Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договір дарування від 22.05.2018 року на 33/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В. за реєстровим №1550; скасувати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору дарування від 22.05.2018 року на 33/100 частини приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який був укладений між [PERSON] та [PERSON] і був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В. за реєстровим №1550; визнати право власності на 33/100 частини приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та стягнути судові витрати солідарно з відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва в справі №759/13681/17 від 29 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь Позивача борг у сумі 489 587 грн. На забезпечення вказаного позову ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/13681/17 від 04.10.2017 року було накладено арешт на 33/100 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:226:0007, що на праві власності належала [PERSON] 01.06.2018 року позивач звернувся до Святошинського ДВС з виконавчим листом на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва в справі №759/13681/17 від 29.11.2017 року. В результаті чого позивач дізнався, що протиправною та незаконною (в подальшому скасованого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року) постановою державного виконавця Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції у Миколаївській області від 15.05.2018 року було знято арешт з 33/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:226:0007, що знаходиться у [ADDRESS] та безпідставно проведено державним реєстратором Іскяндаровою А.Ф. державну реєстрацію припинення обтяження; та за наслідками незаконного припинення обтяження 22.05. 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори: дарування відповідної 33/100 частин земельної ділянки та 33/100 частин житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В. за реєстровими №1550,№ 1551. [PERSON] було відомо про застосовані ухвалою Святошинського районного суду м. Києва в справі №759/13681/17 від 04 жовтня 2017 року заходи забезпечення позову, відносно земельної ділянки, оскільки у справі №759/13681/17 нею подавалась заява про скасування накладених заходів від 08.11.2017 року, однак була залишена судом без задоволення. Дії з дарування частини будинку [PERSON] на користь [PERSON] вчинені в короткий проміжок часу, що також вказує на прагнення сторін укладення договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до [PERSON] . Суд, підтвердив неправомірність дій начальника Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Іскяндарової А.Ф. які були вчинені поза межами закону останньою, зловживаючи своїм службовим становищем, яка безпідставно зняла обтяження, та в результаті перевірки дій останньої було складено акт службової перевірки відносно [PERSON] який було направлено до правоохоронних органів щодо проведення досудового розслідування за вчинення злочину [PERSON] . Позивач для захисту своїх прав та інтересів звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним відповідного правочину (договору дарування 33/100 частини приватного будинку). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України). Враховуючи те, що в разі задоволення позовних вимог позивача щодо визнання недійсним договору дарування 33/100 частини приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будуть у майбутньому подаватись документи (Рішення суду, технічний паспорт, тощо…) для реєстрацїї права власності, а відсутність визнання в судовому порядку права власності на нерухоме маайно за [PERSON] не дасть змоги державному реєстратору встановити саме набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а тому в даному спорі підлягає заявленню також позовна вимога майнового характеру про визнання права власності на 33/100 частини приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2020 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.04.2021р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі та позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги позивача є правомірними, аргументованими, підкріплені належними та допустимими доказами, а тому просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та третя особа в судове засідання не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.05.2018р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 33/100 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 800000000:75:226:0007, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд/а.с.17-18/. Крім того, 22.05.2018р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 33/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа 236,2 кв.м, житлова площа 144,3 кв.м/а.с.19-20/. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2017р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 484 740,00 грн. на погашення заборгованості за договорами позики, та судовий збір у сумі 4847,40 грн., а всього 489587,40 грн./а.с.26/. Судом встановлено, що на забезпечення вказаного позову ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року накладено арешт на 33/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:226:0007, що на праві власності належить [PERSON] . Крім того, постановою державного виконавця Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції у Миколаївській області від 15.05.2018 року знято арешт з 33/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:226:0007, що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року скасовано постанову державного виконавця Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального відділу юстиції у Миколаївській області від 15.05.2018 року про зняття арешту з 33/100 часин земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:226:0007, що знаходиться по [ADDRESS] /а.с.27-29/. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. У контексті статті 49 ЦПК України саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України). Згідно з ч.2 та ч.3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст.216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] на момент укладення договору дарування 33/100 частин житлового будинку , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки від 22 травня 2018 року було відомо про встановлену судом заборону відчужувати вказане нерухоме майно, отже таке відчуження майна відбулося з метою унеможливити звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу за договором позики, а тому оспорюваний договір дарування частини будинку за який вона отримала кошти тобто фактично уклала договір купівлі-продажу. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] у відзиві на позовну заяву визнала позов та нею не заперечувався, той факт, що укладенний договір дарування 33/100 частини житлового будинку, був вчинений з оплатою [PERSON] коштів у розмірі 2150 доларів США. Щодо скасування державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору дарування від 22.05.2018 року на 33/100 частини приватного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. У разі якщо на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва, або земельну ділянку, на якій вони розташовані, не відкрито розділ у Державному реєстрі прав, для проведення державної реєстрації права власності подаються дві заяви. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» підстави для відмови в державній реєстрації прав: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому вищевказаний договір дарування слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрації за [PERSON] , визнавши право власності за [PERSON] на 33/100 частини будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи прзивачем при подачі позову було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру по 840,80 грн. та вимогу майнового характеру 1 268,00 грн., що разом становить 2 949,60 грн., а тому з кожного відповідачів підлягає стягненню по 1 474,80 грн.

Outcome: approved