Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У листопаді 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення розміру позовних вимог (а.с. 20): - стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати - 373967,5 грн.; 3,0 % річних - 195707,98 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019р. по цивільній справі № 761/38518/18, яке набрало законної сили, було стягнуто з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 6232791,76 грн., що є еквівалентом 260000,00 дол. США, згідно курсу НБУ станом на 02 грудня 2019р., 462592,77 грн. - 3,0% річних за період з 14 червня 2017р. по 03 грудня 2019р. включно, а всього: 6695384,53 грн. Зазначене судове рішення було виконане в примусовому порядку в повному обсязі в межах виконавчого провадження № 63295613 лише 21 грудня 2020р. Відтак, відповідач прострочив повернення суми позики в розмірі 6232791,76 грн. за період часу з 04 грудня 2019р. до 20 грудня 2020р. включно, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3,0 % річних від простроченої суми у зазначений період. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просили суд позов задовольнити. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся за своїм місцем реєстрації, про поважність причин неявки в судові засідання не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019р. по цивільній справі № 761/38518/18, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 30 грудня 2014р. у розмірі 6695384,53 грн., яка складається з: сума позики - 6232791,76 грн. та 462592,77 грн. - 3% річних за період з 14 червня 2017р. по 03 грудня 2019р. включно. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. від 13 жовтня 2020р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва на підставі зазначеного рішення суду по цивільній справі № 761/38518/18 (виконавче провадження № 63295613). 21 грудня 2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. було перераховано позивачеві 6704989,53 грн., з них: 6232791,76 грн. - сума позики, 462592,77 грн. - 3,0 % річних, 9605,0 грн. - судовий збір. Постановою від 29 грудня 2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. закінчено виконавче провадження № 63295613 в зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі № 761/38518/18 від 16 грудня 2019р. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач зобов`язання з повернення позивачеві суми позики в розмірі 6232791,76 грн. в добровільному порядку не виконав, а в примусовому порядку задоволення вимог позивача відбулось лише 21 грудня 2020р. Тобто, відповідач прострочив виконання зобов`язання на період з 04 грудня 2019р. до 21 грудня 2020р. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми 6232791,76 грн., за зазначений період часу з 04 грудня 2019р. по 20 грудня 2020р. включно, яка становить 195707,98 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2020р. по грудень 2020р. включно, що становить 373967,50 грн., а всього 569675,48 грн. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум за кожен місяць та рік прострочення, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своєчасно грошове зобов`язання на підставі рішення суду по цивільній справі № 761/38518/18, а отже відповідно до положень ст. 625 ЦК України на вимогу позивача він зобов`язаний сплатити суму інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Схожий за змістом висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018р. № 310/11534/13-ц та від 04 червня 2019р. № 916/190/18. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5696,76 грн.

Outcome: approved