Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення грошового відшкодування та просила стягнути на її користь 11 124 грн. 30 коп., у тому числі страхове відшкодування з урахуванням інфляції в розмірі 8 969 грн. 08 коп., пені в розмірі 1 963 грн., 3 % річних у розмірі 191 грн. 80 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що 02 січня 2014 року о 09 год. 10 хв. по вулиці О. Теліги біля перехрестя на вулиці Ольжича сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки Богдан 21114 універсал-В, номер державної реєстрації [NUMBER]. Згідно постанови суду винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON], відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». 03 січня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування та подала ряд документів, необхідних для розгляду вказаної події. Відповідач надіслав [PERSON] повідомлення від 13 березня 2014 року про здійснення розгляду заяви та встановлення страхового відшкодування у розмірі 7 029 грн. 06 коп., а також позивача проінформовано про подальше перерахування коштів на її рахунок. Однак, станом на 23 лютого 2015 року відповідач не здійснив дій щодо перерахунку страхового відшкодування. Згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за прострочення виплати страхового відшкодування зобов'язана сплатити пеню та три відсотки річних. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки представника суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2014 року о 9 год. 10 хв. по вулиці О. Теліги у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля марки «Богдан 21114», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави (а.с.15). 03 січня 2014 року [PERSON] звернулася до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11-12). Згідно листа ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» №1228/в від 13 березня 2014 року розмір страхового відшкодування складає 7 029 грн. 06 коп. (а.с.14). Згідно розрахунку, наданого [PERSON], за період з 29 березня 2014 року по 23 лютого 2015 року пеня складає 1 963 грн. 42 коп., 3 % річних від простроченої суми - 191 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 36.2 ст. 36 вищевказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Отже, враховуючи викладені обставини, позов в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 8 969 грн. 08 коп. страхового відшкодування не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, вимога [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» 1 963 грн. 42 коп. пені також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування, вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 191 грн. 80 коп. 3% річних. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума витрат з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved