Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У лютому 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В своїй заяві вказала, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, починаючи з 29.01.2011 року по 13.02.2018 року, ними за рахунок спільних коштів було придбано автомобіль марки ВАЗ 210994-20 2008 року випуску, який 01.03.2017 року зареєстрований в Конотопському територальному сервісному центрі № 5942 Сумської області на ім»я [PERSON]. Вартість автомобіля на момент подачі позову до суду складає 100000 гривень. Оскільки на даний час виникла необхідність у поділі вказаного майна, але згоди між ними в добровільному порядку не досягнуто, просила стягути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля ВАЗ 210994-20 в сумі 50000 гривень та вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалою суду від 06.03.2018 року за клопотанням позивачки було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 210994-20 2008 року випуску. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх із зазначених у позовній заяві підстав. Крім того, позивачка пояснила, що не погоджується з позицією відповідача щодо передачі саме їй автомобіля та сплати нею відповідачеві компенсації за ? його частину, так як не має посвідчення водія та не бажає його отримувати в подальшому, а тому не зможе користуватися автомобілем. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і пояснив, що вказаний автомобіль він придбав за власні кошти, перебуваючи в шлюбі з позивачкою. Вважає, що він не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу між ними. Починаючи з січня 2011 року він керував даним автомобілем за довіреністю, а в березні 2017 року офіційно придбав його за договором купівлі-продажу, продавцем у якому була на той час його дружина позивачка по справі. Заперучує проти суми, зазначеної позивачкою і не згоден сплачувати її, так як не має коштів. Погоджується в порядку поділу майна подружжя передати автомобіль позивачці і отримати він неї компенсацію в тому розмірі, який вона зазначає. У визначений судом строк відповідач відзиву не подав. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що позивачка при укладенні договору купівлі продажу транспортного засобу діяла як продавець і отримала кошти за даний автомобіль, а тому не повинна отримувати компенсації за нього в порядку поділу майна подружжя. Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 29.01.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6). 13.02.2018 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу і позивачці присвоєно прізвище Гаврись (а.с.7). Згідно копії паспорту, виданого 15.03.2018 року, прізвище позивачки зазначено Гаврись. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. Автомобіль марки ВАЗ 210994 20 5МТ, реєстраційний номерний знак [NUMBER] був придбаний за договором купівлі продажу 5942/2017/352219 транспортного засобу від 01.03.2017 року, укладеним між [PERSON], від імені якого за дорученням діяла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65) та зареєстрований за останнім. Згідно висновку експертного дослідження від 01.03.2017 року за № 19/5942/18, який проводився за заявою [PERSON], ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210994 20 5Т, державний реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 104492 гривні 64 копійки (а.с. 63). За приписами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч.ч 1,2,4 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина, чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподіл спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби. Частинами 1-2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що автомобіль марки ВАЗ 210994-20 2008 року випуску, про поділ якого просить позивачка, був придбаний стронами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і є річчю неподільною, добровільної згоди щодо його поділу між ними не досягнуто, відповідач не спростував доводів позивачки щодо його вартості, тому вимоги позивачки є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд враховує, що позивачка не має посвідчення водія і не має наміру в подальшому отримувати його, в зв»язку з чим не бажає отримувати даний автомобіль та сплачувати за нього грошову компенсацію відповідачу, а також постійне використання даного автомобіля останнім. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що даний автомобіль був придбаний ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, з урахуванням положень ст. 60 СК України. Також суд не приймає до уваги доводів відповідача про те, що під час укладення договору купівлі продажу транспортного засобу 01.03.2017 року він, як покупець, придбав у позивачки, як продавця даний автомобіль, оскільки стронами даного договору є: продавець [PERSON], а покупцем-Клименко О.В. В даному випадку позивачка, з урахуванням положень ст. 238 ЦК України, при вчиненні даного правочину діяла на підставі доручення продавця, як його представник. Крім того, з відповідача на користь позивачки, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 1057 гривень 20 копійок в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору, (із яких 704 гривні 80 копійок за подачу позову до суду та 352 гривні 40 копійок за заяву про його забезпечення) та 3000 в рахунок повернення витрат за професійну правничу допомогу, які підтверджені документально (а.с.1, 9).

Outcome: approved