Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

У\~ листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Замкова (Котовського), 96 в селі Лосятин Васильківського району Київської області після смерті її діда [PERSON], який помер 06 листопада 1990 року і після смерті її матері [PERSON], яка померла 20 листопада 2014 року.. Вказуючи на те, що 20 листопада 2014 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Замкова (Котовського), 96 в селі Лосятин Васильківського району Київської області, проте остання не встигла за життя належним чином оформити свої спадкові права на вказаний будинок, після смерті своїх батьків. Позивач в судове засідання не зявилась, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач судове засідання не з`явилась, направивши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від представника третьої особи Гребінківської державної нотаріальної контори надійшла заява про слухання справ за відсутності представника установи. Розгляд справи здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. У відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Пунктом 23\~ постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.\~\~\~\~\~\~ Пленум\~ Верховного Суду України Про практику розгляду судами України справ про спадкування (№ 7 від 30.05.2008 року) вирішують питання про визнання права на спадкове майно, якщо протягом шестимісячного строку заінтересована особа вступила в управління або володіння цим майном. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування може здійснюватися за заповітом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії ІІІ-АО № 500341 [PERSON] (після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 22) [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Вказаний спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності діду та бабі позивачки [PERSON] та [PERSON], які померли [PERSON] 09 листопада 1990 року, та [PERSON] 17 березня 1981 року, що підтверджується Свідоцтвами про смерть (а.с. 9, 10). Своїм Заповітом від 17 травня 1990 року [PERSON] заповів все своє майно доньці [PERSON] (а.с. 20), яка померла 20 листопада 2014 року, про що стверджує Свідоцтво про смерть серії І-ОК №322549, виданого виконавчим комітетом Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 11). Відповідно до Довідки №257 від 02.07.2009 року виданої Лосятинською сільською радою, [PERSON] проживала разом з батьками [PERSON] та [PERSON], яких поховала, в селі Лосятин Васильківського району Київської області по вулиці Котовського, 96 (а.с. 12). Згідно Довідки № 594 від 15.09.2017 року [PERSON], яка померла 17 березня 1981 року та [PERSON], який помер 06 листопада 1990 року, дійсно на день смерті проживали та вели спільне господарство в с. Лосятин Васильківського району Київської області по вул. Замкова (Котовського), 96 (а.с. 13). Довідкою №595 від 15.09.2017 року виданої виконавчим комітетом Лосятинської сільської ради [PERSON], яка померла 20 листопада 2014 року, на день смерті проживала в [INFO] (Котовського), 96 (а.с. 14). Відповідно до Акту складеного сільським головою Лосятинської сільської ради та членами комісії, с. Лосятин Васильківського району Київської області по вул. Замкова (Котовського), 96, фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] фактично вступила в управління і володіння та користування спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 20.11.2014 р. і вступила у володіння і управління вказаним житловим будинком після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є, відповідно до ст.. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], яка вступила у володіння і управління вищевказаним житловим будинком після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2017 року, № 1101/02-31, позивачу державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок, посилаючись на те, що [PERSON] не надано правовстановлюючі документи на житловий будинок (а.с. 17). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, а тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved