Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

у лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 11 серпня 2001 року Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 28. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Провотар». Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 11 серпня 2001 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї стало те, що під час сумісного проживання у них виявилася несумісність характерів, поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуття любові та поваги одне до одного. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, однак стверджував, що почуття любові з його боку не втрачено та вважає що можливо зберегти шлюб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 серпня 2001 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-БК № 183979 видане Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 28 (а.с. 5). З метою збереження сімї, судом надавався сторонам строк для примирення. Однак, за цей час сторони не примирилися. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові та поваги один до одного. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сімї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Провотар». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved