Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просив: - визнати недійсним договір комісії №6678/17/000271 від 22 квітня 2017 року зі всіма додатками до нього, укладеного між [PERSON], в інтересах та від імені якої виступав [PERSON], на підставі нотаріальної довіреності від [INFO] року НМА 612801, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимиром Вікторовичем, та товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ» в особі директора [PERSON]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6678/17/000271 від 22 квітня 2017 року зі всіма додатками до нього, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ», який є комісіонером у відповідності до п. 8 Постанови КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року, а також який діяв від імені та на підставі укладеного з власником колісного транспортного засобу договору комісії № 6678/17/000271 від 22 квітня 2017 року в особі директора [PERSON], та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що у червні 2017 року [PERSON] звернувся до Біловодського ВП ГУНП в Луганській області з приводу того, що в ніч з 26 на [INFO] року невстановлені особи одразу після вбивства його батьків - [PERSON] та [PERSON], за адресою проживання - [ADDRESS], незаконно заволоділи автомобілем Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER], який належав останнім. За фактом вчинення кримінального правопорушення Біловодським ВП ГУНП в Луганській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1, 6 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, за №12017130430000181 від 23 червня 2017 року. 22 серпня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області від 17 серпня 2017 року було проведено обшук на прилеглій території де домоволодіння де зареєстрований відповідач - [PERSON] по [ADDRESS] Барвінківського району Харківської області. В ході проведення якого було виявлено та вилучено зазначений вище транспортний засіб з ключами до автомобіля (2 екземпляри), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - [NUMBER] з зазначенням власника вказаного автомобіля - [PERSON], поліс страхування №АК/3484827, брошура повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) з пам'яткою власника полісу. В свою чергу, [PERSON], коли звернувся до слідчого Біловодського ВП ГУНП в Луганській області з клопотанням про накладення арешту на автомобіль Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, дізнався про те, що транспортний засіб було відчужено від імені його покійної матері - [PERSON], відповідачу [PERSON] Таким чином [PERSON] дізнався, що 22 квітня 2017 року між [PERSON], який нібито виступав в інтересах [PERSON], на підставі нотаріальної довіреності від [INFO] року НМА 612801, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В, та товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ» в особі директора [PERSON], було укладено договір комісії № 6678/17/000271 від 22.04.2017 року. Відповідно до укладеного договору комісії, його предметом було за винагороду надання нематеріальних інформаційно-консультативних послуг з організації купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Цього ж дня, а саме 22 квітня 2017 року між, товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ», який перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 6678 та який є комісіонером у відповідності до п. 8 Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, а також діє від імені та на підставі укладеного з власником колісного транспортного засобу договору комісії №6678/17/000271 від 22.04.2017 року в особі директора [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі продажу № 6678/17/000271 від 22.04.2017 року. Пунктом 1 вищевказаного Договору купівлі продажу, продавець (товариство з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ») передає у власність, а покупець (відповідач по справі) приймає у власність транспортний засіб - автомобіль Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач зазначив, що на час оформлення нотаріальної довіреності та укладання договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON], власник транспортного засобу [PERSON] була вже мертвою, що може свідчити про незаконність укладання вказаного договору. Факт смерті матері позивача - [PERSON], власника транспортного засобу, встановлено рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року, справа № 408/3286/17-ц. Також, рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року, справа № 408/3294/17-ц, встановлено факт смерті батька позивача - [PERSON]. [PERSON], вважає, що відповідно до ст. ст. 25,30, 203, 215, 216 ЦК України, спірний договір комісії та договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсними, оскільки з самого початку вони не могли породжувати будь-які наслідки, так як на час його укладання сторона за цим договором, власник майна та матір позивача, була мертвою, тобто втратила цивільну правосуб'єктність: правоздатність та дієздатність. Таким чином [PERSON] посилаючись на викладене, зважаючи на те, що [PERSON], відповідно до статті 1270 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, а також, що відповідно до ч. 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, просив позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування запереченнь представник відповідача зазначив, що [PERSON] 11 квітня 2017 року, в регіональному сервісному центрі МВС м. Харкова, здійснив переоформлення права власності та реєстрацію автомобіля на себе. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № СХМ 260700. З чого слідує, що відповідач є добросовісним набувачем, а підстави для визнання договору недійсним відсутні, так як перехід права власності та реєстрація автомобіля відбулися у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, станом на час подання позовної заяви позивач не довів жодним чином, що він є спадкоємцем і має право претендувати на право власності на автомобіль. Вказав, що моментом набуття права власності є його державна реєстрація, а враховуючи, що на час подання позовної заяви позивач не довів жодним чином свого права власності на автомобіль, останній є неналежним позивачем, з чого слідує, що він не має права стверджувати, що договір купівлі-продажу та договір комісії від 22.04.2017 року є недійсними. Також звертає увагу суду на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 06.11.2017 року по справі № 408/5290/17-к, якою визначено місце зберігання автомобілю та в якій в мотивувальній частині вказано, що в судовому засіданні встановлено, що автомобіль належить на праві приватної власності [PERSON], який мешкає за адресою: вул. Зелена, б. 22 с. Малинівка Барвінківський район Харківська область. У наданому до суду відзиві вказує на ухвалу колегії суддів апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року з мотивувальної частини якої можливо зробити ряд висновків: по-перше: [PERSON] є законним власником Автомобіля; по-друге: [PERSON] с добросовісним набувачем автомобіля; по-третє: [PERSON] до моменту подання цієї позовної заяви жодним чином не підтвердив свого права власності на автомобіль; но-четверте: [PERSON] до момент подання цієї позовної заяви жодним чином не підтвердив того, що він мав право на отримання в спадок саме цього автомобіля. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-сайті на сторінці Барвінківського районного суду Харківської області у рубриці «Оголошення про виклик до суду», повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович - в судові засідання не з'явилися також. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку. Направлені на їх адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками: «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Відповідно до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідомо, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи суд встановив наступне. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою цієї статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Новоселецький проти України» та «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. Як передбачено ст. 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], громадянка України, уродженка м. Ровеньки Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], померла у смт. Любимівка (Дзержинський) м.Ровеньки Луганської області, Україна [INFO] року від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї, відповідно до рішення Біловодського районного суду Харківської області від 28 серпня 2017 року та ухвали рішення Біловодського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року (а.с.10-12). Також з рішення Біловодського районного суду Харківської області від 28 серпня 2017 року та ухвали рішення Біловодського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець м. Ровеньки Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], помер у смт. Любимівка (Дзержинський) м.Ровеньки Луганської області, Україна [INFO] року від вогнепального проникаючого кульового поранення грудної клітини з пошкодженням серця (а.с.7-9). На підставі вищезазначених рішень 14 вересня 2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області були видані свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.13,14). За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1, 6 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, за №12017130430000181 від 23 червня 2017 року, за фактом вчинення злочину Біловодським ВП ГУНП в Луганській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані, стосовно того, що в ніч з 26 на [INFO] року невстановлені особи одразу після вбивства - [PERSON] та [PERSON], за адресою проживання - [ADDRESS] Луганської області, незаконно заволоділи автомобілем Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] (а. с. 20-21). З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2017 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від [INFO] року, НМА 612801, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ» було укладено договір комісії № 6678/17/000271, предметом договору якого було - комісіонер за дорученням комітента зобов'язався надати комітенту за винагороду нематеріальні інформаційно - консультаційні послуги з організації купівлі - продажу транспортного засобу - Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.15) 22 квітня 2017 року між, товариством з обмеженою відповідальністю «ВМІКОМ», який перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 6678 та який є комісіонером у відповідності до п. 8 Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, а також діє від імені та на підставі укладеного з власником колісного транспортного засобу договору комісії №6678/17/000271 від 22.04.2017 року в особі директора [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі продажу № 6678/17/000271 від 22.04.2017 року, відповідно до якого останній прийняв у власність транспортний засіб - автомобіль Wolkswagen Tiguan, 2010 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06 листопада 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16). Підставою визнання недійсності договорів комісії та купівлі продажу [PERSON] зазначає, що ці правочини з самого початку не могли породжувати будь - яких наслідків, так як на час їх укладання власник майна вже була мертвою. Верховний Суд України у постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року роз'яснив, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Судом встановлено, що дійсно довіреність, якою [PERSON] було надано право експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) автомобілем [NUMBER], номер шасі: VIN-[NUMBER], було посвідчено вже після смерті власника автомобіля - [PERSON], [INFO] року, тобто на момент коли, відповідно до ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припинилася. А отже, суд погоджується з доводами позивача щодо нікчемності зазначеної довіреності у зв'язку з наступним. Згідно частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до статті 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути встановлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлене ним. Тобто, у даному випадку має місце недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину - довіреності, а отже вона є нікчемною, її недійсність встановлена законом - ч.1 ст. 219 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є особою, яка не мала права відчужувати майно, яке належало [PERSON], право на яке фактично перейшло її сину [PERSON] в порядку спадкування, на підставі ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, оскільки спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Також, відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідні роз'яснення містяться у п. 26 Постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014. Згідно з частинам 1 і 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку що оскільки довіреність, на підставі якої відбулося відчуження автомобіля є нікчемною, суд вважає, що договір комісії № 6678/17/000271 від 22 квітня 2017 року та договір купівлі-продажу № 6678/17/000271 від 22 квітня 2017 року зі всіма додатками до них слід визнати недійсним. Суд не бере до уваги доводів відповідача викладених у відзиві стосовно того, що позивач не надав доказів щодо прийняття [PERSON] у відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки в матеріалах справи містяться відповідні документи, а саме - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, свідоцтво про народження, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, копія будинкової книги (а.с.69 - 75). Також, щодо посилань представника відповідача на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а підстави для визнання договору недійсним відсутні, так як перехід права власності та реєстрація автомобіля марки «VOLKSWAGEN - TIGUAN» відбулися у відповідності до вимог чинного законодавства, суд ставиться критично у зв'язку з наступним. Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України. Пунктом 2 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння. Судовим розглядом встановлено, що автомобіль [NUMBER], номер шасі: VIN-[NUMBER], власником якого була [PERSON], вибув з володіння останньої поза її волею, шляхом викрадення. Відтак, з'ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно платіжного доручення від 10 листопада 2017 року позивачем при пред'явленні позову до суду було сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.(а.с.1). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved