Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 09 вересня 2005 року він купив у [PERSON], який діяв в інтересах та на підставі довіреності від імені власника [PERSON], легковий автомобіль «Опель Омега» 1991 року випуску, кузов №WOL000017М1152625, номерний знак 89357МО. Даний правочин він оформив із [PERSON] нотаріальною довіреністю тієї ж дати. Однак, в силу того, що вказаний транспортний засіб він не зареєстрував, як того вимагав Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, то станом на 09 вересня 2005 року права власності на вказаний транспортний засіб не був. Разом з тим вказував, увесь вказаний час він добросовісно володів спірним автомобілем, що підтверджується довіреностями від 29 травня 2004 року ВВЕ №129881 та від 29 вересня 2005 року ВСМ №424377, зі змісту яких убачається, що власник автомобіля «Опель Омега», 1991 року випуску, [PERSON] терміном до 29 травня 2014 року уповноважив [PERSON] керувати ним, продавати його, тощо. Вказана довіреність видана з правом передовір`я. На підставі довіреності від 29 вересня 2005 року ВСМ №424377 [PERSON] уповноважив його, [PERSON], користуватися, володіти спірним автомобілем, здійснювати його ремонт та розпоряджатися ним, у тому числі й продавати. Таким чином вказував, станом на час заволодіння спірним автомобілем, а саме 09 вересня 2005 року, він не міг знати і не знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності на нього. Також зазначав, що відкрите безперервне володіння вбачається з товарних чеків №6882 від 20 травня 2006 року, №12036 від 28 липня 2007 року, №12004 від 27 липня 2007 року, №12026 від 27 липня 2007 року, №11187 від 14 липня 2007 року, №8299 від 21 вересня 2007 року, №79 від 24 січня 2008 року, №4394 від 18 квітня 2009 року, які підтверджують факт обслуговування автомобіля, придбання запчастин для його ремонту, а тому вважає, що строк його давнісного володіння спірним автомобілем почався з 09 вересня 2005 року, що складає на час звернення до суду 11 років та 5 місяців. Враховуючи добросовісність, відкритість та безперервне володіння позивачем спірним транспортним засобом більше 5-ти років, вважає що наявні усі правові підстави для визнання за ним права власності на зазначений автомобіль за набувальною давністю в судовому порядку. Крім того, як йому стало відомо, згідно акту опису й арешту майна від 01 вересня 2016 року державний виконавець ЧМ ВДВС ГУ юстиції в Чернівецькій області [PERSON] провів виконавчі дії щодо опису та арешту вказаного транспортного засобу на підставі постанови про доручення вчинення виконавчих дій за виконавчим листом №719/170/15-ц від 02 лютого 2016 року. Зокрема, з постанови про доручення вчинення виконавчих дій від 29 вересня 2016 року та акту опису й арешту майна від 01 вересня 2016 року убачається, що арешт автомобіля здійснений на виконання виконавчого листа №719/170/15-ц від 02 лютого 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 84\~953,80 грн. Таким чином, вважає, що він, як давнісний володілець, має право на захист свого володіння, й відповідно наявні підстави для зняття з-під арешту та виключення спірного транспортного засобу з акту опису і арешту майна. Посилаючись на вказане, просив визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки «Опель Омега» 1991 року випуску, кузов №WOL000017М1152625, номерний знак 89357МО, вартістю 40\~400 грн., зняти арешт з вищевказаного легкового автомобіля та виключити його з акту опису й арешту майна від 01 вересня 2016 року, який складений при примусовому виконанні постанови про доручення вчинення виконавчих дій від 29 серпня 2016 року щодо арешту легкового автомобіля «Опель Омега» 1991 року випуску, кузов №WOL000017М1152625, номерний знак 89357МО стосовно стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення з підстав, вказаних у позові. Відповідачі та третя особа будучи неодноразово належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися та не повідомили про причини своєї неявки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомо про те, що у 2005 році позивач за генеральною довіреністю придбав у власність спірний автомобіль та увесь цей час автомобіль перебував у його користуванні, він неодноразово здійснював його ремонт та за весь цей час жодна особа не заперечувала його власність та вимог щодо повернення автомобіля до позивача не висувала. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії ІСС №232342 у березні 2004 року легковий автомобіль «Опель Омега» 1991 року випуску, кузов №WOL000017М1152625, номерний знак 89357МО зареєстрований на праві власності за громадянином [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до довіреності від 29 травня 2004 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], власник автомобіля «Опель Омега», 1991 року випуску, [PERSON], терміном до 29 травня 2014 року уповноважив [PERSON] керувати ним, продавати його, тощо. Вказана довіреність видана з правом передовір`я (а.с. 14). В подальшому, на підставі довіреності від 29 вересня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON]О, [PERSON] уповноважив [PERSON], користуватися, володіти спірним автомобілем, здійснювати його ремонт та розпоряджатися ним у тому числі й продавати (а.с. 13). Таким чином, судом достовірно встановлено, що саме з вересня 2005 року спірний автомобіль перебуває у володінні позивача. Разом з тим, в силу того, що позивач [PERSON] вказаний транспортний засіб не зареєстрував, як того вимагав порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, позивач станом на 09 вересня 2005 року права власності на вказаний транспортний засіб не був. Однак, не зважаючи на вказане, судом встановлено що з вересня 2005 року позивач відкрито володіє спірним автомобілем, здійснює його обслуговування тощо, що підтверджено поясненнями свідків, а також копіями товарних чеків №6882 від 20 травня 2006 року, №12036 від 28 липня 2007 року, №12004 від 27 липня 2007 року, №12026 від 27 липня 2007 року, №11187 від 14 липня 2007 року, №8299 від 21 вересня 2007 року, №79 від 24 січня 2008 року, №4394 від 18 квітня 2009 року, згідно яких позивач придбавав запасні частини та обслуговував спірний транспортний засіб «Опель Омега», а також за час користування автомобілем оформлював поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 7-9, 15-16). Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Частиною 1\~ст. 317 ЦК України визначено, що\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~ст. 334 ЦК України передбачено, що\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 347 ЦК України\~особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Стаття 392 ЦК України\~передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Також, враховуючи положення статей\~16,\~344,\~396 ЦК України, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей\~387,\~391 ЦК України. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Також, згідно\~ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Крім того, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах захисту права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як встановлено у судовому засіданні, з моменту заволодіння автомобілем (з 09 вересня 2005 року) той факт, що позивач володів автомобілем був очевидним для третіх осіб та ні від кого не приховувався. Володіючи даним майном позивач проводив його ремонт та укладав щодо нього договори страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідачі автомобілем не цікавився та не несли витрати на його утримання. Враховуючи вищевикладене та те, що позивач [PERSON] підтвердив добросовісність володіння майном і продовжує відкрито, безперервно володіти автомобілем протягом більше як пять років, а саме 09 вересня 2005 року, суд вважає, що строк давнісного володіння позивачем спірним транспортним засобом почався саме з 09 вересня 2005 року, й відповідно враховуючи добросовісність, відкритість та безперервне володіння позивачем спірним транспортним засобом більше 5-ти років, наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності на зазначений автомобіль за набувальною давністю. Крім того, згідно акту опису й арешту майна від 01 вересня 2016 року державний виконавець ЧМ ВДВС ГУ юстиції в Чернівецькій області [PERSON] провів виконавчі дії щодо опису та арешту вказаного транспортного засобу на підставі постанови про доручення вчинення виконавчих дій за виконавчим листом №719/170/15-ц від 02 лютого 2016 року. Зокрема, з постанови про доручення вчинення виконавчих дій від 29 вересня 2016 року та акту опису й арешту майна від 01 вересня 2016 року убачається, що арешт автомобіля марки «Опель Омега» 1991 року випуску, кузов №WOL000017М1152625, номерний знак 89357МО, здійснений на виконання виконавчого листа №719/170/15-ц від 02 лютого 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 84\~953,80 грн.(а.с. 12). Так, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, оскільки позивач, як давнісний володілець, підтвердив добросовісність володіння майном і продовжує відкрито, безперервно володіти автомобілем протягом більше як пять років, з 2005 року, а арешт на автомобіль накладено в 2016 році, він має право на захист свого володіння, й відповідно наявні підстави для зняття з нього арешту та виключення спірного транспортного засобу з акту опису і арешту майна. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved