Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до [PERSON] на предмет захисту свого права власності на квартиру [ADDRESS] з підстав того, що вона несе тягар обов`язків з утримання майна та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з нею відповідача [PERSON] , який вселився та зареєстрований у квартирі як син, проте починаючи з 1990 року у квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує, тому позивач, посилаючись на ч.2 ст. 405, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 15 січня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка. Відповідач 29 лютого 2020 року надіслав засобами електронного зв`язку заяву про визнання позову, мотивуючи це тим, що з 02 жовтня 2009 року є громадянином Ромійської Федерації та щонайменше з того часу фактично проживає в [ADDRESS] , на підтвердження чого додав копію паспорта громадянина РФ. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України з урахуванням письмової заяви позивача, від якої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, що з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача у справі [PERSON] , про що Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинений відповідний актовий запис за №1993 та видано свідоцтво про народження повторно (а.с. 51). Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого на підставі довідки ЖБН №72 «Придніпровський» від 22 січня 1998 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР 23 березня 1998 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу ХІV за реєстровим № 24 (а.с.27), що узгоджується з даними довідки КП «ДМБТІ» ДМР від 22 січня 2020 року за №688 (а. с.52). За даними довідки № 1479 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 12 березня 2019 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] з 09 листопада 1978 року та [PERSON] з 29 грудня 1980 року (а.с.37), що повністю узгоджується з відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 13 грудня 2019 року про місце реєстрації відповідача (а.с.17). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не користується жилим приміщенням квартири [ADDRESS] з 1990 року, тобто більше року до дня звернення з позовною заявою, про що свідчить заява відповідача про фактичне проживання у [ADDRESS] та визнання позову від 29 лютого 2020 року (а.с.48) сукупно з актом про непроживання, складеним 27 листопада 2019 року сусідами [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , засвідченого головою ЖБК №72 «Придніпровський» Петренко Н.А. (а.с.34). Оскільки іншого відповідачем не доведено, то за встановлених судом обставин підстави для користування спірним будинком згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування житлом не зобов`язальне позадоговірне, а на обмеженому речовому праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156 і ст. ст. 157, 162 ЖК УРСР. Відтак, оскільки відповідач відсутній у спірному будинку більше одного року і не користується ним, хоч об`єктивно має таку можливість, то суд дійшов висновку, що сервітут ним не використовується без поважних причин більше строку його збереження за особою, на підставі чого згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відповідача по суду належить визнати таким, який втратив право користування спірним будинком відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України внаслідок задавненості користування. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, а тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ухвалене судом у цій справі рішення є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за заявою позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved