Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У листопаді 2019 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернулося до суду з позовом, просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 22 766 грн. 17 коп. Позов мотивовано тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачу присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . В силу закону споживач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця, на рахунок ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» за фактично отриману теплову енергію. Позивач надав відповідачу послуги по опаленню з лютого 2015 року по вересень 2019 року у сумі 37 025,86 грн. Таким чином сума боргу боржника станом на 01.10.2019 враховуючи переплату на початок періоду - 68,73 грн., надану субсидію в сумі 13 390,96 грн. та часткову сплату - 800 грн., складає - 22 766.17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати. При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі,позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову та приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову. Судом установлено, щопозивач є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджено правовстановлюючими документами позивача (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Опалювальна площа квартири складає 51,50 кв.м. (а.с.9,10). Згідно виписки з рахунку та розрахунку заборгованості відповідача за період з лютого 2015 року по вересень 2019 року ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» нарахував відповідачу плату за спожиту теплову енергію у сумі 37 025,86 грн. Таким чином сума боргу боржника станом на 01.10.2019 року, враховуючи переплату на початок періоду - 68,73 грн., надану субсидію в сумі 13 390,96 грн. та часткову сплату - 800 грн., складає - 22 766.17 грн (а.с. 17-19). Тарифи, на основі яких проводилося нарахування за послуги з теплопостачання, встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг № 650 від 06.06.2014 року, №1171 від 31.03.2015 та № 1101 від 09.06.2016 та рішенням Полтавської обласної ради від 21.12.2018 №981 (а.с. 11-14). Договір про надання комунальних послуг по теплопостачанню між відповідачем та ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» у письмовій формі не укладався, тому між ними існують фактичні договірні відносини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману ним теплову енергію у строки, встановлені договором або законом. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 ( далі Правила). Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок споживачів щодо сплати житлово-комунальних послуг не ставиться в залежність від надання цих послуг належної якості та в повному обсязі. Разом з тим, споживачі мають право у встановленому законом порядку на відшкодування шкоди, завданої послугами неналежної якості, на зменшення плати за послуги неналежної якості або не в повному обсязі. Порядок вирішення претензій споживача щодо якості та повноти наданих комунальних послуг встановлений статтею 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зазначеної норми закону, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Реалізація передбаченого п.6 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) права споживача не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності поставлена законом у залежність від виконання процедур, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідач у встановленому законом порядку не висувала претензій до ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» щодо повноти та якості отриманих послуг, вимог про зменшення розміру плати за отримані послуги з теплопостачання в зв`язку з їх неналежною якістю та неповнотою не ставив. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, відповідно до розрахунків нарахування заборгованості, позов про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 960,50 грн. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved