Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У позові позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на ? (одну другу) частину житлового будинку [ADDRESS] мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 13.01.1987 року будинок належав колгоспному двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були вони з дружиною [PERSON], але він у встановленому законом порядку право власності на ? належну йому частину будинку не оформив і в даний час Лосинівською селищною радою у наданні дозволу на виготовлення свідоцтва про право власності йому, як колишньому члену колгоспного двору, відмовлено, посилаючись на відсутність у 2013 році в селищної ради такого права, а також відмовлено реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції в реєстрації за ним права власності на ? частину цього будинку, посилаючись на відсутність на його ім»я правовстановлюючого документу. Третьою особою [PERSON] заявлено самостійний позов до сторін у справі - до позивача [PERSON] та відповідача Лосинівської селищної ради, в якому вона просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] мотивуючи тим, що будинок був побудований в 1971-1973 роках спільною працею та на спільні кошти її та [PERSON], з яким вона у той час перебувала в фактичних шлюбних стосунках, і так як [PERSON] [INFO] року помер, то вона залишилася єдиним членом колгоспного двору і 13 січня 1987 року отримала свідоцтво про право власності на колгоспний двір, головою якого була вона (прізвище в той час було [PERSON]). Шлюб з [PERSON] укладено 14 лютого 1989 року і так як [PERSON] став проживати в її будинку, то він набув право користування жилим приміщенням у цьому будинку, але так як він ніколи не працював у колгоспі і не брав участі своєю працею та коштами у створенні належного їй майна та веденні спільного господарства, в тому числі і до моменту припинення колгоспного двору через недовгочасність перебування у складі цього двору, то вважає, що він не набув права на частку в майні колишнього колгоспного двору, так як сам лише факт прописки (реєстрації) та проживання в цьому будинку станом на 15 квітня 1991 року йому такого права не дає. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали, а позовні вимоги третьої особи [PERSON] визнали частково, при цьому позивач [PERSON] пояснив, що він живе однією сім»єю з [PERSON] у будинку [ADDRESS] з лютого 1986 року, а був зареєстрований у будинку 14 лютого 1987 року. Шлюб з [PERSON] було зареєстровано 14 лютого 1989 року. Що в будівництві будинку він участі не приймав, але з часу, коли вони з [PERSON] стали проживати однією сім»єю і до 15 квітня 1991 року, ним були виконані слідуючі роботи в цьому господарстві: встановлені нові ворота в гараж, побудована нова вбиральня, огорожа будинку, прибудова до сараю, перероблені на нові піч та груба, підведене водяне опалення в будинку, нова підлога в кімнатах, перероблений погріб, у коридорі зроблена перегородка, побудувано приміщення під котельню, переклеєні шпалери в будинку, зроблене накриття над колодязем. Він працював охоронником на підприємстві і мав вищу заробітну плату за ту, яку одержувала [PERSON], працюючи в колгоспі. Коли він прийшов жити до [PERSON], то в її господарстві була корова, свиня, птиця, але вони вже разом купили іншу корову замість тієї, що була, кожного року купували свиней, птицю, вели з [PERSON] спільне господарство, разом обробляли город. Представник позивача - адвокат [PERSON] пояснив, що [PERSON] вів із [PERSON] спільне господарство, був членом колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року він не втратив право на частку в майні колгоспного двору, ним внесено певний внесок у покращення майна колгоспного двору і так як частки в майні колгоспного двору є рівними, то є підстави для визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали, а позовні вимоги [PERSON] підтримали, при цьому [PERSON] пояснила, що спірний житловий будинок був побудований в 1972-1973 роках нею з [PERSON], з яким вона перебувала в фактичних шлюбних стосунках, але так як він помер, то свідоцтво про право власності на будинок було видано на її ім»я, що вона була членом колгоспу, а [PERSON] у колгоспі не працював, що після того, як вони з [PERSON] стали жити разом із зазначеного ним часу, то ним було зроблено лише другі двері в гараж, а піч було перероблено після 15 квітня 1991 року, коли підводили до будинку газ і в цей же час було встановлено котел, а це було десь в 1992-1993 роках, підлога була перероблена нещодавно, а всі інші зазначені [PERSON] роботи ним не виконувались. [PERSON] топливо привозив, гроші заробляв, але в основному віддав їх своїй дочці, що корова в неї була до того часу, як до неї прийшов жити [PERSON], і також купували іншу корову разом з [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що спірний житловий будинок був побудований третьою особою [PERSON] до того часу, коли вона почала проживати однією сім»єю з позивачем [PERSON], що вона являється єдиним власником цього будинку, а [PERSON] був членом колгоспного двору, але нетривалий час, і хоч він приймав участь у поліпшенні житлових умов, які виконувалися на спільні з [PERSON] кошти, але ці поліпшення не призвели до збільшення площі будинку, у зв»язку з чим він має право лише на відшкодування понесених витрат, а не на частку в майні колишнього колгоспного двору, а також він має право користування жилим приміщення у спірному будинку. Представник відповідача Лосинівської селищної ради Стрілець А.О. позовні вимоги як позивача [PERSON], так і третьої особи [PERSON] визнав частково та пояснив, що [PERSON] прийшов жити в будинок [PERSON] у 1986 році, коли вже будинок був побудований, а вже разом вони проводили благоустрій будинку, виконували деякі добудови, але чи це було до 1991 року - не знає. Вони вели спільне господарство, [PERSON] є хорошим господарем і сварки між ним та [PERSON] стали виникати лише останнім часом. Також зазначив, що газифікація тієї частини селища, де знаходиться спірний будинок, була розпочата в 1992 році. Вважає, що справедливим буде визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, а за [PERSON] - на ? частини цього ж будинку. Свідок [PERSON] - зять позивача [PERSON], дав показання щодо часу спільного проживання [PERSON] з [PERSON] та щодо виконаних у спірному господарстві робіт, аналогічні поясненням позивача [PERSON], при цьому зазначив, що період виконання зазначених робіт добре пам»ятає, бо це було до часу перебудови в суспільстві, яка відбулася в 1991 році. Свідок [PERSON] показав, що в період з 1985 року по 1997 рік він жив по сусідству з [PERSON] і йому відомо, що [PERSON] прийшов жити у будинок [PERSON] у 1986 році, що вони вели спільне господарство, йому також відомо, що в будинку спочатку було пічне опалення, потім був котел на твердому паливі, а коли підводили газ - не пам»ятає. Свідок [PERSON] показав, що прибудову для розміщення в ній котла робив разом з [PERSON], але в якому році - не пам»ятає, як і не пам»ятає, коли був перероблений погріб. Він виконував будівельні роботи по будівництву будинку [PERSON], але огорожі на той час ще не було. Свідок [PERSON] показав, що він є односельчанином сторін та що ним виконувались будівельні роботи по закладці фундаменту та будівництву стін будинку та що більше ніяких робіт у будинку він не виконував. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] виданого виконавчим комітетом Лосинівської селищної ради Ніжинського району 13 січня 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Лосинівської селищної ради від 27 березня 1986 року № 25 взамін свідоцтва про право особистої власності, виданого Лосинівською селищною радою 12.05.1960 року, даний будинок у цілому належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], прізвище якої в даний час [PERSON], яке 13 січня 1987 року зареєстровано в Ніжинському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 647 (а.с.7, 63-64). Тобто, державна реєстрація права власності була проведена відповідно до діючого на той час законодавства - п.18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Визначення поняття колгоспного двору міститься в ст.7 Конституції СРСР 1936 року, відповідно до якого колгоспний двір - це родинно-трудове об'єднання осіб, все або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Тобто, членство в колгоспному дворі може не співпадати з членством у колгоспі, але якщо дорослі члени сім»ї колгоспника, які працювали на підприємствах чи в установах, але не являлися членами колгоспу, допомагали колгоспному двору у веденні підсобного господарства, вони визнавалися членами колгоспного двору. У сільській місцевості облік членів господарств всіх суспільних груп визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 року №69. Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Але такий облік відповідно до зазначених Вказівок вівся сільськими радами, а селищними радами погосподарський облік вівся лише по сільських населених пунктах, що були підпорядковані цим селищним радам. Як убачається з вищезазначеного свідоцтва про право власності, то воно видавалося Лосинівською радою, як селищною. Відповідно довідки Лосинівської селищної ради на а.с.104 погосподарські книги по смт. Лосинівка не велися, так як селище Лосинівка відноситься до міського типу, а відповідно довідки на а.с.11, то погосподарський облік у Лосинівській селищній раді здійснюється відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 08.12.2010 року № 491, тобто, погосподарський облік ведеться лише з часу, коли почала діяти названа Інструкція, що підтвердив у судовому засіданні і представник відповідача Лосинівської селищної ради Стрілець А.О. Відповідно до зазначеного обліку [PERSON] значиться як особа, якій надана земельна ділянка для особистого селянського господарства по [ADDRESS] а [PERSON] значиться членом цього селянського господарства. Довідкою Лосинівської селищної ради на а.с.118 підтверджується, що станом на 15 квітня 1991 року у спірному будинку крім голови колгоспного двору [PERSON] проживав та був зареєстрований [PERSON], тобто, чоловік голови колгоспного двору. З копії свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.6 видно, що сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 1989 року - після видачі свідоцтва про право власності. Пояснення позивача [PERSON] відносно того, що він став проживати однією сім»єю з [PERSON] у спірному будинку ще до реєстрації шлюбу, а саме в лютому 1986 року, визнала в судовому засіданні сама третя особа [PERSON], і вони підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], поясненнями представника відповідача [PERSON], довідкою Лосинівської селищної ради на а.с.29, а також частково підтверджуються датою реєстрації [PERSON] у спірному житловому будинку, яка відповідно до відмітки в паспорті, копія якого на а.с.5, та відповідно до копії домової книги на а.с.73-74, значиться 14 липня 1987 року, тобто, до реєстрації шлюбу. Пояснення позивача [PERSON] щодо ведення спільного господарства з третьою особою [PERSON] з часу їх спільного проживання жодними доказами з боку третьої особи [PERSON] не спростовані, а навпаки, підтверджені нею, так як остання не заперечувала, що разом з [PERSON] вони поміняли на іншу корову, яка була в її господарстві, коли до неї перейшов жити [PERSON], а також не спростувала його пояснень відносно того, що вони вели спільне господарство: купували та тримали в господарстві свиней, птицю, разом обробляли город, що [PERSON] забезпечував господарство дровами. Також третя особа пояснила, що [PERSON] зробив ворота в гараж, коли прийшов до неї жити. До того ж, представником Лосинівської селищної ради позивач [PERSON] характеризується як хороший господар. Посилання третьої особи на ту обставину, що зароблені гроші [PERSON] віддавав своїй дочці, підтвердження в судовому засіданні належними доказами не знайшли, а навпаки, спростовані, оскільки з пояснень її представника в судовому засіданні, поліпшення житлових умов у будинку здійснювалося на спільні кошти подружжя, тобто, позивача та третьої особи. Пояснення позивача [PERSON] відносно переліку робіт по покращенню умов, які ним виконувалися, належними доказами з боку третьої особи не спростовані, лише остання називала інший час виконання частини цих робіт - після 15 квітня 1991 року, не зазначаючи при цьому, коли саме. Свідками [PERSON] та [PERSON] також час виконання зазначених позивачем робіт не називався, так як останні пояснили, що цього не пам»ятають. Суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], хоч він і є заінтересованою собою, оскільки являється зятем позивача, так як зазначений час виконання робіт позивачем [PERSON] ним пов»язаний з історичними подіями в суспільстві. Відповідно до роз»яснень, що викладені у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з послідуючими змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Норма щодо належності майна колгоспного двору його членам на праві сумісної власності та щодо рівності часток членів колгоспного двору була закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року). Такими, що втратили право на частку в майні колгоспного двору вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі свою працею і коштами у веденні спільного господарства двору. За статтею 123 ЦК 1963 року, частки кожного з членів двору, незалежно від віку та працездатності, вважалися рівними. І лише частка працездатного члена сім'ї могла бути зменшена або у її виділенні могло бути відмовлено у зв'язку з нетривалим перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Як зазначено вище, на час, коли позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] почали вести спільне господарство, тобто, коли позивач став членом колгоспного двору, головою якого була третя особа [PERSON], спірний будинок вже був нею побудований, а з участю [PERSON] та на спільні з [PERSON] кошти проводився благоустрій будинку та виконувались деякі добудови, тобто, участь позивача [PERSON] своєю працею та коштами у створенні майна колгоспного двору є значно меншою за участь у створенні цього майна третьою особою [PERSON], що є підставою для зменшення розміру його частки в майні колгоспного двору. Також суд приймає до уваги ту обставину, на яку вказували третя особа та її представник, а саме, що позивач перебував у складі колгоспного двору не досить тривалий час, та враховує позицію представника відповідача Лосинівської селищної ради, який вважав, що справедливим вважає зменшення частки позивача в майні колгоспного двору до ?, а відповідно частка третьої особи має бути визнана в розмірі ?. З огляду на встановлене та приймаючи до уваги, що рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, що на а.с. 110, 119, у державнй реєстрації права власності на спірний житловий будинок як позивачу [PERSON], так і третій особі [PERSON] відмовлено з посиланням на відсутність правових підстав та відсутність належних правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги як позивача [PERSON], так і третьої особи [PERSON] задовольнити частково і визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірного житлового будинку, а за третьою особою [PERSON] право власності на ? частини цього ж будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з третьої особи [PERSON] на користь позивача [PERSON] та з позивача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог кожного з них, а саме: з [PERSON] на користь [PERSON] - 298 грн.80 коп., а з [PERSON] на користь [PERSON] - 896 грн.38 коп.

Outcome: partial