Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У провадженні Кремінського районного суду Луганської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовів зазначено, що 20.12.2015 помер батько [PERSON] та чоловік [PERSON] [PERSON], [INFO], і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з нарахованої за життя спадкодавця, але не отриманої останнім пенсії. Фактично спадщина була прийнята [PERSON] та [PERSON], оскільки останні на момент смерті проживали разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою, наданою вуличним комітетом м. Кіровськ. 09.06.2017 [PERSON] звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і в цей же день була відкрита та зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON], однак нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що виніс відповідну постанову, в якій вказав, що спадкоємцем не надано жодного передбаченого законом документа на підтвердження місця відкриття спадщини та відомостей щодо осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у звязку з чим нотаріус позбавлений можливості перевірити коло всіх осіб, що прийняли спадщину. У звязку з цим позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування після смерті 20.12.2015 [PERSON] на ? частину недоотриманої останнім пенсії кожний. В судове засідання позивач-відповідач [PERSON] не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та визнає позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом. Позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та визнає позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сьомої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав заяву за підписом завідувача контори [PERSON], в якій просив розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи у звязку із завантаженістю роботи державних нотаріусів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що Рубіжанське обєднане УПФУ заперечень проти заявлених позовів не має. Розглянувши матеріали справи, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 місто Кіровськ Луганської області було перейменовано на місто Голубівка. Судом встановлено, що позивачка-відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище Носкова) [PERSON], [INFO], 13 вересня 1980 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кіровськ Ворошиловградської області (на даний час м. Голубівка Луганської області), і після реєстрації шлюбу взяла собі прізвище чоловіка, що підтверджується паспортом [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 489914 (а.с. 39, 40). Від цього шлюбу 26 жовтня 1982 року в них народився син [PERSON], його батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 582895, виданого 14.02.2017 Червонозаводським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 20 грудня 2015 року [PERSON], [INFO], помер у м. Голубівка (Кіровськ) Луганської області (а.с. 8, 41). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»\~\~тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей).\~\~ Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до\~\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.\~\~\~\~ Таким чином, місто Голубівка (минула назва Кіровськ) розташоване на тимчасово окупованій території України. Після смерті [PERSON] 09 червня 2017 року у Сьомій харківській державній нотаріальній конторі, до якої звернувся із заявою про прийняття спадщини позивач-відповідач [PERSON], була заведена спадкова справа № 60770853 (номер у нотаріуса 337/2017) про що свідчить витяг про її реєстрацію у Спадковому реєстрі № 48022223 від 09.06.2017 (а.с. 9, 55). Також 09 червня 2017 року державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 2008/02-31, з якої вбачається, що позивачу-відповідачу [PERSON], зареєстрованому за адресою: [INFO] (Кіровськ), вул. Войкова, 42, було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину недоотриману пенсію, що належать [PERSON], який помер 20.12.2015, оскільки спадкоємцем не подано жодного документу, що підтверджує місце відкриття спадщини, а також містить відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, отже нотаріус позбавлений можливості перевірити коло всіх осіб, що прийняли спадщину (а.с. 10). Зазначені обставини також підтверджуються документами, що містяться у витребуваній та дослідженій судом копії спадкової справи № 337/2017, заведеної після смерті [PERSON] [PERSON] спадкової справи також вбачається, що інші спадкоємці відсутні (а.с. 54-65). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачем [PERSON] була надана суду довідка за № 1253 від 21.04.2017, видана вуличним комітетом м. Кіровськ (нинішня назва Голубівка) за підписом директора КП «ГЖУ» та паспортиста, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були зареєстровані та проживали з 25.12.1984 і по момент смерті [PERSON], тобто по 20 грудня 2015 року, разом з останнім за адресою: м. Голубівка (Кіровськ), вул. Войкова, 42/1 (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документа, що підтверджує коло осіб, які проживали разом зі спадкодавцем на момент його смерті, виданого закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, як доказу, оскільки суд враховує, що можливості збору доказів на цій території є обмеженими, у той час як встановлення цієї обставини має істотне значення для реалізації права позивачів-відповідачів на спадкування. В іншому ж випадку це може унеможливити реалізацію ними права на спадкування, що є порушенням їх конституційних прав. Неможливість отримати у місті Голубівка (Кіровськ) Луганської області необхідні документи виникла внаслідок розташування цього населеного пункту на тимчасово окупованій території України та проведення у звязку з цим на зазначеній території антитерористичної операції. З листів Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова № 2655/02-28 від 01.03.2017 та Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 6156/031 від 30.08.2017 вбачається, що пенсіонер [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у Рубіжанському обєднаному управлінні ПФУ Луганської області з 25 вересня 2014 року. При цьому з 01.02.2015 пенсія не нараховувалася та не виплачувалася у звязку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 12, 69). Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1218 ЦК України зазначається, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України\~\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з цього, судом було встановлено, що позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які належним чином прийняли спадщину, однак не мають можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину з незалежних від них причин. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ч. 1 ст. 5 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України вказано, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території України. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 20.12.2015 і на момент смерті перебував на обліку в Рубіжанському обєднаному УПФУ Луганської області, залишилося спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії, а позивачі-відповідачі син померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] як спадкоємці, які прийняли зазначену спадщину, не можуть отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України, і тому нотаріус не має неможливості встановити коло спадкоємців, враховуючи відсутність інших спадкоємців, а також обопільного визнання позову відповідачем [PERSON] за первісним позовом та відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом, які не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги за обома позовами законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved