Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути: з Львівсько-Волинського військово-рятувального загону на його користь 16 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання; з Державного підприємства «Львіввугілля» на його користь 14 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послався на те, що 15.08.1980 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 21.07.1982 року звільнений за згодою сторін. 22.04.1985 року прийнятий на роботу на посаду респіраторщика - 50-й воєнізований гірничо-рятувальний загін. 05.09.1994 року звільнений за власним бажанням. 11.02.1998 року прийнятий на посаду респіраторщика - 12-й воєнізований гірничо-рятувальний загін. 31.03.2004 року звільнений з роботи у зв'язку з переведенням в Західний РВ ВАРЗ по п.5 ст.36 КЗпП України. 01.04.2004 року прийнятий на роботу на посаду респіраторщика у ЧС ВАРЗ Західного РСВАРЗ. 01.10.2004 року звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату по п.1 ст.40 КЗпП України. 24.05.2005 року прийнятий учнем очисного вибою I розряду. 08.06.2005 року переведений підземним гірником очисного вибою V розряду. 27.06.2007 року звільнений з роботи внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я по п.2 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 02.07.2007 року позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 10.07.2008 року останньому встановлено III групу інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 10.07.2008 року позивачу встановлено безтерміново III групу інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, достроковій втраті професійної працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності вести домашнє господарство. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, оскільки важко ходити, руки не розгинаються, достроковій втраті професійної працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності вести домашнє господарство. Просить позов задовольнити. Представник Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального загону у судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на пропущення позивачем тримісячного строку на звернення до суду з позовом та недоведеність причинного зв'язку між професійним захворюванням позивача та його роботою на вказаному загоні. Представник відповідача ДП «Львівугілля», будучи належним чином повідомленийм про день, час та місце розгляду справи, двічі підряд у судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 15.08.1980 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 21.07.1982 року звільнений за згодою сторін. 22.04.1985 року прийнятий на роботу на посаду респіраторщика - 50-й воєнізований гірничо-рятувальний загін. 05.09.1994 року звільнений за власним бажанням. 11.02.1998 року прийнятий на посаду респіраторщика - 12-й воєнізований гірничо-рятувальний загін. 31.03.2004 року звільнений з роботи у зв'язку з переведенням в Західний РВ ВАРЗ по п.5 ст.36 КЗпП України. 01.04.2004 року прийнятий на роботу на посаду респіраторщика у ЧС ВАРЗ Західного РСВАРЗ. 01.10.2004 року звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату по п.1 ст.40 КЗпП України. 24.05.2005 року прийнятий учнем очисного вибою I розряду. 08.06.2005 року переведений підземним гірником очисного вибою V розряду. 27.06.2007 року звільнений з роботи внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я по п.2 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 021604 від 02.07.2007 року позивачеві встановлено 30% втрати професійної працездатності унаслідок хронічного бронхіту ІІ ст., емфіземи легень ДН І-ІІ. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 389808 від 10.07.2008 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності у зв'язку з тими самими професійними захворюваннями. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 002668 від 10.07.2008 року позивачу встановлено безтерміново 40% втрати професійної працездатності. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, що становить 40 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 6000,00 грн., яка й підлягає стягненню на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення 14000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Указана сума підлягає стягненню саме з ДП «Львіввугілля», оскільки виникнення вищевказаних професійних захворювань, зазначених в акті розслідування професійного захворювання (отруєння) від 05.07.2007 року та довідках МСЕК (а.с. 11-14), перебуває у причинному зв'язку роботи позивача лише на шахті «Великомостівська». Жодних доказів вини Львівсько-Волинського військово-гірничого рятувального загону у виникненні цих захворювань суду не подано. За таких обставин у задоволенні позову до Львівсько-Волинського військово-гірничого рятувального загону необхідно відмовити. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial