Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У лютому 2014 р. позивачі пред'явили до суду позов, яким просили визнати відповідачку з малолітнім сином, [INFO] такими, що втратили право на проживання у [ADDRESS], яки є їх спільною сумісною власністю, посилаючись на залишення житла з речами за власною волею і відсутність її з дитиною понад 1 рік. Ухвалою від 12 травня 2014 р., до участі в справі в якості співвідповідача залучено малолітнього [PERSON], але того ж дня ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог до нього закрито у зв'язку з відмовою від позову. В судовому засіданні позивачка [PERSON] від свого імені та як представник позивачів [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідачка просила у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що виїхала з квартири у травні 2012 р., комунальні послуги, що нараховуються на квартиру з врахуванням її реєстрації не оплачувала, винаймає житло, в якому проживає з дитиною, із квартири виїхала у зв'язку із скандалами з колишнім чоловіком та неможливістю проживати із ним та спільним сином в одній кімнаті, а також через відмову у задоволенні її позову про переселення колишнього чоловіка з однієї з спірної квартир до житла його матері. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Відповідачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який є сином інших позивачів, з 06 серпня 2005 р. по 31 січня 2012 р. (а.с.7). У шлюбі народився син [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідачка зареєстрована у квартирах [ADDRESS] з грудня 2005 р., її син також зареєстрований за даною адресою з народження (а.с.9). Квартири [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності позивачам (а.с.8). Позов про розірвання шлюбу [PERSON] пред'явила до [PERSON] у серпні 2011 р.. (а.с.7) У листопаді 2011 р. [PERSON], звернулася до суду з позовом до чоловіка [PERSON] та його батьків [PERSON], [PERSON], з вимогою переселити [PERSON] із квартири [ADDRESS], де проживає вона із сином та чоловік, до квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], надалі позовні вимоги уточнила - просила виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не перешкоджати користуватися даною квартирою. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 р. у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено через відсутність порушення її прав, оскільки вона не є співвласником (а.с.6). В апеляційному порядку за визнання сторін, рішення не оскаржувалося. Допитані свідки підтвердили факт не проживання та відсутності відповідачки за місцем реєстрації з травня 2012 р. та періодичного відвідування малолітнім сином відповідачки бабусі та дідуся за місцем реєстрації. Суд приходить до висновку, що пояснення відповідачки про обставини вимушеного залишення з дитиною зареєстрованого місця проживання у травні 2012 р. узгоджуються зі змістом рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2012 р. в частині обставин пред'явлення позову - усунення перешкод у користуванні, виселення [PERSON] із спільного житлвогго приміщення, яке є письмовим доказом, і не спростовані належними та достатніми доказами відповідачів. Тому підстав для застосування ст. 405 ЦК України через недоведеність відсутності відповідачки без поважних причин, суд не вбачає, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed