Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 1983 року її було прийнято на посаду планово-виробничого відділу в ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів». 17 серпня 2018 року у зв`язку з затримками виплати заробітної плати звільнилась з роботи за власним бажанням. ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» надало їй довідку, з якої вбачається, що станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість по заробітній платі становить 71222 гривні 32 копійки. Разом з тим, з розрахункових листів вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати складає 74222 гривні 32 копійки. Після звільнення з роботи, яке відбулось 17 серпня 2018 року, заборгованість по заробітній платі їй виплачена не була. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь: - нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 74222 гривні 32 копійки; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18344 гривні 88 копійок; - суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 36924 гривні 37 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 13 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 13 лютого 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» позовну заяву з додатками отримало (а.с. 23), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подало. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» № 899/к від 17 серпня 1983 року позивача було прийнято на посаду інспектора планово-виробничого відділу. Відповідно до наказу ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» № 4/к від 14 серпня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 5). При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У матеріалах справи міститься довідка ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів», з якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01 жовтня 2018 року складає 71222 гривні 32 копійки (а.с. 6). Позивач у заяві зазначає, що з розрахункових листів вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати складає 74222 гривні 32 копійки. У матеріалах справи містяться розрахункові листки з січня 2013 року по липень 2018 року (а.с. 7-11). З розрахункового листка за травень 2018 року вбачається, що борг підприємства на кінець місяця становить 61830 гривень 10 копійок (а.с. 10). Разом з тим, у розрахунковому листку за червень 2018 року зазначено, що борг за підприємством на початок місяця складає 58830 гривень 10 копійок (а.с. 11), що на 3000 гривень боргу менше, ніж зазначено у попередньому розрахунковому листку. Відповідачем не надано доказів, що ця різниця в 3000 гривень виплачувалась позивачу. Відсутні дані про виплату цієї суми і в розрахункових листках. З розрахункового листка за липень 2018 року вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця становить 64249 гривень 60 копійок, а за серпень 2018 року [PERSON] нарахували заробітну плату в сумі 6972 гривні 72 копійки. Таким чином, заборгованість підприємства перед позивачем з виплати заробітної плати становить 74222 гривні 32 копійки (64249,60 + 6972,72 + 3000 = 74222,32). На день розгляду справи судом кошти позивачу не виплачені. Вбачається, що останніми повними відпрацьованими місяцями є червень 2018 року та липень 2018 року. За червень 2018 року заробітна плата становить 3459 гривень 75 копійок та за липень 2018 року - 3459 гривень 75 копійок. Відповідно середньоденна заробітна плата становить 160 гривень 92 копійки ((3459,75 + 3459,75) / 43 дні = 160,92). Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунок з позивачем ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» не провело. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 01 вересня 2015 року по 17 листопада 2015 року та складає 114 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 18344 гривні 88 копійок (160,92 х 114 = 18344,88). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 74222 гривні 32 копійки невиплаченої заробітної плати та 18344 гривні 88 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач також простить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 36924 гривні 37 копійок. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем наданий суду розрахунок інфляційних збитків, що відповідає вимогам закону (а.с. 1-3). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 36924 гривні 37 копійок втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved