Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави України в особі Президента України [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує на те, що Президентом України [PERSON] було завдано моральну шкоду [PERSON] шляхом порушення прав позивача на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від дискримінації, права на одержання інформації стосовно протиправного втручання держави України в особі службовців посольства України в США [PERSON], [PERSON] [PERSON] у виборчу компанію 2016 року з виборів Президента США, який розпочався 13.06.2016 і тягнеться по даний час та призвів до суттєвого погіршення творчих здібностей позивача у формі втрати здатності створювати зображення тюльпанів, шляхом передачі позивачеві у власність Державного підприємства «Національний палац мистецтв». Враховуючи зазначене, позивач просить зобов'язати Президента України [PERSON] відшкодувати на користь [PERSON] моральну шкоду завдану вищезазначеними діями. До судового засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду позову повідомлявся належним чином. В прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив про розгляд справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду представником Президента України було подано письмові заперечення, в яких останній просив відмовити щодо задоволення позовних вимог [PERSON], у зв'язку з тим, що позов є необґрунтований так як позивач не довів факт заподіяння моральної шкоди та не конкретизує, якими саме діями відповідача була заподіяна така шкода. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній даних. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. 30.05.2016 року [PERSON] звернувся з письмовим зверненням до Президента України [PERSON] з питаннями, які стосуються виключно службової діяльності Президента України. 13.06.2016 від працівника Адміністрації Президента України Кокарєва К. надійшов лист на вказане звернення, в якому зі слів позивача не містилось жодних відповідей на поставлені ним питання. Таким чином, на думку позивача представник Адміністрації Президента України не мав повноважень для втручання в процес комунікації між ним та Президентом України, що стало підставою порушення прав позивача. 14.09.2017 [PERSON] повторно звернувся до Президента України з письмовим звернення в якому поставив питання, метою яких було отримання інформації про незаконні дії Президента України із втручання у виборчу компанію 2016 року з виборів президента США. Так, як дії службових осіб посольства України в США [PERSON] [PERSON] [PERSON] та глави Держави України [PERSON] в права народу США є протиправними. На, що відповідь від представника Адміністрації Президента України Кокарєва К. не містила жодної інформації стосовно поставлених питань у зверненні від 14.09.2017, чим грубо порушує права [PERSON]на отримання інформації. Прзивач вказує, що внаслідок таких дій Президента України [PERSON] порушились права позивача, в наслідок чого в останнього погіршились творчі здібності, а факт підтвердження завдання моральної шкоди Відповідачем, як зазначає [PERSON] є саме дана позовна заява. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Згідно з п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач вказує протиправність, на його думку, дій відповідача в не наданні відповідей на поставлені питання у його зверненнях та пов'язаних подій з виборами президента США. Разом з цим, в матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог, не наведено доказів та не доведено фактів завдання моральної шкоди, не визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд враховує позицію представника відповідача, що до того, що повноваження Президента України як Глави держави визначено Конституцією України та те, що законодавчі акти не можуть покласти додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих що передбачені Конституцією України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 170 ЦПК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином не можливо ототожнювати Президента України як Глави держави з «державою Україна» при оспорювані дій інших суб'єктів. Таким чином, надання відповідей на звернення [PERSON] представником Апарату Президента України є правомірними та такими що входять до його повноважень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши матеріали справи, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, які б свідчили про порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі які є необґрунтовані та безпідставні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed