Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 20 квітня 2018 року вони зі [PERSON] зареєстрували шлюб, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини фактично припинені, оскільки сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про сумісно нажите майно та місце проживання дитини на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, поновлювати подружні стосунки не має наміру, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] . Також [PERSON] зазначила, що не має наміру щодо зміни прізвища, та бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також просила суд стягнути судовий збір з відповідача (а.с.29). Відповідач - [PERSON] відзиву на позов не надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 2018 року Виконавчим комітетом Щастинської міської ради, актовий запис № 06, 20 квітня 2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] (а.с.27). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14). Спір про сумісно нажите майно та місце проживання дитини на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та ухвалення відповідного судового рішення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що при зверненні до суду позивач зазначила про бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », на підставі ст. 113 СК України, суд вважає за доцільне при ухваленні рішення про розірвання шлюбу між сторонами залишити позивачу прізвище набуте в шлюбі. Відповідно до ч. 4 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн, які остання сплатила за подачу до суду позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved