Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

У лютому 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними окремих пунктів кредитних договорів та зобов`язання провести перерахунок заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 18 січня 2018 року між ним та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00611.003566116, згідно п. 1.1. якого Банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 74\~999 грн. включаючи витрати на страховий платіж (далі - кредитний договір № 1). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 1, Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. За користування кредитом, згідно п. 1.3. кредитного договору № 1 позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (Маржу Банку). Згідно п. 1.4 кредитного договору № 1, станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку становить 9,5 %, що разом із Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99 %. За обслуговування кредиту Банком, позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором (п.1.11 кредитного договору № 1). Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору № 1, за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, Банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) у розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення з 61 дня та до повного погашення боргу за договором. Крім того, 17 травня 2018 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Р29.13023.003948890 (далі кредитний договір № 2), згідно п. 1.1. якого Банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 38 000 грн. включаючи витрати на страховий платіж (далі - кредитний договір № 1). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 2, Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. За користування кредитом, згідно п. 1.3. кредитного договору № 2 позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6 % (Маржу Банку). Згідно п. 1.4 кредитного договору № 2, станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку становить 9,5 %, що разом із Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5 %. За обслуговування кредиту Банком, позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором (п.1.10 кредитного договору № 2). Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору № 2, за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, Банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) у розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення з 61 дня та до повного погашення боргу за договором. Як вбачається із графіків щомісячних платежів, які передбачені умовами п. 6.1. договорів, позивач має сплатити на користь банку за кредитним договором № Z06.00611.003566116 проценти за користування кредитом в сумі 33\~321 грн. 47 коп., плату за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 62\~740 грн. 36 коп., а за кредитним договором № Р29.13023.003948890 - проценти за користування кредитом в сумі 7 014 грн. 64 коп., плату за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 36 651 грн. 44 коп. Тобто, плата за обслуговування кредиту значно перевищує розмір відсотків кредиту та практично дорівнює сумі отриманого позичальником кредиту. Як зазначає позивач, фактично Банком встановлена плата за надання інформації по договору про споживчий кредит, тобто плата за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про споживче кредитування» та які кредитодавець, відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», має надавати безоплатно. За твердженням позивача, встановлення плати за обслуговування кредиту, яка значно перевищує розмір відсотків по кредиту та практично наближається до суми отриманого кредиту, є явно несправедливими та незаконними умовами кредитних договорів. Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, просив суд: - визнати недійсними з моменту укладення між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитного договору № Z06.00611.003566116 від 18.01.2018 пункт 1.11 та пункт 6.1 в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості; - зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.00611.003566116 від 18.01.2018, зарахувавши сплачені позичальником суми платежів за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені цим договором; - визнати недійсними з моменту укладення між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитного договору № Р29.13023.003948890 від 17.05.2018 пункт 1.10 та пункт 6.1 в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості; - зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Р29.13023.003948890 від 17.05.2018, зарахувавши сплачені позичальником суми платежів за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені цим договором. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Визначено, що перше судове засідання по справі необхідно провести 20.03.2020. 10.03.2020 до суду надійшов відзив АТ «Ідея Банк» на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки з паспорту споживчого кредиту від 18.01.2018 та від 17.05.2018, які власноручно підписав позивач до укладення кредитного договору, останній письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позивачем умов кредитування. Також, позивач підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб позивача та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором. Крім того, у кредитному договорі дублюється та міститься інформація як про суму кредиту так і про процентну ставку за користування кредитом, розшифровка плати за обслуговування кредиту, що сплачується щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, порядок повернення кредиту, нарахування кредиту, про реальну процентну ставку та про орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом та ін. Також, графік щомісячних платежів наведений у п. 6.1. Кредитного договору, що відображає всі щомісячні платежі, з урахуванням розміру плати за обслуговування кредитної заборгованості, процентів, тіла кредиту та загальної місячної суми, що підлягає сплаті. Згідно чинного на даний час законодавства, зокрема Закону України «Про споживче кредитування», Банкам надано право отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата встановлена за надання послуг позивальнику за кредитним договором, а тому підстави для визнання пунктів кредитних договорів недійсними відсутні. Враховуючи те, що станом на дату проведення першого судового засідання не пройшов час для подання відповіді на відзив, а також те, що до відзиву на позовну заяву не було долучено всіх документів, зазначених у додатку до нього, про що працівниками канцелярії було складено відповідний акт від 10.03.2020, розгляд справи було відкладено на 31.03.2020. 23.03.2020 до суду надійшла заява представника АТ «Ідея Банк» про долучення до матеріалів справи копії паспорту споживчого кредиту з додатком від 17.05.2018, який помилково не було додано до відзиву на позовну заяву. Згідно із інформацією із сайту «Укрпошта» відзив на позовну заяву отримано позивачем 17.03.2020, а тому останнім днем для подання відповіді на відзив згідно ухвали суду визначено 23.03.2020. Станом на 31.03.2020 відповідь на відзив на позовну заяву від позивача не надходила. Також сторонами не заявлялось клопотання про розгляд справи із повідомленням сторін в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 18.01.2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z06.00611.003566116 (далі-кредитний договір № 1). Згідно з п. 1.1. зазначеного кредитного договору банк надає позичальнику кредит (гроші кошти) на поточні потреби в сумі 74 999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 1, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Згідно з п.п 1.3, 1.4 кредитного договору № 1, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банк). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99 %. Пунктом 6.1. кредитного договору № 1 визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором, та кінцевий термін повернення грошових коштів 18.01.2021 року. Відповідно до п. 5.2 договору цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Пунктом 1.11 кредитного договору № 1 сторонами погоджено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Крім того, 17.05.2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Р29.13023.003948890 (далі-кредитний договір № 2). Згідно з п. 1.1. зазначеного кредитного договору банк надає позичальнику кредит (гроші кошти) на поточні потреби в сумі 38 000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 2, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Згідно з п.п 1.3., 1.4 кредитного договору № 2, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6% (маржу банк). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5 %. Пунктом 6.1. кредитного договору № 2 визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором, та кінцевий термін повернення грошових коштів 17.05.2020 року. Відповідно до п. 5.2 договору цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Пунктом 1.10 кредитного договору № 2 сторонами погоджено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. В силу вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. 10.06.2017 року, набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитних договорів), реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Аналіз наведених норм свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Таким чином, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» надано право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, правові підстави для визнання недійсними пунктів кредитних договорів, якими такі оплати сторонами договору погоджені, відсутні. Крім того, як встановлено судом, оспорювані договори вчинені у письмовій формі, як це передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Дані договори, у яких міститься графік платежів та чітко визначено щомісячну суму платежів за обслуговування кредитів, були підписані позивачем, жодних зауважень він не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору. У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідачем додано до відзиву на позовну заяву копії паспортів споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 18.01.2018 та від 17.05.2018, а також додатки до паспортів споживчого кредиту «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», що погоджені позивачем та включають в себе всі відомості про умови кредитування, в тому числі і плату за обслуговування кредиту. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що оспорювані позивачем кредитні договори підписані сторонами, які досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі щодо сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваних договорів, більш того, через чотири місяці після укладення першого договору уклав із відповідачем на аналогічних умовах ще один кредитний договір, що свідчить про визнання його умов не тільки на момент підписання договору, а і в подальшому при його виконанні. Доводи позивача про те, що умови договорів кредиту, якими встановлено плату за обслуговування кредиту, є несправедливими не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнано недійсним. Разом із тим, як зазначено вище, вказаний Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця включати в умови договору плату за обслуговування кредиту, і з вказаними умовами договору та розміром такої плати позивача було ознайомлено до підписання кредитних договорів, що підтверджується відповідними паспортами споживчого кредиту, він погодився на такі умови кредитування, що підтвердив власним підписом у договорах, суд доходить висновку, що його доводи про несправедливість пунктів 1.11. та 1.10. відповідних кредитних договорів, є неспроможними. Посилання [PERSON] на постанову Верхового Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 не є актуальним, оскільки вказана постанова була прийнята щодо кредитного договору, який укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, без врахування особливостей цього Закону, і на який в повному обсязі поширювалась дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed