Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя у якому просив встановити режим окремого проживання до нього та його дружини - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що з 20 червня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із заявником. У грудні 2015 року шлюбні відносини між заявником та його дружиною припинилася, вона проживає у м.Тернівка, а заявник у м.Павлограді. Причиною окремого проживання стала необхідність догляду дружиною заявника [PERSON] за її батьками в іншому населеному пункті. Тому просить задовольнити його заяву. У судове засідання представник заявника не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, заяву просить задовольнити. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що між заявником та [PERSON] було зареєстровано шлюб 20 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №77 /а.с.7/. Заявник та заінтересована особа мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Згідно довідки про реєстрацію та склад родини, заявник разом з матір'ю та сином проживає за адресою: [INFO] /а.с.5/. Дружина заявника [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] /а.с.6/. Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, що підтверджується заявами заінтересованої особи та заявника. За таких обставин суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved