Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У листопаді\~2020\~року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , посилаючись на те, що вона з відповідачем у справі з 2002 року по 2013 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони разом вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. В період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначала, що оскільки вони з відповідачем не перебували в зареєстрованому шлюбі, то вона зареєструвала сина на своє ім`я. Стверджувала, що всі ці роки відповідач піклувався про сина, надавав необхідну матеріальну допомогу на його утримання. Дитина ходила до школи за місцем проживання (за адресою квартири батька) та отримувала медичну допомогу у відповідному дитячому медичному закладі за місцем фактичного проживання. Вказувала, що в 2013 році фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені, де-який час відповідач продовжував надавати матеріальну допомогу, але останнім часом став ухилятися від надання матеріальної допомоги на утримання сина. Зазначала, що факт визнання відповідачем свого батьківства відносно [PERSON] , [INFO] , підтверджується матеріалами цивільної справи за його позовом від 25 січня 2019 року до неї та дитини про позбавлення права користування житловим приміщенням в квартирі, яка належить йому на праві власності. Оскільки відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина, позивачка, посилаючись на норми Сімейного Кодексу України, просила суд: встановити, що [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису №558 від 31 серпня 2005 року, що складений Першим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про народження дитини, [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження від 26 квітня 2007 року, видане Першим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №558), а саме: записати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явленняпозову та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] та судові витрати. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с. 22-23). Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 32-33). Позивачка та її представник, діюча на\~підставі ордеру\~від 12\~листопада 2020\~року,\~всудовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 17, 18). Представник відповідача, діючий на підставі ордеру від 10 грудня 2020 року, в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме в частині визнання батьківства щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково та просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів просив суд взяти до уваги те, що відповідач знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та на його утриманні знаходиться донька його дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони з 2002 року по 2013 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. З 2013 року сторони проживають окремо. Даний факт відповідачем та його представником не заперечується та не оспорюється. Встановлено, що в період спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6, 7). З змісту історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що у відомостях про батьків дитини зазначено, що матір`ю дитини є [PERSON] , 1980 року народження, батьком дитини є [PERSON] , 1970 року народження (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 31 жовтня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Факт того, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] підтверджується змістом цивільного позову відповідача до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням (а.с. 12-15). Встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с. 21). В процесі судового розгляду представник відповідача пояснив суду, що [PERSON] визнає та не заперечує своє батьківство щодо свого сина [PERSON] . Частиною 3 п. 2 ст. 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно з п. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже,\~оскільки відповідач [PERSON] визнає своє батьківство щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , то дані обставини не підлягають доказуванню. Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні\~розміру аліментів\~судвраховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині встановлення батьківства щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та частково в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову, а саме з 13 листопада 2020 року, та до досягнення сином повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі становить 1681,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 1).

Outcome: approved