Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

У поданій заяві в лютому 2018 року позивач просить визнати укладеним між нею, [PERSON] (Покупці) та [PERSON] (Продавець) договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], згідно якого [PERSON] та [PERSON] придбали у власність цей автомобіль по ціні 100000 гривень, та визнати її право власності на Ѕ вказаного автомобіля. В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 21 липня 2011 року нею та відповідачем [PERSON], під час перебування в шлюбі придбано автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], у відповідача [PERSON] Договір купівлі-продажу належним чином шляхом складення письмового документу не оформлено. Взамін цього гр. [PERSON] надано довіреність на позивача та відповідача [PERSON] про право володіння, користування та розпорядження зазначеним автомобілем. Грошові кошти за цей автомобіль нею та відповідачем [PERSON] в сумі 100000 (сто тисяч) грн. сплачено гр. [PERSON]. Автомобіль придбаний в період шлюбу за спільні кошти, а тому вона та відповідач [PERSON] є його співвласниками. Вона користувалася вказаним автомобілем разом із [PERSON] Частіше за кермом їздив [PERSON] Вони разом із дітьми виїжджали на цьому автомобілі за кордон, використовували його для роботи, сплачували кошти за страхові поліси. Після розірвання шлюбу 14 липня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] відсутня згода щодо порядку користування та розпорядження автомобілем. Відповідач [PERSON] забрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та довіреність, одноосібно користується спірним автомобілем, не визнає право власності позивачки на нього. Представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Зазначила, що договір доручення від 21.07.2011 року, укладений між позивачкою [PERSON], відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], є удаваним, так як вчинений сторонами для приховання іншого договору /договору купівлі-продажу/. Сторони договору доручення фактично мали на увазі договір купівлі-продажу автомобіля, а тому мають застосовуватися правила, передбачені ч.2 ст.235 ЦК України. Той факт, що між сторонами укладався саме договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], стверджується і тим, що сторонами виконано умови саме договору купівлі-продажу. Позивачкою із відповідачем [PERSON] сплачено за автомобіль кошти, відповідач [PERSON] передав їм автомобіль. З 21.07.2011 року автомобіль знаходиться в спільному володінні та користуванні [PERSON] та [PERSON] Вони користуються та розпоряджаються вказаним транспортним засобом понад п'ять років. Передача зазначеного автомобіля в володіння та користування позивачки та відповідача [PERSON] згідно вимог ст.334 ЦК України дає підстави для висновку про виникнення в нас права власності на нього. Вони є добросовісними набувачами. Оскільки автомобіль придбано в період шлюбу, він, згідно норм сімейного законодавства України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі та пояснив, що дійсно в 2011 році продав автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску [PERSON] та [PERSON] Кошти за автомобіль отримав, не пам'ятає в якій сумі, претензій до [PERSON] не має. Зазначив, що договір купівлі-продажу не оформлявся на прохання [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив в позові відмовити. Зазначив, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, автомобіль протягом законно встановленого терміну (терміну дії довіреності) не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС, не зареєстрований за ним чи за [PERSON], тому визнати договір купівлі-продажу не має будь-яких законних підстав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовну заяву не визнав. Повністю підтримав пояснення [PERSON], надані у відзиві. Додатково звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-688цс15, згідно якої видача довіреності на володіння, користування та розпоряджання транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Пояснив, що згідно Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року, позивач або відповідач [PERSON] автомобіль з обліку в органах МВС не знімали, та на своє ім'я не реєстрували. Вказав, що [PERSON] заперечує факт передачі грошей гр. [PERSON] за автомобіль. Йому невідомо, де є цей автомобіль. Автомобіль не перебуває в користуванні відповідача [PERSON] після закінчення строку дії довіреності. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно рішення Здолбунівського районного суду від 14 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] 22 червня 2007 року зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області. Позов [PERSON] задоволено повністю та шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) № 35082376 від 27.10.2017 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON], 21 липня 2011 року [PERSON], ІдН [NUMBER], видано довіреність на [PERSON] та [PERSON] на автомобіль легковий марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, серійний номер [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER]. Строк довіреності - 21.07.2016 року. Укдадення 21.07.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], із [PERSON], та набуття ними спірного автомобіля в період шлюбу стверджується сукупністю доказів. Так, відповідач [PERSON] в поданому клопотанні не заперечив позовні вимоги [PERSON] Визнав, що дійсно в 2011 році продав автомобіль марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску [PERSON] та [PERSON] Кошти за автомобіль отримав, не пам'ятає в якій сумі, претензій до [PERSON] не має. Зазначив, що договір купівлі-продажу не оформлявся на прохання [PERSON] Стаття 82 ЦПК України містить підстави звільнення від доказування Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що автомобіль «Opel Vivaro», 2004 року випуску, придбаний [PERSON] та нею в період шлюбу за спільні кошти. Пояснила, що вони із відповідачем [PERSON] вибрали автомобіль на автомобільному базарі в м. Рівне в суботу, але не купували його. Вже у робочий день 21.11.2011 року відповідач [PERSON] хотів спочатку покористуватися автомобілем, оглянути його на СТО, а потім реєструвати його на своє ім'я. Тому вони звернулися до нотаріуса та оформили довіреність. Грошові кошти, зазначені в позовній заяві, передавали [PERSON] того ж дня у офісі нотаріуса. З 2011 року вона користувалася вказаним автомобілем разом із [PERSON] Вони разом із дітьми виїжджали на цьому автомобілі за кордон, використовували його для роботи, сплачували кошти за страхові поліси. [PERSON] мав перереєструвати автомобіль на своє ім'я. Вона не могла цього зробити, бо перебувала у відпустці по догляду за дитиною - дочкою [PERSON], [INFO]. Частіше за кермом їздив [PERSON] Довіреність та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилися у відповідача [PERSON] Перед подачею позовної заяви до суду про розірвання шлюбу в травні 2016 року, [PERSON] забрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та довіреність, одноосібно користується спірним автомобілем, приїздить на ньому до сьогоднішнього дня на роботу, до суду. Відповідно до довіреності від 21.07.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М, реєстраційний номер 9491, бланк ВРМ 174003, [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпораджатися ( керувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду тощо) транспортний засіб «Opel Vivaro», 2004 року випуску, шасі (кузов) [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER]. Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором . У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Покликання відповідача [PERSON] на правову позицію Верховного Суду України не заслуговують на увагу. Обставини справи, в якій висловлений правовий висновок, є відмінними від обставин даної цивільної справи. Довіреність, видана позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] 21.07.2011 року є лише одним із доказів в справі. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 316 ЦК України особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону, або договору управління майном. Таким чином, позивач та відповідач [PERSON], отримавши 21.07.2011 року довіреність на керування, розпорядження автомобілем марки «Opel Vivaro», 2004 року випуску, серійний номер [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER] від відповідача [PERSON] фактично отримали право володіння, користування та розпорядження - право власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається за підставами, які не заборонені законом, зокрема за правочинами. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за правочином виникає з моменту передачі майна. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] не визнається право позивача [PERSON] на спірний автомобіль, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд прийшов до висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ автомобіля, так як повноцінне користування і розпорядження автомобілем без такого визнання буде неможливим. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір в сумі 1654 гривень. В зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмір 1654 гривні. На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 334, 368, 655 ЦК України, ст. ст. 60,61,70 СК України

Outcome: approved