Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі [PERSON]І.) звернулася до суду із вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариств комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі приватний нотаріус КМНО [PERSON]О.), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України [PERSON] (далі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області МЮУ [PERSON]М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у лютому 2018 року вона отримала від приватного виконавця виклик, з якого дізналася про наявність виконавчого провадження № 55689065 з примусового виконання виконавчого напису № 3735 від 07 листопада 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], яким запропоновано стягнути з неї заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DNDVGA00000395 від 12 вересня 2006 року у розмірі 11886310,94 грн., що еквівалентно 445680,95 доларів США. Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням норм чинного законодавства з огляду на таке. ПАТ КБ «Приватбанк» реалізував своє право як іпотекодержателя за договором іпотеки № DNDVGA00000395/1 від 16 травня 2007 року, звернувши стягнення на предмет іпотеки та набувши право власності на нежитлове приміщення ательє № 3 загальною площею 60,50 кв.м., яке знаходиться у житловому будинку літ. А-5 на І поверсі за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 7. Таким чином, банк, набувши право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основних зобовязань за кредитним договором, безпідставно продовжив нараховувати заборгованість за кредитним договором, а приватний нотаріус не вчинив дії для перевірки всіх документів, які зокрема підтверджують наявність зобовязання та безспірність заборгованості. Крім того, вона не отримувала письмової вимоги щодо погашення заборгованості, яка б узгоджувалася з розміром заборгованості, зазначеним у виконавчому написі. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3735, вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 07 листопада 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNDVGA00000395 від 12 вересня 2006 року за період з 12 вересня 2006 року по 12 вересня 2016 року у розмірі 11886310,94 грн., що еквівалентно 445680,95 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2018 року указана цивільна справа передана судді Ходаківському М.П. (а.с.1). Ухвалою судді\~від 28\~лютого 2018\~року відкрито\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом\~[PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса КМНО [PERSON], третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області МЮУ [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.39-40). Також 28 лютого 2018 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3735, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNDVGA00000395 від 12 вересня 2006 року у розмірі 11886310,94 грн., боржником за яким є [PERSON] (а.с.41-42). Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 06 лютого 2018 року (а.с.38), надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.149). Також у матеріалах справи міститься відповідь на відзив представника відповідача, у якій зазначено, що згідно із виконавчим написом, строк за який провадиться стягнення складає 3653 днів, а саме з 12 вересня 2006 року по 12 вересня 2016 року, тобто більше ніж за три роки, що є порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також банк на підтвердження отримання боржником письмової вимоги про наявність боргу не надав жодних доказів, а тому позивач була позбавлена можливість бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Нотаріусом в свою чергу не було перевірено отримання такої вимоги боржником (а.с.133-139). Представник відповідача, що діє на підставі довіреності від 29 грудня 2016 року, також надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснити без його участі, проти задоволення позову заперечував (а.с.150). Від представника відповідача приватного нотаріуса КМНО [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому він просить розглянути справу без участі відповідача та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису банком було надано виписку з рахунку боржника про заборгованість, що є відповідним документом, що підтверджує безспірність заборгованості, а також належне підтвердження надіслання на адресу боржника письмової вимоги про наявність заборгованості. Таким чином, приватним нотаріусом було перевірено наявність всіх необхідних документів. Також зазначено, що приватний нотаріус у даному випадку є неналежним відповідачем, оскільки спори щодо оскарження вичинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів (а.с.67-70, 121-122). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області МЮУ [PERSON] у судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та розгляд справи здійснити за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3735, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNDVGA00000395 від 12 вересня 2006 року за період з 12 вересня 2006 року по 12 вересня 2016 року у розмірі 11886310,94 грн., що еквівалентно 445680,95 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 133454,27 доларів США; заборгованість за відсотками 134725,76 доларів США; заборгованість з комісії 11570,88 доларів США; заборгованість з пені та комісії 165930,04 доларів США, а також витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1350 грн. (а.с.24). На підставі даного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON] 01 лютого 2018 року було відкрите виконавче провадження № 55689065 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в загальному розмірі 11886310,94 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 1350 грн. (а.с.26). Також судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12 вересня 2006 року було укладено кредитний договір № DNDVGA00000395, за умовам якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 156695 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 12 вересня 2010 року (а.с.9-12). В забезпечення виконання зобовязань за указаним кредитним договором між банком та [PERSON] 16 травня 2007 року було укладено договір іпотеки № DNDVGA00000395/1, предметом якого є нежитлове приміщення № 41 поз. 1-4 Ательє № 3, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 7 (а.с.13-21). Позивач неналежним чином виконувала умови укладеного кредитного договору, у зв'язку з чим у виникла заборгованість. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 02\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону «Про\~нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст.\~50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17. Так згідно із наданим банком при зверненні до нотаріуса розрахунком заборгованості заборгованість за кредитним договором складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості з комісії, а також заборгованості з пені. При цьому, звертаючись до приватного нотаріуса представник ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про вчинення виконавчого напису, двічі зазначає заборгованість із комісії (а.с.96, 110). У виконавчому написі від 07 листопада 2016 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути з позивача [PERSON] на користь ПАТ БК «ПриватБанк» стягуються за кредитним договором № DNDVGA00000395 від 12 вересня 2006 року. Строк, за який провадиться стягнення в оскарженому виконавчому написі нотаріуса визначено - 3653 дні, а саме: з 12 вересня 2006 року по 12 вересня 2016 року, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги у банківської установи. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу виконаний працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Крім того, суд бере до уваги, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32642722 від 30 листопада 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) права власності на предмет іпотеки нежиле приміщення, ательє № 3, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 7, на підставі договору іпотеки від 16 травня 2007 року (а.с. 22-23). Таким чином, позивач вважає, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором у звязку з врегулюванням спору у позасудовому порядку. З урахуванням зазначеного суд дійшов до висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості по тілу кредиту, відсотках, пені та комісії, який покладений нотаріусом в основу спірного виконавчого напису не є доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, а є лише відображенням розрахунку заборгованості здійсненого стягувачем. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Крім того, у виконавчому написі не зазначено документів на підставі яких його здійснено, строк за який проводиться стягнення становить 10 років, що перевищує трирічний строк позовної давності. Усе вищевикладене вказує на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку. Ураховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. А в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса КМНО [PERSON] слід відмовити, оскільки належним відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного суд \~\~\~\~

Outcome: partial