Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 5.11.12 року з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ 2105, державний номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачці автомобіль марки ВАЗ 210994, державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Вартість матеріальної шкоди, завданої [PERSON] пошкодженням вказаного автомобіля, оцінюється в 4 473,58 грн., з якої, частину шкоди у розмірі 1 678,93 грн. відшкодувала АТ «Страхова компанія «Омега», у якій [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Просила стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2 794,65 грн., та витрати на оплату спеціаліста по незалежній оцінці майна у розмірі 500,00 грн. Рішенням Новосанжарського району суду Полтавської області від 20 травня 2014 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]. 3 294,65 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 329,47 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Новосанжарського району суду Полтавської області від 19 серпня 2014 року у задоволенні заяви [PERSON] в інтересах [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування вказаних рішення та ухвали суду у частині відмови у стягненні судових витрат на правову допомогу та інших пов'язаних з розглядом справи витрат позивачки, з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення у цій частині нового рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача вказаних витрат. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Із справи вбачається, що 5.11.12 року в смт. Нові Санжари, Полтавської області відповідач [PERSON], рухаючись по вул. Жовтневій на автомобілі марки ВАЗ 2105, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги п.п. 10.1, 10.9 ПДР та допустив зіткнення з належним [PERSON] на праві власності автомобілем марки ВАЗ 210994, державний номерний знак [NUMBER], яким в момент ДТП керував [PERSON]., у результаті чого обидва автомобіля отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] встановлена постановою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 5 грудня 2012 року (а.с. 16). Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачці у результаті ДТП, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз вказаних статей дає підстави для висновку, що особа відшкодовує завдану нею шкоду лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування. Із справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який в момент ДТП керував ВАЗ 2105, державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в АТ «Страхова компанія «Омега» (а.с. 17), що виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 1 678,93 грн. (а.с. 18). Встановивши цю обставину, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, місцевий суд не роз'яснив позивачці права на пред'явлення вимог до страхової компанії, у якій [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та не вирішив питання про залучення страховика до участі у справі. З огляду на положення ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відповідає в межах обов'язкового ліміту відповідальності. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Водночас, страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи, яка не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика. Звертаючись до суду щодо відшкодування збитків, в обґрунтування позову [PERSON] поклала витрати по відновлювальному ремонту автомобіля, відповідно до ремонтної калькуляції (а.с. 31 - 32), за вирахуванням виплаченої АТ «Страхова компанія «Омега» суми страхового відшкодування. Дані витрати, відповідно до положень законодавства, мають бути понесені АТ «Страхова компанія «Омега» у межах лімітів відповідальності страховика. Водночас, позивачка не позбавлялась можливості пред'явити до [PERSON] вимоги щодо відшкодування втрат товарної вартості автомобіля та франшизи, що не відшкодовується страховою компанією. З урахуванням викладеного, за наявності у відповідача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у місцевого суду не було правових підстав для покладення відповідальності на [PERSON] за заподіяну ним шкоду, яка не перевищує ліміти відповідальності страховика, до якого позовних вимог у даній справі не заявлялось. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового, яким у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню позивачу витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору. Ураховуючи зазначене, не може залишатися в силі й ухвала Новосанжарського району суду Полтавської області від 19 серпня 2014 року про відмову у постановленні додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат.

Outcome: partial