Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі розпорядження Міськвиконкому Запорізької міської ради №150/6 від 27.04.2000 року на імя позивачки 10.05.2000 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради було видано ордер №535 на право зайняття житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно вказаного ордеру до членів сімї наймача входять [PERSON] та [PERSON], які є синами позивачки. Відповідач, будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою, протягом останніх десяти років за місцем реєстрації не мешкає, забрав з квартири свої особисті речі та виїхав на інше місце проживання, участі в утриманні квартири не приймає, не сплачує комунальні послуги. У звязку з тим, що [PERSON] знятись з реєстрації в добровільному порядку не бажає, позивачка вимушена нести зайві витрати на утримання житла, оплачувати комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача, а крім того ще й позбавлена можливості оформити житлову субсидію. У звязку з вищевказаним, позивачка вимушена звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою №26 по вул. Бородинська, 22 в м. Запоріжжі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечення та відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивачки, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та зясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Порядок користування житлом за договором найму (оренди) встановлений нормами глави 59 Цивільного кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі Ордеру на право зайняття житлового приміщення № 535 від 10.05.2000 року, який було видано 10.05.2000 року на підставі розпорядження Міськвиконкому Запорізької міської ради №150/6 від 27.04.2000 року [PERSON] та члени її родини, а саме сини [PERSON] та [PERSON], зареєструвались та стали мешкати у квартирі [ADDRESS], Місце реєстрації позивачки за вказаною адресою підтверджується долученими до позову копіями паспорта [PERSON] та Довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 12.11.2018 року. Реєстрація відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/12722 від 16.11.2018 року та поясненнями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що будучи сусідкою позивачки (мешкає за адресою: [ADDRESS]) протягом останній десяти років свого сусіда [PERSON] за адресою його реєстрації не бачила. У вказаній квартирі відсутні будь-які його особисті речі, предмети побуту, одяг та взуття. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72\~ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач такого житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає [PERSON] здійснювати своє право користування квартирою, а саме змушує нести додаткові витрати по утриманню житла. В даному випадку визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідає вимогам ст. 71,72 ЖК України, оскільки відсутність члена сімї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад шість місяців без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати такою особою права користування житлом, яке їй не належить. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час в зазначеній квартирі окрім позивачки зареєстровано місце мешкання відповідача, що підтверджується матеріалами справи, але останній не мешкає за адресою своєї реєстрації, що підтверджується поясненнями свідка [PERSON] З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. Неможливість відповідача виконати свій обовязок щодо зняття з обліку за адресою реєстрації позивачки, тягне за собою створення перешкод щодо реалізації останньою відповідних житлових прав, а також безпідставного нарахування вартості комунальних послуг, у звязку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом, шляхом визнання відповідача такою, що втратив право користування житлом. Таким чином, вивчивши надані суду письмові матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved