Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з Міністерства юстиції України на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 6 608,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2012 року судовим рішенням Київського районного суду м. Донецька вимоги [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про визнання дій незаконними задоволено. В зв'язку з тим, що позивач не має юридичної освіти, він був змушений звернутися за правовою допомогою при подачі заяви (скарги) до Київського районного суду м. Донецька. За одержання правової допомоги позивач сплатив суму коштів у розмірі 6 608,00 грн. Крім того, незаконними діями ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області позивачу завдано моральних страждань, які позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. В зв'язку з викладеним, позивач вважає, що Міністерство юстиції України повинно відшкодувати йому витрати на правову допомогу та завдану моральну шкоду. До судового засідання позивача не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У заяві, поданій до суду, просив проводити судовий розгляд у його відсутність. Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні проти вимог позову заперечував, зазначивши, що позивач висловлює незгоду з діями ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області, проте ним не обґрунтовано факт порушення його прав відповідачем. Крім того, позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що останнім було сплачено витрати на правову допомогу саме у тому розмірі, що зазначені у позовній заяві. Також, позивачем не надано жодних доказів наявності вини відповідача у спричинені моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судовим розглядом встановлено, що Відділом державної виконавчої служби Селидівського МУЮ у Донецькій області неналежним чином виконувалось судове рішення від 19.05.1993 року Київського районного суду м. Донецька щодо стягнення на користь позивача грошових коштів. 16 березня 2012 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька скарга [PERSON] на неправомірні дії ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області задоволено. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що достатніх доказів для підтвердження того факту, що позивач звертався до Київського районного суду м. Донецька з відповідною заявою (скаргою) до ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області, при цьому скористався послугами фахівця в галузі права, сплативши за його послуги суму коштів у розмірі 6 608,00 грн., позивачем не надано. Зважаючи, що судовим розглядом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed