Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПІВНГЗК») із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що він протягом періоду з 23.12.1996 по 31.12.2008 працював у відповідача на різних посадах, зокрема, слюсарем черговим та з ремонту устаткувань, управління ремонтів технологічного обладнання ВАТ «Північний ГЗК». Внаслідок недосконалості робочих місць, отримав професійне захворювання, з діагнозом радикулопатія. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання виникло внаслідок: перевищення в повітрі робочої зони граничнодопустимої концентрації аерозолю переважно фібро генної дії до 3-го класу шкідливості; важкість праці до третього класу шкідливості: незручна робоча поза 51,4% при нормальному значенні 25%. Просив стягнути на його користь з відповідача 180 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 01 квітня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому остання просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Також представником відповідача зазначено, що позивач мав трудові відносини з іншим підприємством ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ», а тому судом має бути врахована ступінь вини кожного з підприємств виходячи зі стажу роботи, а також те, що позивач вже частково реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, а саме за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.03.2021 р. в цивільній справі №212/1314/21 стягнуто на його користь із TOB «КРИВБАСРЕМОНТ» 120000 грн. Станом на день розгляду справи відповідь позивача на відзив відповідача до суду не надходила. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював в період часу з 23.12.1996 по 31.12.2008 роки працював у відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 11-13). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.12.2020 р. хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування на дільниці №8 з ремонту обладнання дробільних фабрик №№1,2,3, цехів з виробництва обкотишів №№1,2 рудозбагачувальної фабрики №1, ремонтного управління №1 ТОВ «Кривбасремонт» виконував монтаж, демонтаж, ремонт (поточний і капітальний), налагодження, випробування та технічне обслуговування механічної частини складних машин, вузлів і механізмів технологічного устаткування, що розміщене на ремонтних майданчиках або безпосередньо місцях встановлення технологічного устаткування в умовах цеху з виробництва обкотишів (ЦВО-1) на території Замовника ПРАТ «ПівнГЗК». При цьому під час виконання ремонтних робіт внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під дію підвищених параметрів важкості праці. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДП «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.11.2020 за №1918 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: слюсар черговий та з ремонту устаткування, управління ремонтів технологічного обладнання ВАТ «Північний ГЗК» з 23.12.1996 року по 31.12.2008 року. Відповідно до пункту 20 вказаного Акта враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 3 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, та неодноразову зміну керівництва, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, позивач 26 січня 2021 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 45% по радикулопатії внаслідок професійного захворювання, встановлено третю групу інвалідності з 18 січня 2021 року по 01 лютого 2022 року, з переоглядом 01 січня 2022 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, палиця напівжорстка, поперековий корсет. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №079485 (а.с. 7). Статтею 43\~Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167\~ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із досліджених судом Акта та виписок-епікризів із медичної карти вбачається, що [PERSON] має професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4-L5, S1, білатеральна, переважно зліва, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін хребта у вигляді остеохондрозу, протрузій дисків L4-L5, L5-S1, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, легким парезом лівої стопи, синдром нейрогенної переміжної кульгавості, часто рецидивуючий перебіг, із зазначенням його причини перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; важкість праці (а.с. 8-10, 14-15). За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити оздоровлення в санаторіях та ін. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст.\~153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст.\~153\~КЗпП України та ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 45%, починаючи з 18.01.2021 року та встановлено третю групу інвалідності (а.с. 7). Як наслідок позивач вже з 51 року був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 12 років, у шкідливих умовах виробничого середовища зі значним перевищенням допустимих норм, йому встановлено 45 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 180 000 грн керувався судовою практикою. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, суд бере до уваги те, що ступінь втрати працездатності у розмірі 45% визначений позивачу не остаточно (не безстроково), а тому стан здоров`я позивача з часом можливо покращиться. Також судом враховується стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а саме 12 років, та на іншому підприємстві - ТОВ «Кривбасремонт», 11 років 02 місяців, та ДП «Кривбасремонт» (правонаступник ТОВ «Кривбасремонт») 2 роки 05 місяців. Тобто, професійні захворювання виникли у позивача внаслідок роботи на двох підприємствах. Разом з тим, твердження представника відповідача щодо наявності вини і іншого підприємства, а також наявність судового рішення про стягнення з ТОВ «Кривбасремонт»\~на користь\~позивача моральної\~шкоди, не є підставою для відмови у задоволенні позову до ПрАТ «ПІВНГЗК», але враховуються судом при визначенні розміру завданої моральної шкоди. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на відшкодування моральної шкоди на користь позивача потрібно стягнути 65 000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 908 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст.\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України,\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~та

Outcome: partial