Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 71617 грн. 91 коп. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення по [ADDRESS] , власником (квартиронаймачем) якого є [PERSON] . Згідно витягу оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , що зареєстрований за останнім за період з 01 березня 2010 року по 28 лютого 2021 року виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 71617,91 грн. Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року до участі в даній справі залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки вони також є співвласниками житла, в яке здійснюється відпуск теплової енергії. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні вимог, оскільки він не є споживачем послуг, які надаються в житло, де він не зареєстрований та не проживає і договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не укладав. Крім того, позивачем пропущено позовну давність, а тому просить відмовити в позові за безпідставністю вимог та за спливом позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача не погодилася з наведеними доводами мотивуючи тим, що не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності та факт відсутності його реєстрації, а також відсутність письмово оформленого договору не звільняє його від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг та не позбавляє обов`язку оплачувати надані послуги. Заперечень на викладені позивачем у відзиві на відзив аргументи відповідач не подавав. Треті особи пояснень щодо позову не подавали. Сторони та треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. З`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Установлено, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення по [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), власником якого за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2021 року є відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідно до частин 1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду справи. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг та співвласника квартири, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє [PERSON] , як співвласника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ТОВ «Рівнетеплоенерго». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року в справі №757/29813/17ц. Також, згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Такі правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №751/3840/15-ц. Розрахунок вартості наданих послуг здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами з теплопостачання у розмірах затверджених рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради №137 від 09 жовтня 2008 року, №6 від 04 січня 2011 року (з відповідними змінами) та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб суб`єктами господарювання, які є виконавцями послуг», зокрема, №449 від 23.04.2014 р., №569 від 23.05.2014, №664 від 13.06.2014р., №792 від 27.06.2014 р., №146 від 17.10.2014р., №1171 від 31.03.2015 р., №174 від 21.05.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р. та №1536 від 28.12.2017 р., №1792 від 11.12.2018р. Відповідач не виконує свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ним за період з 01 березня 2010 року по 28 лютого 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 71617,91 грн., Доказів неналежного виконання ТОВ «Рівнетеплоенерго» взятих зобов`язань щодо надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачем не представлено та правильність розрахунку заборгованості, проведеного з урахуванням прописаної в квартирі 1 особи, не спростовано. А тому позовні вимоги ТОВ «Рівнетеплоенерго» є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 23 березня 2021 року, у той час як заборгованість за надані щомісячні комунальні послуги нараховано з 01 березня 2010 року по 28 лютого 2021 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки. У матеріалах справи відсутні докази про переривання боргу за спірний період. Таким чином, заборгованість відповідача в межах трирічної позовної давності становить 33767 грн. 57 коп., а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. При ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1070,31 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (47,15%).

Outcome: approved