Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №25, розташованим по вул. Ветеринарній у сел. Андріївка Балаклійського району Харківської області. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником зазначеного житлового будинку. Відповідач зареєстрована у цьому будинку, однак фактично не проживає у ньому з 28.03.2017 року. Реєстрація відповідача у будинку створює перешкоди в оформленні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг, порушує його права власника. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явилась, до суду від неї надійшла заява про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 25, розташованого по вул.Ветеринарній у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.03.2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2015 року (а.с. 7-10). Відповідач [PERSON] колишня дружина позивача [PERSON] З 17.04.2015 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 вересня 2017 року, що набрало законної сили 03.10.2017 року (а.с. 11). Згідно довідки про склад сімї від 26.09.2018 року та відповіді виконавчого комітету Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 13.12.2018 року на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрована [INFO], розташованому по вул.Ветеринарній у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області (а.с. 12, 16). З акту обстеження від 26.09.2018 року, складеного депутатом Андріївської селищної ради Харківської області, встановлено, що відповідач [PERSON] з 28.03.2017 року не проживає [INFO], розташованому по вул.Ветеринарній у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 405\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України)\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 3\~Сімейного кодексу\~України визначає сім'ю як спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що відповідач була членом сім'ї позивача, шлюб між ними розірвано у 2017 році. Відповідач у належному позивачу на праві приватної власності будинку не проживає з березня 2017 року. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач у зазначеному будинку не проживає понад встановлені строки, протягом яких зберігається право користування житлом, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатив 704,80 гривень судового збору (а.с. 1). За змістом ч.1\~ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст.\~7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 352,40 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (704,80 х 0,5 = 352,40). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 352,40 гривень відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved