overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: м. Миколаїв, вул. Миколи Славова, 22-А посилаючись на вимоги ст.405 ЦПК України. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку 22-А по вул. М.Славова (Благоєва) в м. Миколаєві, що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та копією відомостей про право власності / право постійного користування. Згідно довідки Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 02.09.2016 року за № 15-2032, 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Миколи Славова, 22, присвоєно поштову адресу вул. Миколи Славова, 22А. 13.05.2005 року у вищевказаному житловому будинку була зареєстрована донька позивача [PERSON], що також підтверджується довідкою Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради сектору соціально-економічного розвитку мкр. Тернівка від 25.01.2018 року за № 292 З 2014 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт не проживання відповідача у вищезазначеній квартирі підтвердили у акті про не проживання від 10.02.2018 р. сусіди - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в житловому будинку № 22-А по вул. Миколи Славова, Тернівка в м.Миколаєві, враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим будинком. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком №2/1 по вул. Рибацька в м. Миколаєві, посилаючись на вимоги ст.405 ЦПК України. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.05.1996 р., [PERSON] належить на праві власності 2/5 частини житловому будинку по вул. Рибацька в м. Миколаєві. 02.03.2012 року у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований племінник дружини - [PERSON] Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт не проживання відповідача у вищезазначеному будинку підтвердили у акті про не проживання від 05.02.2018 р. сусіди [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в житловому будинку №2/1 по вул. Рибацька в м.Миколаєві, враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою судді від 28.03.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.06.2018 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 15.08.2014 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2017 року. Подальше перебування в шлюбі та його збереження неможливо. Тому, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем 15.08.2014 року. У судовому засіданні 14.06.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали та просили суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідачав, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.08.2014 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. ).4 Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2017 року, примирення неможливе, спори щодо розподілу спільного майна подружжя на даний час відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що відповідачка має бажання відновити свої дошлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.11.2011 року, від якого мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача, місцем проживання дитини визначити з нею. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви в яких просили справу слухати без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив погодився на розірвання шлюбу. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2011 року (а.с. 5), від якого мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та дитині, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання дитини, [PERSON], визначити за місцем проживання матері. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, що на підставі ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.06.2011 року, від якого мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу просить змінити прізвище на дівоче - Курта, судові витрати покласти на відповідача, місцем проживання дитини визначити з нею. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка була направлена за останнім зареєстрованим та вказаним у позовній заяві його місцем проживання, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у\~ справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 року (а.с. 4), від якого мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та дитині, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання дитини, [PERSON], визначити за місцем проживання матері. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому позовні вимоги позивача в частині відновлення її дівочого прізвище Курта підлягає задоволенню. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, що на підставі ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 14 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, про що складено актовий запис № 11. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Судовим розглядом встановлено, що 14 січня 2006 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, про що складено актовий запис № 11, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14.01.2006 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 19 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1436. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Судовим розглядом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1436, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.10.2007 року. Від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 26 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис № 131. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовче судове засідання позивач позов підтримала у повному обсязі; відповідачем подано заяву, в якій останній позов підтримав та просив проводити судове засідання у його відсутність. Судовим розглядом встановлено, що 26 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис № 131, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.06.2009 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved