Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 20.11.2017 року (т. 2 а.с. 30-48) просив суд визнати факт відсутності здійснення відповідачем господарської операції (дій з реалізації обов'язків) по наданню позивачу кредиту в сумі 29 306,93 доларів США за кредитним договором №49005716 від 25.02.2008 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2008 року між ЗАТ (ПАТ) «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №490057516. 26.02.2008 року [PERSON] було видано меморіальний ордер №32466. Даний меморіальний ордер підтверджує, що за придбання автомобіля Citroen С4 PICASSO 2007 року випуску ПАТ «Альфа -Банк» було сплачено 148 000,00 грн. Також, була видана квитанція, яка теж підтверджує, що за придбання вказаного автомобіля ПАТ «Альфа -Банк» було сплачено 148 000,00 грн. Фактично, [PERSON] не отримував взагалі кредиту однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів Позичальнику з операційної каси банку. Дана конструкція умов договору зі сторони відповідача була прийнята з метою отримання доходу з активу, який не відчужувався [PERSON] Враховуючи факт повернення позивачем у власність банку кредиту в сумі 29 306,93 долари США під час операції їх продажу у власність банку, останнім не виконувалась господарська операція з реалізації обов'язку по наданню кредиту в сумі 29 306,93 долари США та особисто йому не надавались кошти. Дана обставина призводить до подвійного збагачення ПАТ «Альфа-Банк», отримання ним доходу з неіснуючої дебіторської заборгованості, невигідного використання [PERSON] грошових коштів. Так, на думку позивача, ПАТ «Альфа Банк» під час викупу наданої ним [PERSON] 29 306,93 долари США як кредиту став власником даних грошових коштів, а з виручених від продажу 29 306,93 долари США позивач отримав 148 000,00 грн. згідно умов кредитного договору безпосередньо для придбання транспортного засобу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року відкрито провадження у праві та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 14.12.2017 року судом прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову від 20.11.2017 року (т. 2 а.с. 30-48) та призначено справу до судового розгляду по суті. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання факту виконання зобов'язання за кредитним договором. 23.11.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 26.11.2018 року справу призначено до розгляду по суті. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 25.02.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 490057516, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в іноземній валюті в розмірі 29306,93 доларів США терміном до 25.02.2015 зі сплатою 14,50% річних для придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу від 21.02.2008, укладеним між позичальником та ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» (а.с. 42-43). Згідно з умовами вказаного кредитного договору, не пізніше наступного банківського дня після отримання банком документів, зазначених у розділі 2, кредит надається однією сумою в готівковій формі шляхом видачі кредитних коштів Позичальнику з операційної каси банку. У разі надання кредиту в валюті долар США в день видачі кредитних коштів позичальник, на суму отриманого кредиту, здійснює продаж іноземної валюти через операційну касу банку по встановленому курсу банку на день здійснення операції. У день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного дня (для кредитів в іноземній валюті) перераховує виручені від продажу валюти кошти (у разі надання кредиту в іноземній валюті) у сумі 148000,00 грн. на рахунок продавця ТОВ «АІС-Сітроен-Центр». Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком №1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором, а саме у разі сплати у валюті кредиту - 25 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 557,00 доларів США; у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 24 числа кожного місяця у сумі, розрахованій в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.8. кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Даним договором чітко визначені зобов'язання позивача та відповідача. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як на підставу для задоволення даного позову, позивач вказував, що він не отримував кредиту однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі йому кредитних коштів з операційної каси банку. Враховуючи факт повернення позивачем у власність банку кредиту в сумі 29 306,93 долари США під час операції їх продажу у власність банку, останнім не виконувалась господарська операція з реалізації обов'язку по наданню кредиту в сумі 29 306,93 долари США та особисто йому не надавались кошти. Між тим, така думку позивача є помилковою з огляду те, що вказаний порядок було передбачено умовами кредитного договору, який є дійним станом на час розгляду справи, а саме, що у разі надання кредиту в валюті долар США в день видачі кредитних коштів позичальник, на суму отриманого кредиту, здійснює продаж іноземної валюти через операційну касу банку по встановленому курсу банку на день здійснення операції, а банк, у день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного дня перераховує виручені від продажу валюти кошти у сумі 148000,00 грн. на рахунок ТОВ «АІС-Сітроен-Центр». 26 лютого 2008 року [PERSON] було видано меморіальний ордер № 32466, яким підтверджується, що за придбання автомобіля Citroen C4 PICASSO 2007 року випуску ЗАТ «Альфа-Банк» сплатив 148 000 грн. Крім того, даний факт підтверджується і квитанцією. У той же час, питання щодо обсягу повернення кредитних коштів досліджувалося судами першої та апеляційної інстанції під час вирішення питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як встановлено постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2019 року у справі №2605/20091/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, умовами кредитного договору сторони погодили надання кредиту саме в валюті - долар США. Перед підписанням кредитного договору позичальник був ознайомлений з такими умовами, з розрахунком сукупної вартості кредиту, реальною процентною ставкою, значенням абсолютного подорожчання кредиту, про що свідчать його підписи на договорі та додатках до нього, а отже мав можливість відмовитися від його підписання. При підписанні кредитного договору позичальник не був обмежений у виборі банківської установи та валюти кредитування. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача у даному випадку з боку Банку, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, кредит було видано у іноземній валюті у відповідності до умов договору та підстав для задоволення позовних вимог про визнання факту відсутності здійснення банком господарської операції з видачі кредиту в іноземній валюті, суд не вбачає. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed