Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи вимоги тим, що сторони перебувають в шлюбі з 19.09.2012 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], 02.05.2016 року; доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки відповідач не поважає позивача, як жінку, не враховує її інтереси та не допомагає в побуті, що призводить до сварок, свідком яких є малолітні діти. Після розірвання\~шлюбу просить\~залишити прізвище\~«Гордик». У судовому засіданні позивач відсутня, в позовній заяві просить справу розглянути без її участі. Представник позивачу у судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні відповідач відсутній, до суду надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.09.2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції, актовий запис № 65, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕЛ №071948. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 02.05.2016 року; доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7,8), які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с.9). Спільне життя у сторін не склалося, оскільки відповідач не поважає позивача, як жінку, не враховує її інтереси та не допомагає в побуті, що призводить до сварок, свідком яких є малолітні діти. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та спільних дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Оскільки ухвалою суду від 10.11.2017 року позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved