Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У лютому 2019 р. Орган опіки та піклування Бородянської районної державної адміністрації Київської області в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Київ з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтував тим, що відповідач є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19 вересня 2017 року вночі, працівниками поліції на Центральному залізничному вокзалі м. Києва було виявлено малолітнього [PERSON] , який знаходився без батьків з особами, які перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. Мати, [PERSON] , переїхала до смт. Бородянка на тимчасове місце проживання зі своїми малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На початку 2018 року до служби у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації неодноразово звертались сусіди зі скаргами щодо сім`ї [PERSON] . Мати не виконувала свої батьківські обов`язки, ніде не працювала, у будинку було брудно та завжди присутні були сторонні особи. Сім`ї [PERSON] було відключене світло. У квітні 2018 року за направленням служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації діти [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей с. Копилів, де перебувають і на теперішній час. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухиляння від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов`язків. У зв`язку з вищевикладеним, просять позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2019 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом направлено за підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.33). 04.11.2019 року ухвалю судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Банніковою Н.В. матеріали справи прийнято до свого розгляду та відкрито провадження по справі (а.с.40). Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. В.О. начальника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Служба у справах дітей та сім`ї до суду подав заяву про розгляд справи у відсутність третьої особи, позовні вимоги підтримує. Вивчивши матеріалисправи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області 09 червня 2009 року, актовий запис № 94), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління у м. Києві 06 квітня 2011 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24 жовтня 2017 року, актовий запис № 19) (а.с.17-19). З листа дитячої клінічної лікарні № 7 Печерського району м. Києва вбачається, що 19.09.2017 року о 19 год. 30 хв., старшим інспектором СЮП Солом`янського УПГУНП України в м. Києві [PERSON] доставлено з площі Вокзальна міста Києва невідому неповнолітню дитину (хлопчика), приблизно 2,5 - 3 років. Хлопчика забрали у чоловіка та жінки у нетверезому стані, які не змогли пояснити чия це дитина, документів на дитину у них не було. Дитина була неохайно вдягнута, брудна. батьки дитини невідомі. Дитину госпіталізовано до педіатричного відділення ДКЛ № 7 (а.с.11). 25.09.2017 року Службою у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державною адміністрацією на адресу головного лікаря Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького [PERSON] , відповідно до направлення (у відділення для тимчасового перебування дітей із невизначеним правовим статусом), направлено у відділення для тимчасового перебування дітей із невизначеним правовим статусом до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького малолітнього [PERSON] (а.с.5). Розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 03.10.2018 року № 422 затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей (а.с.6). Відповідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , остання не виконує свої батьківські обов`язки: не спілкується з дітьми, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться здоров`ям, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не надає жодної матеріальної допомоги (а.с.7). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, а також орган опіки та піклування. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Отже, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved