Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS], між нею та відповідачем, та визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з двох кімнат, житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м. В обґрунтування позову вказала, що 22.08.1992 року у відділ ЗАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 743. Зазначений шлюб розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2012 року. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітню сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. У період зареєстрованого шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Дніпро, згідно до договору купівлі-продажу від 22.07.1998 року, посвідченого Товарною біржею «Єкатеринославська» за реєстраційним номером 007/0423-Н. Зазначена квартира була придбана на імя відповідача та складається з двох кімнат. Після розірвання шлюбу, вона з дітьми та колишнім чоловіком залишаються мешкати у вказаній квартирі. Однак, відповідач постійно влаштовував в квартирі сварки, які призводили до того, що вона була змушена звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Після спливу трирічного строку після розірвання шлюбу, приблизно у січні 2016 року, відповідач почав виганяти її з дітьми з квартири, зазначаючи на тому, що він є єдиним власником квартири, а вона не звернувшись впродовж трьох років після розірвання шлюбу, не звернулась з позовом про поділ майна. А тому втратила права на розподіл майна подружжя. У звязку з чим, позивачка звертається до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував та зазначив, що спірна квартира була дійсно придбана ними у шлюбі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 серпня 1992 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2012 року - розірвано. Під час сімейно-шлюбних відносин у подружжя народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до розяснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що під час шлюбу, подружжям 22 липня 1998 року було придбано квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири від 22 липня 1998 року був оформлений на [PERSON] і посвідчений генеральним директором Товарної біржі «Катеринославська» та зареєстрований за № 007/0423-Н. На підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 1998 року, право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за відповідачем, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 31 серпня 1998 року та технічним паспортом, виготовленим Управлінням житлово-комунального господарства Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 68 СК України, передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто, тому позивачка просила поділити майно. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки, відповідачем визнано, що квартира [ADDRESS] (стара назва [PERSON]) у м. Дніпро, є спільною сумісною власністю, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Тому, необхідно здійснити розподіл спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (стара назва [PERSON]) у м. Дніпро та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (стара назва [PERSON]) у м. Дніпро Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір по справі у розмірі 2 300 грн. 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved