Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У лютому 2013 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в даній квартирі, разом з тим ніколи в ній не проживали. Оскільки відповідачі не проживають без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, а їх реєстрації позбавляє можливості позивачів в повній мірі реалізовувати свої права як власників квартири. Тому просили суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Суду пояснила, що діти її не проживали через те, що позивачі їм чинили перешкоди в користуванні. Богдан певний час проживав з батьком. Його пояснення щодо бажання проживати з нею слід оцінювати критично, оскільки він боїться свого батька та перебуває під його тиском. Подала письмові заперечення проти позову. Просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що він постійно проживає разом з матір'ю, протягом кількох тижнів проживав у свого батька. Більше проживати там не бажає та буде жити з матір'ю. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що в даний час проживає з матір'ю, але хоче проживати разом з батьком, бо там вона матиме окрему кімнату. У судовому засідання прокуратура Києво-Святошинського району з врахуванням пояснень неповнолітніх дітей, просила суд відмовити в задоволенні позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування, та не заперечувала щодо задоволення позову в частині відповідача [PERSON]. У судове засідання представник органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до письмових пояснень, просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 09 серпня 1999 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] З наданої суду по квартирної карточки вбачається , що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1999 року народження, та [PERSON], 1997 року народження. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції в м. Києві, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином, діти позивача є членами сім'ї власника та мали право користування жилим приміщенням. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт не проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] підтверджується актами депутата Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 листопада 2011 року, 03 жовтня 2011 року, 02 вересня 2011 року, 03 серпня 2011року, 07 листопада 2011 року, 01 жовтня 2011 року, 01 вересня 2011 року, 01 серпня 2011 року, року. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень представника позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що діти після розлучення батьків проживають з матір'ю за адресою: [ADDRESS], протягом двох тижнів [PERSON] проживав разом з батьком. На даний час проживати з батьком висловила бажання [PERSON]. До цього часу бажання проживати за спірною адресою діти не висловлювали, не мали перешкод в користуванні, оскільки [PERSON] протягом кількох тижнів там проживав, своїх речей там не зберігають, витрати по його утриманню не несуть в тому числі і за рахунок [PERSON], дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили до пред'явлення позову, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертались. Доводи [PERSON], що бажання проживати разом з матір'ю неповнолітнього [PERSON], слід оцінювати критично, бо він заляканий батьком та перебуває під його тиском, суд оцінює критично, оскільки доказів цим обставинам суду подано не було та спростовуються поясненнями [PERSON] щодо бажання проживати з батьком та мати окрему кімнату. У судовому засіданні позивача [PERSON] не було, тому перешкод для висловлення власного бажання дітьми суд не вбачає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], який не висловив бажання проживати з батьком, втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати його так, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, враховуючи вимоги ст. 29 ЦК України та пояснення [PERSON], суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання її такою, що втратила право користуватись квартирою, оскільки неповнолітні діти мають право проживати одним із батьків, обов'язок по утриманню та вихованню батьки мають однакові.

Outcome: dismissed