Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, Одеський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, [PERSON] . У обґрунтування правової позиції та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради перебувають діти неповнолітня [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] , як діти, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Представник адміністрації свідчив, що мати дітей [PERSON] не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, не створює дітям належних умов для розвитку та виховання, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням обов`язків щодо виховання дітей. У квартирі постійно відбуваються сварки в присутності дітей, відсутні умови для гармонійного їх розвитку. Відтак, орган опіки та піклування вважає, що існують достатні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зважаючи на викладене Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] \~батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини\~відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття з дня пред`явлення позовної заяви до суду. Відповідач [PERSON] скористалась наданим процесуальним правом, від особи до суду надійшов відзив на позовну заяву Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилалась, що є багатодітною матір`ю-одиначкою, яка виховує чотирьох малолітніх дітей. Сім`я знаходиться під соціальним супроводом в Одеському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як така, що знаходиться у складних життєвих обставинах. План соціального супроводу виконується у повному обсязі. Відповідач зазначала, що посилання органу опіки та піклування про зловживання алкогольними напоями не відповідають дійсності. А той факт, що вона не працює, відповідач пояснила знаходженням у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення дитиною шестирічного віку. Щодо тверджень представників органу опіки та піклування стосовно того, що матір не створює дітям належних умов для розвитку та виховання, [PERSON] зазначала, що разом з дітьми зареєстрована та проживає в однокімнатній квартирі, в якій окрім них проживає її рідна сестра з двома дітьми та співмешканцем. Тобто загалом у відповідній квартирі з одною жилою кімнатою проживає дев`ять осіб. Брак житлового простору та складні житлові умови [PERSON] вважає головною проблемою родини, внаслідок чого постійно виникають сварки. Зважаючи на викладене [PERSON] \~просила суд\~у задоволенні\~позову відмовити. Треті особи не скористались відповідним процесуальним правом, пояснення третіх осіб щодо позову або відзиву до суду не надходили. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у відкрите судове засідання з`явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання з`явились, заявлені вимоги не визнали, просили суд у позові відмовити. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради у відкрите судове засідання з`явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у відкрите судове засідання з`явилась, заявлені вимоги не підтримала. Третя особа [PERSON] у відкрите судове засідання з`явилась, заявлені вимоги не підтримала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] , батька [PERSON] та батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, про що свідчать витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України відповідно №00018383797 від 18 липня 2017 року, №00018383739 від 18 липня 2017 року, №00018323628 від 07 липня 2017 року. Батько [PERSON] , з яким [PERSON] знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, був позбавлений батьківських прав відносно дитини за позовом [PERSON] на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 квітня 2015 року у справі №521/13683/14-ц. [PERSON] є багатодітною матір`ю-одиначкою, яка має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] , видане Службою у справах дітей Одеської міської ради від 03 квітня 2012 року. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] з дітьми постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . Згідно з довідкою (витягом з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №29 від 29 жовтня 2018 року та актом обстеження умов проживання, у відповідній квартирі також проживає сестра відповідача [PERSON] з дітьми [PERSON] , 2002 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, та співмешканцем [PERSON] Квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі, є однокімнатною, загальна площа квартири становить 29,80кв.м., жила площа 15,90кв.м. Відносини між особами напружені, конфліктні. На тлі спільного проживання між [PERSON] та [PERSON] , а також між неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] періодично виникають сварки, що призводить до взаємних звернень до правоохоронних органів. Як випливає з висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0182/01-20 від 18 січня 2019 року, орган вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та розглянути питання про стягнення аліментів на користь малолітніх. Відповідно до частини 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Правова позиція органу опіки\~та піклування ґрунтується на тому, що відповідач [PERSON] не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, не створює дітям належних умов для розвитку та виховання, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням обов`язків щодо виховання дітей. Перевіряючи обґрунтованість доводів сторони позивача по суті спору, з урахуванням тієї обставини, що позбавлення батьківських прав [PERSON] фактично матиме наслідком установлення державної опіки над дітьми, суд звертає увагу на наступне. Посилаючись, що [PERSON] не бажає працевлаштовуватись, органом опіки та піклування не враховано того факту, що на момент складення висновку (18 січня 2019 року) молодший син особи [PERSON] , [INFO] , не досяг шестирічного віку, має проблеми зі здоров`ям та знаходиться під спостереженням лікаря-психіатра. При цьому посилання [PERSON] про знаходження у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, до досягнення дитиною шестирічного віку (пункт 3 частини 1 статті 25 Закону України «Про відпустки») залишились поза увагою органу. Згідно з довідкою КП «ЖКС «Черьомушки» №16 від 25 травня 2018 року, [PERSON] працює робітником з комплексного обслуговування виробничої дільниці №1 з 17 жовтня 2012 року. Відповідач [PERSON] визнала, що декілька років тому періодично в неї були проблеми із зловживанням алкогольними напоями. Однак як випливає зі свідоцтва №13439 від 16 червня 2017 року, [PERSON] пройшла курс протирецидивного лікування алкогольної залежності. Належних та допустимих доказів алкогольної залежності [PERSON] на теперішній час суду не надано. Згідно з відомостями пред`явленого позову та висновку органу опіки та піклуванням, відносно [PERSON] складались адміністративні протоколи за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 25 квітня 2009 року, за частиною 2 статті 173-2 КУпАП від 19 листопада 2009 року, за частиною 2 статті 173-2 КУпАП від 17 травня 2010 року, за статтею 183 КУпАП від 17 жовтня 2010 року, за частиною 1 статті 178 КУпАП від 17 жовтня 2010 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 23 грудня 2010 року, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 18 лютого 2011 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 26 січня 2012 року, за статтею 199 КУпАП від 21 березні 2012 року, за частиною 1 статтею 173-2 КУпАП від 15 квітня 2016 року, за частиною 1 статті 184 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 1 статті 178 КУпАП від 12 квітня 2017 року, за частиною 2 статті 184 КУпАП від 17 травня 2017 року. Однак наведені протоколи для дослідження суду не надані. Докази розгляд даних протоколів та ухвалення відповідних процесуальних рішень у встановленому законом порядку відсутні. Зважаючи на викладене, посилання сторони позивача на складення вказаних протоколів не можуть вважатись належними та допустимими доказами притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідач [PERSON] визнала, що між нею, її старшою донькою та її сестрою виникали сварки, що призводили до взаємних звернень до правоохоронних органів. Утім, такі конфлікти були пов`язані виключно зі спільним проживанням осіб у одній квартирі та не стосувались питань виховання дітей. Суд не може взяти до уваги посилання сторін на письмові показання сусідів [PERSON] , оскільки вони мають суперечливий характер. Так, згідно з зазначеннями [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), відповідач [PERSON] належним чином виконує батьківськи обов`язки, є доброю, працьовитою людиною, користується повагою серед сусідів. У той же час згідно з колективним листом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не приділяє достатньої уваги вихованню дітей. При цьому [PERSON] та [PERSON] одночасно надали протилежні характеристики відповідачеві. У обґрунтування позовних вимог та висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, представник органу опіки та піклування посилався, що відповідач не створює дітям належних умов для розвитку та виховання. Згідно з актами обстеження умов проживання, які складались службовими особами Малиновського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради 13 квітня 2017 року, 16 травня 2017 року, 02 червня 2017 року, 13 червня 2017 року, 12 травня 2018 року, 27 червня 2018 року, 17 жовтня 2018 року, житлові умови проживання дітей [PERSON] потребують поліпшення. Проте органом опіки та піклування не наведено, яким саме чином житлові умови дітей можуть бути поліпшені та якими засобами і силами. Відповідач [PERSON] свідчила, що її сім`я поставлена на облік до пільгової черги на отримання житла, однак до теперішнього часу питання не вирішено. Як регламентує частина 1 статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно з частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. У силу частини 1 статті 3, частин 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з Принципом 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до положень статті 6 Європейської конвенція про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Законом України №69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Зважаючи на викладене, з метою забезпечення всебічного розгляду справи, оскільки на даний момент старшій дитині [PERSON] [PERSON] виповнилось 15 років, суд дійшов висновку про необхідність заслуховування думки самої дитини. У судовому засіданні 27 листопада 2019 року була заслухана неповнолітня [PERSON] . Після з`ясування думки дитини заслуховування проведено в присутності учасників справи. Суд переконався в готовності дитини до діалогу та спроможності відповідати на питання, що стосуються суті спору. Надаючи відповіді на запитання суду, неповнолітня [PERSON] надала однозначні та вичерпні пояснення, що не підтримує вимог органу опіки та піклування про позбавлення матері батьківських прав. Дитина пояснила, що в них гарні стосунки, матір забезпечує її та її братів усім необхідним. При цьому неповнолітня зазначила, що деякий час вже проводила в притулку, втекла звідти у зв`язку з небажанням там знаходитись та поганими умовами. А також повідомила, що у разі відправлення до притулку знов, знову втече. Згідно з поясненнями [PERSON] , останнім часом матір винаймає для неї окрему кімнату за іншою адресою, забезпечуючи її при цьому необхідним доглядом. Суд з`ясував, що такий захід був здебільшого вимушеним, у тому числі виходячи з мотивів уникнення конфліктів з [PERSON] та неможливості спільного проживання в одній кімнаті осіб різної статі, тобто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При спілкуванні з неповнолітньою суд переконався в добровільності висловлювання нею власної думки, розумінні дитиною сутності питань та відвертості у відповідях. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, наведеними в параграфах 47, 48 рішення у справі «Савіни проти України» («Saviny v. Ukraine», заява №39948/06), право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» («McMichael v. the United Kingdom», заява №16424/90, п. 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» («McMichael v. the United Kingdom», заява №16424/90, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» («Kutzner v. Germany», заява №46544/99, п. 65, та «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany», заява №31871/96, п. 66). Згідно з параграфом 49 рішення у справі «Савіни проти України» («Saviny v. Ukraine», заява №39948/06), хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» («Gnahore v. France», заява №40031/98, п. 59). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» («Scozzari & Giunta v. Italy»), заяви №39221/98, 41963/98, п. 148). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див., наприклад справу «Кірнс проти Франції» («Kearns v. France», заява №35991/04, п. 79). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості матері, батька та їх поведінки. Наприклад, факт оскарження батьком заяви про позбавлення батьківських прав судом був розцінений як таким, що міг свідчити про його інтерес до дитини. За висновками Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п. 54, 58). Оцінюючи особистість відповідача та її поведінку, суд звертає увагу на актуальні характеристики учнів [PERSON] (8, 9 клас), Мхіміда [PERSON] (1 клас) та [PERSON] (1 клас), складених класними керівниками дітей та директором Одеської ЗОШ №46 від 15 січня 2019 року та 11 вересня 2019 року, діти не пропускають уроків без поважних причин, забезпечені всім необхідним, матір достатньо часу приділяє вихованню дітей. Як свідчать матеріали справи, питання позбавлення батьківських прав [PERSON] вже розглядалось Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради у червні 2012 року, у липні 2017 року та серпні 2017 року. На підставі клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради від 22 червня 2012 року, Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження від 26 червня 2012 року №268/01-06 «Про відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері та влаштування дітей до дитячого закладу на повне державне забезпечення». Але за ініціативою [PERSON] рішення комісії було переглянуте та діти були повернуті матері на виховання. Увесь обсяг установлених обставин у справі, позиція та пояснення в процесі судового розгляду сукупно свідчать про реальний та дієвий інтерес [PERSON] до дітей, чим суд не вправі нехтувати. Зважаючи на викладене, на переконання суду, позбавлення батьківських прав [PERSON] , що фактично матиме наслідком залишення дітей без батьківського піклування та установлення державної опіки над дітьми, становитиме втручання держави у право на повагу до приватного і сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та таке втручання не може вважатись необхідним у демократичному суспільстві. Як зобов`язує процесуальний закон, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених процесуальним законом випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 стаття 12, частини 1, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Зважаючи на викладене, суд ураховує прагнення [PERSON] до реалізації батьківських обов`язків з виховання дітей та не вбачає в даному випадку обґрунтованим застосування до особи такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав. У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення похідних вимог сторони позивача про стягнення аліментів. Однак разом з тим суд убачає доцільним застережити наступне. Суд підкреслює, що як зазначалось, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (стаття 150 СК України). Тому відмова в задоволенні даного позову не має тлумачитись як відсутність зауважень до виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] та не має розцінюватись як підтвердження належного їх виконання відповідачем. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Але водночас згідно з частинами 6,7 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та несплатою судового збору при пред`явленні позову на підставі пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed