Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом міністра освіти і науки України (далі - МОН України) № 11/3-к від 22.09.2006 року він був призначений головою Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України (далі - Комітет) терміном на п'ять років з 26 вересня 2006 року по 26 вересня 2011 року на умовах викладених у контракті. По закінченню строку дії контракту 27 вересня 2011 року його було призначено виконуючим обов'язки голови цього Комітету на підставі наказу МОН України № 456-к від 23.09.2011 року, а наказом першого заступника голови Комітету № 165-к від 04 грудня 2012 року, виданим на виконання наказу МОН України № 434-к від 30 листопада 2012 року його було звільнено від виконання обов'язків голови Комітету. Посилаючись на те, що його було звільнено в період тимчасової непрацездатності та без посилання на будь-яку з підстав, позивач просить поновити його на посаді голови Комітету та стягнути з МОН України на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також позивач зазначив, що у грудні 2012 року він звертався до суду з аналогічним позовом, який залишено без розгляду за його заявою, написаною під тиском колишнього міністра [PERSON] Вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущений ним з поважних причин, оскільки на даний час у зв'язку з відсторенням колишнього міністра від посади, відпали обставини, що загрожували йому та членам його сім'ї. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У судовому засіданні представники МОН України та Комітету з фізичного виховання та спорту позов не визнали, вважають його безпідставним та необґрунтованим, також зазначили, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між МОН України та [PERSON] укладено контракт, за яким позивач призначається на посаду голови Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України на строк з 26 вересня 2006 року по 26 вересня 2011 року. Згідно наказу МОН України № 11/3-к від 22.09.2006 року [PERSON] призначено головою Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України терміном на п'ять років з 26 вересня 2006 року по 26 вересня 2011 року на умовах викладених у контракті. Наказом МОН України № 456-к від 23.09.2011 року [PERSON] звільнено з посади голови Комітету з 26 вересня 2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту, пункт 2 стаття 36 КЗпП України та призначено виконуючим обов'язки голови Комітету. Копія цього наказу отримана позивачем 26.09.2011 року. Наказом МОН України № 434-к від 30.11.2012 року [PERSON] звільнено від виконання обов'язків голови Комітету. На виконання цього наказу першим заступником голови Комітету видано наказ № 165-к від 04.12.2012 року про звільнення позивача від виконання обов'язків голови Комітету з 30 листопада 2012 року. Наказом МОН України № 435-к від 30.11.2012 року на посаду голови Комітету призначено [PERSON] Наведене підтверджується копіями наказів, копією трудової книжки та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. З огляду на наведене та враховуючи, що 23.09.2011 року позивача звільнено з посади голови Комітету з 26 вересня 2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту та призначено виконуючим обов'язки голови Комітету, суд вважає, що між сторонами фактично було укладено строковий договір на час виконання певної роботи (п.3 ч.1 ст. 23 КЗпПУ), тобто до призначення голови Комітету, а тому суд вважає законним звільнення позивача від виконання обов'язків голови Комітету в зв'язку з призначення на цю посаду іншої особи. Суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ листок непрацездатності виданий на ім'я позивача за період з 29.11 по 12.12.2012р., оскільки як вбачається з листа виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності, він виданий з порушенням вимог діючого законодавства та потребує переоформлення, а позивачем не надано доказів щодо його переоформлення. При цьому суд також враховує, що позивач не проінформував відповідачів про свою непрацездатність та передав листок непрацездатності до відділу кадрів лише 26.12.2012 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог по суті, суд також враховує, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суд не вбачає підстав для поновлення вказаного строку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed