Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] , в якому позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 20 червня 2012 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] проживає разом із позивачем, його дружиною - [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 23 жовтня 2020 року № 1358. За результатами цього обстеження умови для проживання, виховання та розвитку дітей належні. Відповідно до висновку психолога [PERSON] від 24 листопада 2020 року розвиток [PERSON] відповідає його віку, пізнавальні здібності відповідають нормі. На теперішній час [PERSON] сприймає свою біологічну матір [PERSON] з нейтрального боку та не має емоційного контакту та прихильності до неї. [PERSON] з 2017 проживає з позивачем та не має бажання проживати з матір`ю, оскільки майже не пам`ятає та не сприймає її як матір. Відповідачка вже понад три роки не бачила сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачу не відома адреса фактичного проживання відповідача, але він знає, що вона в останнє була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач є приватним підприємцем, його дохід в місяць у середньому складає 20 000 грн., що підтверджується довідкою з ГУ ДПС у Донецькій області. За місцем проживання позивач характеризується позитивно. Відповідно до довідки-характеристики, наданої Відділом превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, [PERSON] за місцем мешкання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями. У зв`язку з чим, посилаючись на положення ст. ст. 19, 160, 161 СК України, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач не скористалася своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила. Рух справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2021 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Витребувано у Служби у справах дітей Маріупольської міської ради висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 вересня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він заявлені вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення та просив суд не допитувати свідка [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей Маріупольської міської ради - Мамаєва С.В. - надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд при вирішенні питання по суті максимально врахувати законні права та інтереси малолітньої дитини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, та витребувані судом у порядку ч. 5 ст. 19 СК України, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 02 вересня 2016 року. Відповідно до листа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради 23 листопада 2020 року спеціалістами управління обстежені умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складений акт обстеження, згідно з яким у вказаному будинку сучасний ремонт, необхідні для проживання меблі, побутова техніка, в будинку чисто та затишно. Для розвитку дитини створені такі умови: є окреме спальне місце, місце для занять та ігор, є особисті речі, шкільне приладдя, планшет, іграшки. За вказаною адресою постійно проживають: [PERSON] - батько, [PERSON] - син, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька. Зі слів членів сім`ї між ними добрі та взаємоввічливі відносини. Згідно з висновком психолога [PERSON] за результатами психологічного дослідження від 24 листопада 2020 року розвиток [PERSON] відповідає його віку, пізнавальні здібності відповідають нормі, хлопчик спокійний, емоційно стабільний, швидко адаптується. Свого батька - [PERSON] . [PERSON] сприймає як авторитетну фігуру, а [PERSON] як енергійну, відкриту та товариську. У [PERSON] з батьком та [PERSON] побудовані досить довірливі стосунки та налагоджений глибокий емоційний контакт. На даний період часу [PERSON] сприймає свою біологічну матір [PERSON] з нейтрального боку, у нього немає емоційного контакту та прихильності до неї. Враховуючи сприйняття свого батька та [PERSON] , а також відношення до них, факт спільного проживання відповідає інтересам і бажанням дитини. [PERSON] та [PERSON] мають батьківські установки, що сприяють формуванню позитивних дитячо-батьківських відносин. Вони зацікавлені у справах та планах дитини, намагаються у всьому йому допомогти. Відповідно до довідки від 12 лютого 2021 року, виданої ГУ ДПС у Донецькій області, загальна сума доходу [PERSON] , який є приватним підприємцем, за звітний податковий період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року становить 549 116 грн. З довідки-характеристики, виданої Відділом поліції № 3 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області 16 лютого 2021 року, вбачається, що [PERSON] , зі слів сусідів, за місцем проживання характеризуються з позитивної сторони, приймає активну участь у суспільному житті будинку, скандалів і сварок у побуті не біло, у зловживанні спиртних напоїв поміченим не був, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, стосунків не підтримує. Згідно з довідкою-характеристикою, виданою старшим дільничним офіцером СДОП поліції відділу превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області Зінченко А., [PERSON] , під час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе з негативного боку, із сусідами добросусідські відносини не підтримує, у житті будинку участі не приймає, зі слів сусідів, зловживає алкогольними напоями. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 28 липня 2021 року № 01.1-23-172 Виконавчий комітет вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] . Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів. Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд, в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на його виховання та розвиток, дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, такий підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved