Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі по тексту - відповідач) про примусове виконання процесуального рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2012 року в рамках розслідування кримінальної справи № 709 старшим слідчим в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління Служби безпеки України Коцюбою І.В. винесено постанову про накладення арешту на майно обвинуваченого. Даною постановою арештовано вклади, цінності, рухоме та не рухоме майно, що належить, серед інших, [PERSON]. 25.01.2012 року на підставі листа Головного слідчого управління Служби безпеки України в Державний реєстр обтяжень об'єктів рухомого майна внесено обтяження у вигляд арешту (невизначеного) рухомого майна. 30.05.2015 року Слідчим відділом Голосіївського районного управління ГУ МВС України було винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно позивача. 04.06.2015 року Старшим слідчим Слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про скасування арешту накладеного 24.01.2012 року постановою про накладення арешту на майно обвинуваченого старшим слідчим в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління Служби безпеки України Коцюбою І.В. в рамках розслідування кримінальної справи № 709. Пунктом 2 вищезгаданої постанови передбачено направлення копії постанови для скасування арешту компетентними органами , які здійснюють дану дію. 25.09.2015 року Старший слідчий СВ Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту на майно, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] ( ІПН [NUMBER]), [PERSON] ( ІПН [NUMBER]). 21.10.2015 року відповідач листом № 1513/01-10 повідомив слідчого, що зняття арештів з рухомого і нерухомого майна здійснюється органами юстиції за місцем знаходження вищезгаданого майна. 30.11.2015 року позивач звернувся до відповідача стосовно скасування арешту по рухомому майну громадянину України [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]). 07.11.2015 року слідчі органи СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м, Києві припинили свою діяльність і без правонаступництва почали діяти слідчі відділи Голосіївського РУ ГУ Поліції України в м. Києві. При проведенні переатестації колишніх працівників міліції на придатність роботи в органах поліції всі штатні працівники слідчого відділу були звільнені 01.12.2015 року у зв'язку з не проходженням переатестації. 25.01.2016 року на адресу позивача надійшов лист відповідача №4006/01-09 від 23.12.2015 року , в якому в.о. генерального директора відповідача О.Велика повідомила, що звернення позивача від 30.11.2015 року та заяви слідчого від 05.11.2015 року про скасування обтяжень щодо рухомого майна не можуть бути задоволені через те, що слідчому потрібно було особисто з'явитися на прийом до відповідача і там останній після з'ясування документів, що підтверджують особу, можливо і вчинив би дії щодо виконання процесуального рішення слідчого про скасування обтяжень рухомого майна. Проте такі дії відповідача позивач вважав незаконними, та посилаючись на те, що рішення слідчого є обов'язковими до виконання, а також на те, що його право власності є непорушним, а відповідач створює йому перешкоди у користуванні власністю, [PERSON] просив суд зобов'язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» виконати Постанову про скасування арешту на майно від 04.06.2015 року, винесену Старшим слідчим слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Борисенко О.А., яка винесена в межах досудового розслідування № 420141000000001754 стосовно рухомого майна. В процесі розгляду справи судом було залучено до участі у справі в порядку ст. 35 ЦК України в якості третіх осіб Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві та Міністерство юстиції України. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням письмових пояснень по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. При цьому пояснив, що відповідачем жодним чином не було порушено права позивача, при цьому ДП «НАІС» не наділений повноваженнями щодо здійснення правової оцінки відомостей, що містяться у заявах про зняття обтяжень, а також жодним чином не уповноважений на прийняття будь-яких рішень щодо обтяження рухомого майна чи припинення такого обтяження по відношенню до будь-якої фізичної чи юридичної особи. А також зазначав, що відповідно до норм законодавства, виключно обтяжувач - в даному випадку слідчий відділ Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві, повинен, на підставі Закону добровільно чи на виконання рішення суду, вчинити дії щодо подачі відповідної заяви одному з реєстраторів Державного реєстру (якими визначено, зокрема, ДП «НАІС») про вилучення з Державного реєстру відомостей стосовно обтяження рухомого майна. Представник третьої особи - Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві в судове засідання не з'явився, письмових пояснень по суті спору не надав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином неодноразово. Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні пояснень по суті спору не надала. Правової позиції міністерства щодо характеру спірних правовідносин не надала. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, заслухавши думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.01.2012 року старшим слідчим в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління Служби безпеки України Коцюбою І.В. було винесено постанову про накладення арешту на майно обвинуваченого в рамках розслідування кримінальної справи № 709, якою було накладено арешт на вклади, цінності, рухоме та не рухоме майно, що належить, [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] ( ІПН [NUMBER]), [PERSON] ( ІПН [NUMBER]) (а.с. 6). 04.06.2015 року старшим слідчим Слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві було винесено постанову про скасування арешту накладеного 24.01.2012 року постановою про накладення арешту на майно обвинуваченого старшим слідчим в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління Служби безпеки України Коцюбою І.В. в рамках розслідування кримінальної справи № 709 (а.с. 7-10). 25.09.2015 року старший слідчий СВ Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту на майно, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]). 21.10.2015 року відповідач листом № 1513/01-10 відмовив слідчому у його вимозі із посиланням на те, що повноваження ДП «НАІС» як реєстратора Державного реєстру, обмежуються виключно механічною функцією по внесенню та виключенню до/з Державного реєстру даних (відомостей), які містяться в належним чином заповненій заяві уповноваженого суб'єкта, що є обтяжувачем (а.с. 17-19). 30.11.2015 року позивач звернувся до відповідача із листами про скасування арешту по рухомому майну громадянину України [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [PERSON] (ІПН [NUMBER]) (а.с. 12, 13, 14). Листом від 23.12.2015 за № 4006/01-09 відповідач повідомив позивача про те, що його звернення від 30.11.2015 року та заяви слідчого від 05.11.2015 року про скасування обтяжень щодо рухомого майна не можуть бути задоволені через те, що слідчому потрібно було особисто з'явитися на прийом до реєстратора та подати відповідну заяву із підтверджуючими його повноваження документами (а.с. 15-16). Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються: 1) відомості про обтяжувача та боржника: для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для фізичних осіб - іноземців або осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення грошових коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача; 3) опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації; 4) відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер. Обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження. Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Відповідно до п. 1 Наказу в Міністерства юстиції України від 25.06.2015 року № 1059/5 «Про деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» визначено державне підприємство «Національні інформаційні системи» адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Пунктом 1 Наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2006 року N 57/5 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майн» визначено, що реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є державне підприємство «Національні інформаційні системи», державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси. Згідно із п.п. 24-27 розділу «Державна реєстрація відомостей про припинення обтяження» постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи» від 5 липня 2004 року № 830, обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу. У разі припинення обтяження до Реєстру вносяться дата і номер заяви про припинення обтяження, дата внесення запису про припинення обтяження, підстава припинення обтяження, відомості про реєстратора. Реєстратор вправі відмовити у внесенні запису до Реєстру про припинення обтяження, якщо відомості, зазначені в заяві, не відповідають Реєстру, про що повідомляє обтяжувача письмово протягом двох робочих днів після прийняття заяви. У разі внесення запису до Реєстру про припинення обтяження реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику. Відомості про припинення обтяження вносяться до Реєстру безоплатно. Із матеріалів справи вбачається, що 05.11.2015 року старший слідчий СВ Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві звернувся до є державного підприємства «Національні інформаційні системи» із заявою установленого зразка про реєстрацію змін обтяження рухомого майна, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER]) (а.с. 87-88). Відповідно до ч. 5 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. З огляду на вказане, відповідач зобов'язаний був виконати постанову про скасування арешту на майно від 04.06.2015 року, винесену старшим слідчим слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві Борисенко О.А., яка винесена в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 420141000000001754 та провести державну реєстрацію відомостей про припинення обтяження на підставі заяви слідчого від 05.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідача судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved