Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі акту Київського обласного виробничого управління по будівництву, ремонту і утриманню автомобільних шляхів від 29 квітня 1993 року, затвердженого головою Бородянської селищної ради, було передано безкоштовно в особисту власність [PERSON] на сім»ю у складі: дружини /позивачки [PERSON]./, сина /позивача [PERSON]./ та дочки /позивачки [PERSON]./, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. За рішенням Бородянського районного суду від 27 травня 1996 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Починаючи з 1996 року, [PERSON] у вказаному будинку не проживав, так як проживав з іншою жінкою в с. Майданівка Бородянського району. За постановою Бородянського районного суду Київської області від 21 лютого 2006 року було задоволено їх /позивачів/ позов до Бородянської селищної ради та визнано незаконним рішення селищної ради № 12/21 від 20 квітня 1993 року в частині надання дозволу на передачу зазначеного будинку в особисту власність [PERSON] У даній постанові зазначено, що позивачі на момент передачі будинку у власність постійно проживали і проживають у спірному будинку як члени сім»ї наймача, будь-якого іншого житла не мають, а тому мають право на приватизацію цього будинку. З 07 квітня 2017 року [PERSON] знявся з реєстрації у спірному будинку. [INFO] [PERSON] помер. Згідно інформаційної довідки КП КОР «Північне БТІ» № Б-394 від 08 серпня 2017 року, право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] Коли вони /позивачі/ звернулись із відповідними заявами до Бородянської селищної ради та філії «Макарівське районне дорожнє управління» щодо передачі їм у власність вищезазначеного будинковолодіння, то отримали відповідь про те, що даний будинок на балансі селищної ради не знаходиться, а Макарівське райДУ повідомило, що з 01 грудня 2014 року згідно наказу Київського облдорупру № 132 від 26 листопада 2014 року до філії «Макарівське райДУ» приєднана філія «Бородянське райДУ», і при передачі документації, майна та об»єктів нерухомості будинок [ADDRESS] їм не передавався та на баланс ними не приймався. Оскільки, вони /позивачі/ з 1992 року зареєстровані та проживають у вказаному будинку, відкрито та добросовісно користуються ним, права та інтереси інших осіб не порушують, то просили визнати за ними /позивачами/ право приватної часткової власності, по 1/3 частині за кожним, на цей будинок з надвірними будівлями, за набувальною давністю, припинивши право особистої власності на дане будинковолодінням за [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON], вона ж представник за довіреністю позивачки [PERSON], позов підтримала та викладене підтвердила. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, просив справу розглядати без його участі. Відповідач філія «Макарівське районне дорожнє управління» ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач - Бородянська селищна рада в судове засідання свого представника не направила, просила справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі акту Київського обласного виробничого управління по будівництву, ремонту і утриманню автомобільних шляхів від 29 квітня 1993 року, затвердженого головою Бородянської селищної ради, було передано безкоштовно в особисту власність [PERSON] на сім»ю у складі: дружини - позивачки [PERSON], сина - позивача [PERSON] та дочки - позивачки [PERSON]., житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] /а.с.17-18, 20, 22-23/. Як зазначила [PERSON] в судовому засіданні та що підтверджується копіями паспортів позивачів та копією будинкової книги для прописки громадян /а.с. 5-8,11-15,28-32/, позивачі зареєстровані та постійно проживають у вказаному будинку з 1992 року, а [PERSON], починаючи з 1996 року, у даному будинку не проживав, так як проживав з іншою жінкою в с.Майданівка Бородянського району. За рішенням Бородянського районного суду Київської області від 27 травня 1996 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.19/. Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, з 07 квітня 2017 року [PERSON] знявся з реєстрації у спірному будинку /а.с.28-32/. [INFO] [PERSON] помер /а.с.21/. Згідно інформаційної довідки КП КОР «Північне БТІ» № Б-394 від 08 серпня 2017 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі зазначеного акту передачі, затвердженого рішенням № 12/21 виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 20 квітня 1993 року /а.с.25/. За постановою Бородянського районного суду Київської області від 21 лютого 2006 року було задоволено позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. до Бородянської селищної ради та визнано незаконним вказане рішення селищної ради № 12/21 від 20 квітня 1993 року в частині надання дозволу на передачу зазначеного будинку в особисту власність [PERSON] У даній постанові зазначено, що позивачі на момент передачі будинку у власність постійно проживали і проживають у спірному будинку як члени сім»ї наймача, будь-якого іншого житла не мають, а тому мають право на приватизацію цього будинку /а.с.26-27/. Коли вони /позивачі/ звернулись із відповідними заявами до Бородянської селищної ради та філії «Макарівське районне дорожнє управління» щодо передачі їм у власність вищезазначеного будинковолодіння, то отримали відповідь про те, що даний будинок на балансі селищної ради не знаходиться, а Макарівське райДУ повідомило, що з 01 грудня 2014 року згідно наказу Київського облдорупру № 132 від 26 листопада 2014 року до філії «Макарівське райДУ» приєднана філія «Бородянське райДУ», і при передачі документації, майна та об»єктів нерухомості будинок [ADDRESS] їм не передавався та на баланс ними не приймався /а.с.38/. Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 р. Враховуючи викладене, оскільки позивачі з 1992 року, тобто, з врахуванням трьох років до набрання чинності Цивільним Кодексом 2004 року, більше десяти років відкрито і безперервно користуються вищевказаним будинковолодінням, яким добросовісно заволоділи, даний будинок на балансі Бородянської селищної ради не знаходиться, а коли до філії «Макарівське райДУ» було приєднано філію «Бородянське райДУ», то, при передачі майна та об»єктів нерухомості, будинок [ADDRESS] їм також не передавався та на баланс ними не приймався, а тому суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати за позивачами право приватної часткової власності, по 1/3 частині за кожним, на будинковолодіння [ADDRESS] за набувальною давністю.

Outcome: approved