Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (далі по текст - позивач) звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , територіальний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України № 4642 про визнання права власності, скасування обмеження обтяження рухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем у 2018 році було придбано автомобіль марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 22.12.2018 р. вказаний автомобіль було зареєстровано в Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України №4642 за позивачем, який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 22.12.2018 р. ТСЦ №4642. На момент державної реєстрації вказаного транспортного засобу за позивачем, жодних обмежень або заборон відчуження не було. 05.09.2020 під час продажу та оформлення угоди купівлі-продажу зазначеного автомобіля позивач випадково дізнався, що на його майно 13.02.2020 р. зареєстровано приватне обтяження за №27485430 у формі застави рухомого майна із забороною відчуження, обтяжувачем є відповідач, а боржником - третя особа. Позивач уклавши договір купівлі-продажу, отримавши транспортний засіб та зареєструвавши 22.12.2018 р. за собою вказаний автомобіль в Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України набув статусу власника цього транспортного засобу, право власності якого захищається Законом. Так позивач просить суд, визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий; скасувати всі обмеження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо використання [PERSON] права власності на транспортний засіб - автомобіль марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий. Ухвалою суду від 25.11.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.03.2021 року від регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області Головного сервісного центру МВС надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні частково визнали позовні вимоги. Зазначили, що на вказаний транспортний засіб 13.02.2020 року зареєстровано приватне обтяження, при цьому боржником зазначено [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] 21.06.2016 року відчужив даний транспортний засіб [PERSON] . Щодо позовних вимог поклались на розсуд суду. Ухвалою суду від 19.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив у позові відмовити. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань та заяв до суду не надсилали. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Із матеріалів справи вбачається, що з [PERSON] у 2018 році придбав автомобіль марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 22.12.2018 р. вказаний автомобіль було зареєстровано в Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України №4642 за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 22.12.2018 р. ТСЦ №4642. 13.02.2020 року на автомобіль марки CHEVROLET, модель CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузова, рами) [NUMBER] зареєстровано приватне обтяження застава нерухомого майна, боржник [PERSON] , обтяжував ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач зазначає, що наявність обтяження порушує його права власності, тому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб та скасувати всі обтяження щодо такого транспортного засобу. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 391 ЦК України). Разом з тим,стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що його право власності на автомобіль порушується або ж не визнається іншими особами. Судом встановлено, що позивач володіє, користується та розпоряджається транспортним засобом. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Положеннями п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 05.07.2004 р. № 840 передбачено, що обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Законом визначено порядку припинення обтяження, а саме за заявою обтяжувача, проте позивач не звертався до відповідача з заявою щодо припинення обтяження. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права власності у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу визнання права власності. Крім того, позивачем заявлено вимогу про скасування всіх обмежень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо використання [PERSON] права власності на транспортний засіб, разом з тим у розумінні ст. 16 ЦК України належним способом захисту щодо обтяження майна є вимога про припинення дії конкретного обтяження майна, а не скасування всіх обтяжень. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення або оспорення його права власності на транспортний засіб, а також позивачем не було пред`явлено вимоги про припинення дії конкретного обмеження, а пред`явлено вимогу про скасування всіх обмежень, суд вважає, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed