Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи вимоги тим, що сторони перебувають в шлюбі з 19.11.2017 року. Сімейне життя у сторін не склалося, примирення не можливе. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним. Причини неявки суду не повідомив, відзиву та будь-яких клопотань до суду не надав. Неявка відповідач не перешкоджає проведенню судового засідання, відповідно до ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.11.2017 року, який зареєстрований Сновським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя у сторін не склалося. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Слід зауважити, що що\~Цивільний процесуальний кодекс України\~не містить норм щодо обмежень права на подання позову представником, в т. ч. про розірвання шлюбу, а особиста участь особи вимагається при реєстрації розірвання шлюбу у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 115 СК України), до аналогічного висновку прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 24.09.2014 року у справі \~6-29239св14 за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/40711323#. У\~зв`язку\~з задоволенням\~позову з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~судові витрати,\~ судовий\~збір в\~розмірі 840,80\~грн.

Outcome: approved