Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У лютому 2014 року, до Ленінського районного суду м.запоріжжя звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю вказавши, що 27.10.2006 року він придбав 53/100 частин житлового будинку [ADDRESS] у [PERSON] Після укладання даного договору, [PERSON] залишився власником 47/100 зазначеного будинку. Після його смерті у 2013 році, між позивачем та відповідачем виникли вкрай неприязні стосунки, в результаті чого, відповідачка стала чинити перешкоди у користуванні належній позивачу власністю. Вони змінила замки, збудувала перегородку, яка заважає проходу до кімнати позивача. Таким чином, позивач позбавлений можливістю користуватися своїм приміщенням. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд усунути йому перешкоди, які чиняться з боку [PERSON] шляхом знесення перестінку між кімнатами 1-3 та 1-4, який у технічному паспорті зазначений як прохід до кімнати 1-3 у житловому будинку літ.А за адресою: [ADDRESS], на підставі фактів, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні проти позову не заперечувала та запевнила суд, що вона добровільно надасть ключі від вхідних дверей та знесе вказаний пере стінок між кімнатами. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази та письмові заперечення відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Представник позивача у судовому засіданні доводив суду, що саме діями відповідача були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Аналогічні приписи містяться у ст.. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивач набув права власності на частину будинку 111 по вул.. Артилеристів в м.Запоріжжя на підставах не заборонених законом, і згідно ст.. 321 ЦК України та ст.. 41 Конституції України його право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Під час розгляду даної справи довір купівлі-продажу від 27.10.2006 року не розірваний і не визнаний недійсним, у зв»язку з чим, у суду відсутні підстави вважати, що позивач не має права на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд. Разом з тим, судом установлено, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, т.я. відповідач чинить перешкоди їм у здійсненні свого права. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За такими обставинами, оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і доведені відповідними доказами. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом усунення перешкод, які чинить відповідач позивачу, як власнику майна.

Outcome: approved