Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] пред`явив через суд позов до [PERSON] на предмет повного відшкодування йому в порядку понесення відповідачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 19 жовтня 2012 року станом на 05 вересня 2014 року в сумі 318750,00 грн. 3% річних - 8147,77 грн., інфляційні збитки - 42075,00 грн., однак відповідач рішення суду не виконувала у зв`язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто за договором позики від 19 жовтня 2012 року за період з 06 вересня 2014 року по 14 липня 2016 року 3% річних - 229067,72 грн. та інфляційні збитки - 211331,25 грн., проте відповідач продовжує невиконувати жодного рішення суду, кошти позики не повертає, тому має нести відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання в межах строку позовної давності за період з 25 листопада 2016 року до 25 листопада 2019 року у вигляді трьох відсотків річних в сумі 28687,50 грн. та інфляційних збитків в сумі 99768,75 грн., а всього 128456,25 грн., які позивач просив стягнути на свою користь, а також покласти на відповідача судові витрати. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування). З відкриттям спрощеного позовного провадження з викликом сторін за ухвалою суду від 18 грудня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача [PERSON] , від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року у цивільній справі №203/5710/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 19 жовтня 2012 року в розмірі 318750,00 грн., три відсотки річних в сумі 8147,77 грн., інфляційні витрати в сумі 42075,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійним договору позики - відмовлено повністю (а.с.6-7). Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та пред`явлене до примусового виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому вказане рішення суду є преюдиційним для розгляду даної справи. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі №203/3401/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, що набрало законної сили 22 жовтня 2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19 жовтня 2012 року у вигляді трьох відсотків річних - 229067,72 грн. та інфляційних збитків в сумі 211331,25 грн., а також стягнуто судові витрати в сумі 2290,68 грн., а разом - 231 358,40 грн. (а.с.11). Вказаним рішенням, яке є преюдиційним для розгляду даної справи в силу ст. 82 ЦПК України, встановлено, що 09 листопада 2014 року постановою Кіровського відділу ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області виконавчий лист №203/5710/14-ц повернутий стягувачу без виконання. На виконання вказаного рішення суду Кіровським районним судом .м Дніпропетровська виданий виконавчий лист №203/3401/16-ц 04 листопада 2016 року. За даними листа Центрального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області №13.5-34/13454/12 від 11 листопада 2019 року державним виконавцем 16 липня 2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 231 358,40 грн., яка внесена у АСВП №59559362 (а.с.10). Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 15 листопада 2019 року виконавчий лист №203/3401/16-ц, виданий 04 листопада 2016 року, повернути стягувачу без виконання на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника (а.с.11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно, таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, про що Верховним Судом України викладено правовий висновок у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов`язання за позикою від 19 жовтня 2012 року не виконане, рішення суду про стягнення боргу за цією позикою та за прострочення виконання за період з 20 жовтня 2013 року по 05 вересня 2014 року, а в подальшому за прострочення за період з 06 вересня 2014 року по 14 липня 2016 року залишається не виконаним, позика залишається неповернутою, тому відповідач вважається таким, що прострочив в розумінні ст. 612 ЦК України, що тягне за собою понесення ним відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати на користь позивача трьох відсотків річних та встановлений індекс інфляції за весь час прострочення в межах строку позовної давності за ст. 257 ЦК України заявлених позовних вимог, тобто з 25 листопада 2016 року до 25 листопада 2019 року (дня звернення з позовом): -три відсотки річних (25.11.2016-25.11.2019): (318 750,00 грн. х 3 х 1095 днів) : 365 : 100 = 28 687,50 грн. -індекс інфляції: Період заборгованостіСума боргу(грн.)Сукупний індекс інфляції за період (Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості)Інфляційне збільшення суми боргу (інфляційне збільшення суми боргу розраховано за формулою: С. інфл. = С х IIср., где С - сума боргу; IIср. - сукупний індекс інфляції) 25.11.2016 - 25.11.2019318 750,001,31399 768,75 Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1284,56 грн.

Outcome: approved