Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначивши, що кожний з відповідачів є власником ј частини квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим відповідачі - співвласники є членами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО». Право власності зобов`язує утримувати власність в належному стані, тому відповідачі відповідно статуту ОСББ «НА ЛЮБАРСЬКОГО» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» взяли на себе зобов`язання виконувати правила ОСББ та вчасно сплачувати за послуги надані Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО» Починаючи з 2016 року, відповідачі свої зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг належним чином не виконують, а саме регулярно не сплачують обов`язкові платежі, в добровільному порядку борг погасити відмовляються, а тому станом на 01.09.2020 за останніми утворилася заборгованість у розмірі 7556, 35 грн., яку позивач, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 946,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір просить стягнути солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 квітня 2021 року справу розглянуто суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бурба Ю.М. підтримав позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Додатково зазначив, що вартість послуг за утримання будинку та прибудинкової території встановлюється та затверджується загальними зборами ОСББ. Інформація про збори ОСББ, розміри послуг та зміни, доводиться до відома всіх мешканців щомісячно та регулярно через інформаційні щити в під`їздах. Вказав, що предметом розгляду даної справи є не борги за теплопостачання, а саме борги перед позивачем за утримання будинку та прибудинкової території. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримавши наданий суду відзив. Також зазначив, що позивачем не надано документів на підтвердження існування договірних відносин між відповідачами та ОСББ, які б доводили фактичне надання та отримання послуг. Позивачем, наводячи суми заборгованості, не надано жодного документу, який би підтверджував виконання зазначених робіт у визначеному обсязі. Також звернув увагу, що в позові вказано період заборгованості з 2012 року, а у доданому до заяви розрахунку заборгованості - з 01.07.2016 по 01.09.2020, тоді як дата запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб ОСББ - 31.05.2016. Вказав, що заборгованість є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідач регулярно сплачує за комунальні послуги, а в квитанціях про оплату за послуги з обслуговування будинку відсутні відомості про наявність у нього заборгованості. Крім того зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, жодного повідомлення про заборгованість він і інші співвласники не отримували, жодного акту звірки заборгованості не надано. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] підтримала надані суду пояснення [PERSON] та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки дана заборгованість перед позивачем є необґрунтованою та недоведеною належними доказами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, правом надання відзиву не скористалися. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За статтею 385 ЦПК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла). Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожний по ј частини, на підставі свідоцтва про право власності, б/н, від 16.04.2003, виданого Обласним житлово-комунальним підприємством «Центральний», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.09.2020. Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2016 було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто, ОСББ «НА ЛЮБАРСЬКОГО» здійснює утримання та обслуговування неподільного та загального майна співвласників квартир і нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» метою даного об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом. Згідно ч. 4 ст. 4 цього Закону об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно із ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори співвласників, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів співвласниками. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників. Права та обов`язки співвласника (тобто власника квартир та/або нежитлових приміщень) врегульовані ст. 14 та ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Водночас ст.ст. 16-18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», окремо визначають права та обов`язки об`єднання співвласників, яке набуває і здійснює їх через свої органи в силу положень ст. 92 ЦК України про цивільну дієздатність юридичної особи. У відповідності до статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Так, об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, які за ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», належать до коштів об`єднання, та зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна. Об`єднання забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються ГК України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи. Статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе: прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території; санітарно-технічне обслуговування; обслуговування внутрішньо-будинкових мереж; утримання ліфтів; освітлення місць загального користування; поточний ремонт; вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ N 869 від 01 червня 2011 року, тариф на ці послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України. Перелік послуг за кожним будинком погоджується у договорі на надання цих послуг, який укладається між споживачами та підприємством, організацією тощо, які надають ці послуги. Отже, законодавство, яке регулює порядок забезпечення співвласниками багатоквартирного будинку утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (управління багатоквартирним будинком), передбачає, що внески і платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна є складовою частиною внесків та платежів співвласників як витрат на управління багатоквартирним будинком. Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на розрахунок по заборгованості за період з 01.07.2016 по 01.09.2020 та зазначив, що відповідачі мають основну заборгованість у розмірі 7556,35 грн. Так, відповідно до п.4.2 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартального будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО» (нова редакція) від 12.06.2019 порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту. Відповідно до п.4.5 Статуту кошти об`єднання, включаючи кошти ремонтного, резервного фондів витрачаються правлінням згідно з кошторисами, затвердженими загальними зборами співвласників, та окремими рішеннями загальних зборів співвласників. Кошторис об`єднання за поданням правління щороку затверджується загальними Зборами не пізніше 01 січня поточного року, якщо інший строк не встановлено загальним зборами співвласників. За рішенням загальних зборів можуть затверджуватися кошториси на два і більше років. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що нова редакція Статуту Об`єднання співвласників багатоквартального будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО» від 12.06.2019 не була зареєстрована в установленому законом порядку. Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з того, що саме на позивача покладено обов`язок подати суду всі наявні у нього докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Згідно ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, оскільки нарахування за період з 01.07.2016 по 01.09.2020 не мають деталізації щодо їх складових, що не дає змоги перевірити правильність їх нарахування, при цьому відповідач заперечує наявність даної заборгованості, а позивач не має можливості надати детальний розрахунок заборгованості за цей період, дані нарахування не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивачем не надано Рішення загальних зборів з якого можливо було б встановити строки, розмір та порядок сплати внесків платежів співвласників ОСББ. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України). Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 946,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. також задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано - ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.03.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги №05/03/21 від 05.03.2021, квитанцію №0.0.2043682591.1 від 09.03.2021, рахунок на оплату №05/03/21/1 від 05.03.2021. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НА ЛЮБАРСЬКОГО» на користь [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 3000, 00 грн.

Outcome: approved