Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь [PERSON] з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 99166 грн. 67 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 02 листопада 2018 року вона звернулася до начальника Рівненського підрозділу кіберполіції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, яке того ж дня скеровано до Здолбунівського ВП ГУНП в Рівненській області. 09 листопада 2018 року її повідомлення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120180180130000683 за ч.1 ст.361 КК України та розпочато досудове розслідування. 16 червня 2020 року постановою слідчого вказане кримінальне провадження закрите у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Під час проведення досудового слідства дії працівників поліції були явно незаконними та протиправними, оскільки слідчі дії проводилися із значним запізненням та не у повному обсязі, щоб винна особа уникнула відповідальності. Внаслідок бездіяльності слідчого їй завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні моральних страждань, що викликало знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності затрачених зусиль і часу, зневіру в законності дій відповідача. А тому, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, підлягає відшкодуванню завдана їй моральна шкода в розмірі 99166 грн. 67 коп. У відзиві на позов представник відповідача Державної казначейської служби України позовні вимоги вважає безпідставними, мотивуючи тим, що не є належним відповідачем у справі та в матеріалах справи відсутні рішення, якими визнано та підтверджено незаконність дій працівників органу досудового слідства. Просить у позові відмовити. У відзиві на позов представник відповідача Головного управління Національної поліції у Рівненській області позовні вимоги вважає безпідставними, мотивуючи тим, що позивач обґрунтовує свої вимоги бездіяльність посадових осіб Здолбунівського ВП ГУНП в Рівненській області, у той час як норма ст.1174 ЦК України підлягає застосуванню у випадку, коли відома конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній чи юридичній особі. Наданими позивачем доказами протиправності дій відповідачів, наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів не доведено. Просить у позові відмовити. У відповідях на відзив представник позивача щодо наведених відповідачами заперечень не погодився, вказуючи на те, що саме Державна казначейська служба України проводить виплату завданої позивачу шкоди, а тому має бути відповідачем у справі. Розслідування кримінального провадження №120180180130000683 здійснювали слідчі слідчого відділу Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Горошко М.П., Дзятко О.І., Ковальчук Б.С. Федорук І.Р. , Кладій С.В. за процесуального керівництва прокурорів Брожика Ю.П., Кедрука В.В., Сосницького О.В., а тому існують конкретні посадові особи, які за два роки не змогли вчинити всіх необхідних процесуальних дій для проведення досудового розслідування та відмовилися продовжувати строки досудового розслідування. Заперечень відповідачі не подавали. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 09 листопада 2018 року Здолбунівським відділенням поліції ГУНП в Рівненській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120180180130000683 внесені відомості за ч.1 ст.361 КК України за заявою про те, що в липні 2018 року [PERSON] несанкціоновано втрутилася в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютера), що забезпечують функціонування електронного поштового серверу, а саме до електронної скриньки [PERSON] , що призвело до блокування та втрати інформації. У ході досудового розслідування слідчими оглянуто місце події, проведено допити потерпілої, свідків та вжито оперативно розшукові заходи, під час яких слідчі зверталися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , у задоволенні якого було відмовлено, та з клопотаннями про дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю, проводили огляд вилучених документів та наданого [PERSON] належного їй мобільного телефону, а процесуальними прокурорами надавалися письмові вказівки. Ухвалою слідчого судді від 07 листопада 2019 року строк досудового розслідування кримінального провадження №120180180130000683 продовжено на шість місяців та 16 червня 2020 року постановою слідчого Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області Горошка М.П. вказане кримінальне провадження закрите у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалося. За повідомленням першого заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури Самардака В.О. за результатами перевірки законності прийнятого рішення в порядку ч.6 ст.284 КПК України підстав для скасування прокурором постанови про закриття кримінального провадження №120180180130000683 не встановлено. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства протягом тривалого часу позивачу як потерпілому, було завдано значної моральної шкоди, що виразилось у проведення слідчих дій із значним запізненням та не у повному обсязі, що призвело до закінчення строків слідства, які слідчим не продовжувалися. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Водночас, реалізація позивачами свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України. Зокрема, підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачено статтями 303, 306 КПК України , а оскарження недотримання розумних строків - статтею 308 КПК України. Разом з тим, докази того, що потерпіла [PERSON] чи її представник зверталися зі скаргами до суду та до прокурора вищого рівня в передбаченому порядку та такі дії, рішення чи бездіяльність посадових чи службових осіб визнавалася позивач не надав, а самі по собі звернення не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та бездіяльність слідчих і прокурорів й причинний зв`язок між ними. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З роз`яснень, які містяться в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст.1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачі повинні були довести належними та допустимими доказами завдання їм шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №523/4822/17. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому в задоволені позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed