Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що у квітні 2017 року передав відповідачеві для ремонту автомобіль «ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER] щодо якого мав речове право. Через деякий час дізнався, що відповідач відчужив автомобіль третім особам. 28 грудня 2018 року розпискою [PERSON] зобов`язався до 2 січня 2019 року у разі неповернення автомобіля, відшкодувати його вартість та вартість запчастин на його ремонт у сумі 2300 доларів США, а у разі неповернення цих коштів сплатити кошти у сумі 4600 доларів США. [PERSON] просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 4600 доларів США. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, попросив позов задовольнити. Суду пояснив, що 27 січня 2017 року надав відповідачеві для ремонту автомобіль «ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER] , яким мав право користуватися. Для ремонту автомобіль потребував запчастин. Разом із відповідачем поїхали до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та придбали запчастини. Після цього [PERSON] розпочав ремонт автомобіля. Якщо виникала потреба у додаткових запчастинах то їх надавав. [PERSON] зобов`язався відремонтувати автомобіль та повідомити про результат. 3 квітня 2017 року [PERSON] не відповідав на телефонні дзвінки, ухилявся від виконання зобов`язання. З цього приводу звернувся до поліції, однак вони повідомили, що таке питання підлягає вирішенню в інший спосіб. Працівники поліції телефонували до батька відповідача. Через певний час відповідач з батьком приїхали до поліції. Батько з тією метою, щоб не було заведено кримінальних проваджень запропонував домовитись про виконання відповідачем зобов`язання. [PERSON] у черговий раз зобов`язався виконати зобов`язання, однак з того часу автомобіль ним не повернуто, зобов`язання зі сплати грошових коштів також не виконано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач, який повідомлявся про місце та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подав, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач дав згоду на винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно з розпискою від 28 грудня 2018 року, оригінал якої досліджено під час судового засідання, [PERSON] у зв`язку із неповерненням автомобіля «ВАЗ 21011», що належить [PERSON] , яким користується згідно з довіреністю [PERSON] , зобов`язується відшкодувати вартість цього транспортного засобу та придбані до нього запчастини загальною вартістю 2300 доларів США. За неповернення боргу до 2 січня 2019 року включно, зобов`язується відшкодувати суму у розмірі 4600 доларів США (а. с. 6). За змістом ст. 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Положеннями ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з листом Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області № 1135/01/119/-2019, що адресований [PERSON] , встановлено, що у квітні 2017 року між ним та [PERSON] укладено договір підряду за яким обговорено умови, порядок та строки виконання робіт з ремонту автомобіля. Під час виконання правочину [PERSON] порушено зобов`язання у встановлені строки, що призвело до заподіяння [PERSON] збитків (а. с. 8). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно зі ст. 841 ЦК України підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України). Статтею 509 ЦПК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З огляду на вищезазначене, оскільки відповідачем [PERSON] не виконано зобов`язання щодо сплати на користь [PERSON] 2300 доларів США у строк до 2 січня 2019 року згідно з договором підряду, що підтверджується розпискою відповідача, відповідно з нього за умовами цього правочину підлягає стягненню заборгованість у сумі 4600 доларів США. У постанові від 16 січня 2019 року, у справі № 373/2054/16-ц, Верховний Суд зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у цій справі поніс судові витрати у розмірі 1213,02 грн зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з [PERSON] на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved