Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У лютому 2017 році до суду звернулась [PERSON] з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та просила суд встановити факт проживання громадянина [PERSON], [INFO], який помер 01.06.2016 року, в період з 1992 року по 01.06.2016 року однією сім'єю з [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог в заяві зазначила, що в період з 1992 року по 2000 рік заявник і громадянин [PERSON] проживала однією сім'єю в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в період з 2000 року по 01.06.2016 року проживали в квартирі за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Шарохіна, будинок 81. 01 червня 2016 року громадянин [PERSON] помер. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу необхідно для захисту майнових прав та інтересів. У судовому засідання заявник та її представник [PERSON] заяву підтримала та пояснили, що підтверджує зазначені в ній обставини та просили суд встановити факт проживання громадянина [PERSON], [INFO], який помер 01.06.2016 року, в період з 1992 року по 01.06.2016 року однією сім'єю з [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу. Присутня у судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] зазначив, що підтримує заяву у повному обсязі та не заперечує проти її задоволення та підтвердив, що дійсно, його брат [PERSON] з 1992 року по день смерті, проживав однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Суд, вислухавши заявника та його представника, заінтересовану особу дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім'єю без реєстрації шлюб) може бути наслідком наступного майнового спору. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст..74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року №6-97цс11, яка згідно зі ст..360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, серія І- КИ №690971, виданого 02 червня 2016 року Центрально-Міським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 01 червня 2016 року, актовий запис № 619 (а.с. 6). З повідомлення Криворізького центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 1504/03/24 від 24.01.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримувала допомогу на поховання [PERSON]. (а.с. 7) Відповідно до Акту від 15.02.2017 року, який завірений начальником дільниці № 4 ТОВ Сітісервіс-КР підтверджується, що з 1992 року по 2000 рік громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] проживали однією сім'єю і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8) Відповідно до Акту від 16.02.2017 року підтверджується, що з 2000 року по 2016 рік громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] проживали однією сім'єю і вели спільне господарство за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Шарохіна, будинок 81. (а.с.8) Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних звязків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сімї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto звязки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 1992 року по день смерті 01.06.2016 року, [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, мали добрі стосунки.

Outcome: approved