Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіна М.А. звернулася із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с.2-8). 24.02.2017 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила: в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний банк» за кредитним договором № 2034 від 27.12.2006 року, що станом на 21.11.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості становить 648524,60 грн, що складається з : кредит - 18408,00 дол. США, відсотки - 5646,07 дол. США , комісія за РЩ - 0,00 грн, штраф за пропуск платежів нарахований за останній рік - 25638 , 04 грн. ; звернути стягнення на належне на праві власності (договір куплі-продажу) [PERSON] нерухоме майно - двохкімнатна квартира, загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., яка знаходиться за адресою : [ADDRESS], шляхом визнання за ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний банк» права власності на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності (том 1 а.с.56-58). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №20/34 від 27.12.2006 року , відповідно до якого надано кредит в розмірі 43 000,00 доларів США у тимчасове користування до 27.12.2021 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (13,5 %). Позивач виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а позичальник від виконання зобов'язань ухиляється. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 27.12.2006 року між Банком та [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням договору іпотеки 27.12.2006 року накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстровим номером № 1777. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, Банк направив відповідачу вимогу про наявність заборгованості, з вимогою погасити борг та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі несплати заборгованості. Однак, вимогу банку проігноровано, кредитна заборгованість не сплачена. 08.02.2018 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву про відмову в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі (том 1 а.с. 258-261) Заперечення обгрунтовано тим, що Договір іпотеки від 27.12.2006 р., реєстровий номер - 1776 , містить іпотечне застереження, тому захист порушених прав та інтересів шляхом визнання права власності за рішенням суду протирічить нормам чинного законодавства України. Відповідач зазначає, що у зв'язку з посвідченням Договору іпотеки накладено заборону відчуження нерухомого майна . Пунктом 8.6. Договору іпотеки передбачено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець Договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь- яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність. Згідно п. 8.6.4. Договору іпотеки після завершення процедури позасудового врегулювання шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором є недійсними. Відповідач зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі , що передбачає передачу іпотекодержателю права власності є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов'язань. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги , з урахуванням уточнення від 24.02.2017 року, підтримав , посилаючись на обставини викладені в позові та наявні у матеріалах справи докази. Додатково пояснив, що відповідач має заборгованість за кредитним договором , заперечує щодо цього , тому банк не може зареєструвати за собою право власності. На запитання пояснив, що йому не відомо чи звертався банк до відповідача з пропозицією зареєструвати за собою право власності. Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача пояснив, що за умовами іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів зазначених у договорі. Відповідач звертався до банку з питань врегулювання спору, звертався із питанням звільнення об'єкту від обтяжень, але позивач погоджується тільки у випадку сплати всієї суми боргу. Одночасно, банком не надано оригінали договорів та додаткових угод, які містять суперечності , зокрема відсутня додаткова угода № 4, угода № 3 укладена 03.08.2009 р., а угода № 5 від 31.07.2009 р., тобто раніше третьої. Позивачем на вимогу відповідача не наданий розрахунок заборгованості. Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача та представника відповідача, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 20/34, згідно якого Банк надав [PERSON]. у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 43 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 27 грудня 2016 року зі сплатою 13,5 % річних (том 1 а.с.9-15). 27.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 20/34 , відповідно до якого [PERSON] надано кредит в розмірі 43000,00 доларів США з процентною ставкою 13,5 % річних , у тимчасове користування до 27.12.2021 року , на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності ( т.2 а.с.190-195) В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором , 27.12.2006 року між банком та [PERSON] укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. за реєстровим № 1776, згідно якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальною площею 44,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням договору іпотеки 27.12.2006 року накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстровим номером № 1777 (т. 2 а.с.24-29). В послідуючому до кредитного договору укладено додаткові угоди : № 1 від 20.06.2008 , №2 від 13.07.2009, № 3 від 03.08.2009, № 5 від 31.07.2009, № 6 від 31.07.2009 та № 7 від 17.12.2009 р з додатками №1 та № 2 до нього ( т.2 а.с. 196- 207). Згідно Додаткового договору № 7 від 17.12.2009 року до Кредитного договору № 20/34 від 27.12.2006 року, строк користування кредитними коштами, встановлений в п. 1.2 Основного договору, збільшується до 27 грудня 2021 року включно, якщо тільки інший строк користування не буде встановлено домовленостями Сторін чи умовами Основного договору. Графік погашення кредитної заборгованості викладається в новій редакції (т.2 а.с.201-207). Зазначені банківські документи надані позивачем в неналежно засвідчених копіях документів, тобто позивач не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком. 18.05.2010 року Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. Згідно заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 23.09.2015 року , яке не вступило у законну силу , позивач 22.06.2015 року звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 434906,53 гри.( т.1 а.с. 32,33). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зі змісту ч.2 ст. 1050 ЦК України , право кредитора нараховувати передбачені договором проценти по кредиту припиняються у випадку пред'явлення вимог про дострокове повернення кредиту. Однак, позивач подаючи до суду позов визначив загальну суму заборгованості станом на 21.11.2016 року , зазначивши заборгованість за відсотками в сумі 5646,07 доларів США. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 8.1. Договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання по Кредитному договору та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 8.4. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по Кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Відповідно до п. 8.5. Договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами п. 8.4. договору. Згідно з п. 8.6. Договору іпотеки за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку: Пункт 8.6.1 Шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим Договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому ціною придбання у власність предмета іпотеки є ринкова (оціночна) вартість на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність. Іпотекодержатель також має право ла свій розсуд вказати у своєму односторонньому рішенні про придбання предмета іпотеки у власність вартість предмета іпотеки, визначену на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь- яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотеко держателі на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність. Пункт 8.6.2 Шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціною продажу предмета іпотеки є ринкова (оціночна) вартість на дату укладення іпотеко держателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотека сторонами. Іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких^ інших документів, крім цього договору та договору купівлі-продажу предмета іпотеки.1 укладеного іпотекодержателем з покупцем предмета іпотеки, для реєстрації права- власності покупця на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотеко держателем з покупцем (покупцями), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі- продажу, укладеному з іпотекодержателем. Згідно з п. 8.6.4. Договору іпотеки після завершення процедури позасудового врегулювання шляхом переходу до іпотгкодержателя права власності на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки, будь-які наступні вимог іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем зобов 'язань за кредитним договором є недійсними. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Виходячи з викладеного, позивач вибрав позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки , а саме : шляхом визнання за ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний банк» права власності на предмет іпотеки. За таких обставин, позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ « Всеукраїнський акціонерний Банк» Славкіної М.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed