Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПІВНГЗК») із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що він протягом періоду з 10.05.1990 р. по 18.06.2018 р. працював у відповідача на різних посадах, та загальний стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 17 років 10 місяців, що підтверджується Актом Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання», трудовою книжкою позивача та Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, підготовленою Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області від 02.01.2018 року. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 08.02.2018 р., протокол № 226, позивачу було встановлено такі професійні захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (L5, S1, С5, С6, С7) двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), остеортрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого ступеня), і колінних (ПФ першого ступеня) суглобів, больовий синдром. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах праці шкідливих факторів. 23.05.2019 року позивачу повторно було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких 15% - ХОЗЛ, 45% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість та встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії 12ААА №054610, виданою на ім`я позивача. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивача турбує стійкий ниючий біль та виражене обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, посилений біль при фізичному навантаженні, тривалій ході, з іррадіацією в ноги, переважно в праву ногу до коліна, в праву руку з періодичним посиленням до пострілів в них, оніміння в руках і ногах, більше справа, постійні болі в колінах, більше зліва, обох ліктьових та плечових суглобах, порушена хода, судоми м`язів нижніх та верхніх кінцівок, мерзлякуватість і побіління пальців кистей на холоді, шум у вухах, зниження зору, порушення сну, головний біль, запаморочення, кашель сухий з мокротинням, задишка при фізичному навантаженні. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Просить стягнути на його користь з відповідача 271 245 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 02 грудня 2019 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював в період часу: з 10.05.1990 р. по 04.08.1992 р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі гірничотранспортного цеху (надалі - ГТЦ) Ганнівського рудоуправління «Північний гірничозбагачувальний комбінат»; з 04.08.1992 р. по 12.10.1992 р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі ГТЦ Ганнівського рудоуправління «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 12.10.1992 р. по 01.08.1997р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі цеху внутрішньо кар`єрного транспорту Ганнівського рудоуправління ВАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат»; з 01.08.1997р. по 10.12.1997 р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі дільниці внутрішньо кар`єрного транспорту Ганнівського рудоуправління ВАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат»; з 10.12.1997 р. по 01.12.1999р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі цеху внутрішньо кар`єрного транспорту гірничого управління дільниці дорожньо-будівельної техніки Ганнівського кар`єру ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 01.12.1999р. по 26.09.2002р. - на посаді машиніста бульдозера у кар`єрі дільниці дорожньо-будівельної техніки Ганнівського кар`єру ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 26.09.2002р. по 01.06.2003р. - на посаді машиніста бульдозера в кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки Ганнівського кар`єру ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 01.06.2003р. по 14.08.2013р. на посаді водія пожежного автомобіля вартової служби відомчої пожежної частини ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 14.08.2013р. по 02.06.2015р. - на посаді машиніста бульдозера в кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки №17 Ганнівського кар`єру ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; з 02.06.2015р. по 18.06.2018р. - на посаді машиніста бульдозера в кар`єрі та на відвалах дільниці дорожньо-будівельної техніки №90 ГТЦ №2 Ганнівського кар`єру Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПІВНГЗК», що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 40-51). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 23.05.2019 року, серії 12 ААА, № 054610, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з 01.06.2019 року по 01.06.2022 року (а.с. 11-12). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/4.6-7 від 02.01.2018, та Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.03.2018р. підставою для виникнення професійних захворювань стало те, що позивач, працюючи машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки №90 виконував роботи з керування бульдозером при профілюванні дорожнього полотна, зрізі та плануванні відкосів, переміщенні дорожньо-будівельного матеріалу, розчистку доріг та робочих дільниць від снігу та грязі, забезпечував належний технічний стан бульдозера, перевіряв технічний стан перед виїздом на лінію та після повернення з рейсу, виконував регулювальні роботи, виконував ремонт та відновлення вузлів та агрегатів бульдозера. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозера підпадав під вплив підвищених параметрів вібрації, пилу фіброгенної дії та шуму. Працюючи раніше з 12.10.1992 р. по 01.06.2003 р. і з 14.08.2013 р. по 02.06.2015 р. на посаді машиніста бульдозера Ганнівського кар`єру ВАТ та ПАТ «ПІВНГЗК» з цих же причин підпадав під вплив підвищених параметрів пилу, вібрації та шуму. Перевищення еквівалентного рівня загальної транспортної вібрації на 7 дБ (123 дБ при ГДР 116 дБ, згідно ДСН 3.3.6.039-99). Перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищував ГДК (3,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 8 дБА (88 дБА при ГДР 80 дБА) згідно ДСН 3.3.6.037-99. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із досліджених судом виписок з історії хвороби та виписок-епікризів із медичної карти, [PERSON] має професійні захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (L5, S1, С5, С6, С7) двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), остеортрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого ступеня), і колінних (ПФ першого ступеня) суглобів, больовий синдром. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на стійкий ниючий біль та виражене обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, посилений біль при фізичному навантаженні, тривалій ході, з іррадіацією в ноги, переважно в праву ногу до коліна, в праву руку з періодичним посиленням до пострілів в них, оніміння в руках і ногах, більше справа, постійні болі в колінах, більше зліва, обох ліктьових та плечових суглобах, порушена хода, судоми м`язів нижніх та верхніх кінцівок, мерзлякуватість і побіління пальців кистей на холоді, шум у вухах, зниження зору, порушення сну, головний біль, запаморочення, кашель сухий з мокротинням, задишка при фізичному навантаженні. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з досліджених актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (5 років 02 місяці). Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65% починаючи з 14.06.2018 року (а.с. 9-10). Як наслідок позивач вже з 49 років був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 5 років у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 65 % втрати працездатності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 271 245 грн керувався розміром мінімальної заробітної плати на 2019 рік. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 95 000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial