Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення надмірно виплачених коштів. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва та отримує пенсію за вислугу років, як такий, хто отримав це право відповідно до ст.. 52 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05. 11. 1991 року. Оскільки відноситься до окремої категорії працівників авіації та льотно-випробного складу. Позивач зазначає, що станом на 01.11.2015 року переплата, що виникла з вини пенсіонера [PERSON] у зв'язку з несвоєчасним повідомленням управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва про працевлаштування перед Управлінням не погашена, незаконно отримані кошти гр. [PERSON] на рахунки ГУ ПФУ в м. Києві не надходили. В зв'язку із зазначеним позивач з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка утворилась станом на 01.11.2015 року в сумі 158000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на обліку управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва перебуває гр. [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS], який отримує пенсію за вислугою років, як такий, хто отримав це право відповідно до ст. 52 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII, оскільки відноситься до окремої категорії працівників авіації та льотно-випробного складу. Відповідно до ч. 2 п. 16 Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Згідно ст. 51 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до ст. 52 цього Закону окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу мають право на пенсію за вислугу. Вичерпний перелік осіб, які відносяться до окремої категорії працівників авіації і льотно-випробного складу, які мають право на пенсію за вислугу років встановлений у ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Відповідно до п. 2.4. постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, то слідує за днем звільнення з роботи. П. 2.21 Постанови правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що у разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. Вбачається, що листом від 25.09.2014 р. №12590/06 Управління звернулося до ДП «Антонов» (вул. Туполева, 1 м. Київ, 03062) з проханням надати додаткові пояснення по пенсіонеру [PERSON], оскільки у довідці від 24.08.2014 р.№169/кл наданій ДП«Антонов» зазначалося, що за період з 01.12.2012 р. по 01.02.2013 р. [PERSON] працював спеціалістом по стандартизації - посада, яка не дає права на пільгове зарахування вислуги років, проте, у довідці від 14.08.2014 р. № 614/л зазначається період роботи на льотній посаді (2013 р. - 2014 р.) та наліт годин. Відповідно до довідок, наявних у матеріалах пенсійної справи [PERSON] в період з 01.02.2013 р. по 30.09.2014 р. працював за спеціальністю, про що мав повідомити Управління та в зв'язку з чим втрачав право на отримання пенсії за вислугою років за цей період. Судом встановлено, що даної дій гр. [PERSON] не здійснив, в зв'язку з чим виникла переплата пенсійних коштів. Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій було направлено повідомлення № 1459 від 23.10.2014 року до управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва з проханням вирішити на комісії питання про утримання переплати пенсії з пенсіонера [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] оскільки переплата пенсії за період з 01.02.2013 р. по 30.09.14 р. у сумі 184 055, 36 грн. виникла у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування за спеціальністю. Встановлено, що листом від 03.11.2014 р: №14530/09 було повідомлено гр. [PERSON] про наявність переплати пенсії в розмірі 184 055, 36 грн. Платіжні доручення від 13.11.2014 р. на суму 20 000 грн. та від 16.12.2014 р. на суму 4 055, 36 грн. свідчать про добровільність сплати незаконно отриманих коштів [PERSON] на рахунки Пенсійного фонду. Однак, протягом поточного року залишок боргу пенсіонером не сплачується. 26.08.2015 р. Управлінням було прийнято рішення № 640 про утримання переплати пенсії за період з 01.02.2013 р. по 30.09.2014 р. в сумі 160 000 грн. з пенсіонера [PERSON], що отримував пенсію за вислугою років. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також, відповідно до Конституції України, а саме ст. 68, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до пункту 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - Пенсійний фонд є органом, який здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Пунктом 2 даної статті передбачено, що Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Пенсійний фонд набуває статусу юридичної особи з дня реєстрації статуту в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації (легалізації) статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно, до норм статті 329 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. У статті 387 Цивільного кодексу України зазначається, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також згідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 107 Цивільного процесуального кодексу України передбачається, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статею 1215 Цивільного кодексу України передбачені підстави за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою «добровільно», за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, аналізуючи норми даної статті можна стверджувати, що законодавець встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року № 6-91цс14, а саме: за змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 Цивільного кодексу України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також: добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до частини 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що станом на 01. 11. 2015 року переплата в сумі 158000,00 грн., що виникла з вини пенсіонера [PERSON] у зв'язку з несвоєчасним повідомленням управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва про працевлаштування перед Управлінням не погашена, незаконно отримані кошти гр. [PERSON] на рахунки ГУ ПФУ в м. Києві не надходили, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2370 грн.

Outcome: approved