Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, 15.07.2007 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано 24.10.2013 рішенням Ладижинського міського суду, однак від даного шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. На даний час спільно не проживають, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу дитині, перераховуючи аліменти щомісячно, проте така сума не відповідає розміру утримання, яка підлягала б сплаті батьком при стягненні аліментів на утриманні дитини в примусовому порядку, є замалою та недостатньою для належного утримання та виховання дитини, тому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Окрім того, вказує на те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, оскільки працює у ПАТ «ДТЕК Західенерго «Ладижинська ТЕС» займає посаду складач поїздів, а тому позивач, просила на свою користь стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, у своїй заяві, що направила на адресу суду вказала, що позов підтримує в обсязі заявлених нею вимог, просила його задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, у заяві, що направив до суду вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі не заперечує щодо їх задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Ураховуючи те, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов до наступного висновку. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, який був розірваний 24.10.2013 рішенням Ладижинського міського суду (а.с.6), [INFO] народилася донька [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке видане [INFO] Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с. 7). Сторонами спору було визнано ту обставину, що їх спільна дитина проживає біля матері, а також те, що матеріальної допомоги, яку у добровільному порядку на утримання дитини відповідач надає не достатньо, а відтак у розумінні правил ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягає. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що [PERSON] спроможний виплачувати аліменти на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу), що становить 1/4, але не менше 30 % встановленого законодавцем прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, який був запропонований позивачем та на який погодився відповідач. Крім того, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до положень ст.367 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір , від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 80, 180, 181,182, 183 СК України,

Outcome: approved