Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У позові проти Банку та Відділення [PERSON] просить стягнути 2800 доларів США депозиту, 141,92 доларів США процентів за додаткове користування вкладом, 3% річних в сумі 37,87 доларів США, 18749 грн. 91 коп. інфляційних втрат та 7500 грн. моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що Банк не повертає вклад, строк розміщення якого закінчився 05.03.2015. [PERSON] у письмовій заяві до суду позов підтримав, просив розглядати справу за його відсутністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник Банку в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку. Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи за його відсутністю не звертався. Суд визнав неявку відповідача неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідженим матеріалам справи відповідають зобовязальні правовідносини. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 27.02.2014 між Банком в особі Відділення та [PERSON] було укладено договір-заяву №300937/11701/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів (до 04.03.2015) в іноземній валюті з виплатою вкладникові 10,5% річних за користування коштами вкладу (а.с. 9). Згідно квитанції №66 кошти були внесені 27.02.2014 на рахунок Філії (а.с.8). З того часу відповідачем було повернуто лише 200 доларів США Відповідно до вимог ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 22.04.2015 №6-6244св15. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру відсотків за користування депозитом у сумі 141,92 доларів США, 3% річних за час прострочки виконання Банком зобовязання в сумі 37,87 доларів США та інфляційних втрат у розмірі 18749 грн. 90 коп, однак враховуючи правову природу 3% річних, передбачених ст.625 ЦК, як особливої міри відповідальності визначає їх розмір у національній валюті за курсом на день розгляду справи, що становить 826 грн. 35 коп. (37,9*21,7576). Аналогічну правову позицію сформулював ВСУ в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (2014 рік). Таким чином, Банк порушив взяті зобовязання перед позивачем щодо повернення вкладу, ґрунтовних заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, передбачених процесуальним законом, суду не представив, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Разом з цим, в розумінні ст. 611 ЦК України, стягнення моральної шкоди у разі порушення зобовязання відбувається якщо такі наслідки передбачені законом або договором. У депозитному договорі посилання на відшкодування моральної шкоди відсутні. Не містять таких положень і ст.ст. 1058-1060 ЦК України. Отже, підстав для стягнення моральної шкоди немає. У відповідності з ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з Банку в дохід держави.

Outcome: partial