Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнивши, просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення за кредитним договором № 77.2/ІЖ-241.07.1 від 26 червня 2007 року в розмірі суми заборгованості по кредиту - 329 381, 05 доларів США, пеню та три проценти річних в розмірі 5 822 241 грн 24 коп. на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою [ADDRESS] та належать відповідачеві [PERSON], шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною реалізації предмета іпотеки у розмірі 13 134 826 грн 06 коп. /а. с. 4-13, 133-134/. В обґрунтування позову зазначено, що 26 червня 2007 року сторонами: ВАТ «Родовід Банк», яке змінило найменування 17 червня 2009 року на ПАТ «Родовід Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 77.2/ІЖ-241.07.1, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на купівлю житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 1 000 000 доларів США строком по 25 червня 2008 року, із сплатою 14 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника перед банком, сторонами укладено договір іпотеки від 26 червня 2007 року, нотаріально посвідчений, та відповідно до якого відповідач передав в іпотеку у порядку і на умовах, визначених договором іпотеки житловий будинок [ADDRESS], та земельну ділянку, на якій розташований цей будинок. 25 червня 2009 року сторонами було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, а саме визначено кінцевий строк погашення кредиту 25 червня 2010 року. Проте відповідач грошове зобов'язання перед банком не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту 329 381, 05 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 5 822 241, 24 грн. З метою задоволення своїх прав як кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся із позовом до суду. Ухвалою судді від 10 березня 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 67/. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 04 вересня 2018 року представник позивача у судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, а 26 березня 2018 року - заяву про збільшення позовних вимог /а. с. 106-107, 133-134/. Ухвалою від 26 березня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 139-140/. Подане у судовому засіданні 25 вересні 2018 року представником відповідача клопотання про призначення судової економічної експертизи, суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, залишив без задоволення, оскільки підготовче провадження закрито і суд перейшов до стадії розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві з врахуванням заяви про уточнення та заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що кошти вже стягнуто на користь банку, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, просив відмовити у його задоволенні, але вказав, що невідомо про виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 26 червня 2007 року ВАТ «Родовід Банк», яке змінило своє найменування 17 червня 2009 року на ПАТ «Родовід Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 77.2/ІЖ-241.07.1, відповідно до п.п. 1.1 якого банк надав позичальнику кредит на купівлю житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на загальну суму у розмірі 1 000 000 доларів США по 25 червня 2008 рік включно /а. с. 14-17/. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 14 % річних. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався, починаючи з серпня 2007 року щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 90 909 доларів США. Позичальник зобов'язався сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також «25» червня або у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування з поточного рахунку, відповідно до пункту 4.2 кредитного договору. З метою забезпечення виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором, між банком та позичальником укладено договір іпотеки від 26 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мармазовою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 5398 /а. с. 21-27/. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки, відповідач, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, передав в іпотеку у порядку і на умовах, визначених договором іпотеки, житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, площею 0,1000 га, яка знаходиться за вказаною адресою, з цільовим призначенням - ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (кадастровий номер [NUMBER]) /а. с. 28/. Встановлено, що 13 серпня 2007 року між сторонами було підписано договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, яким було внесено зміни до п. 4.1 кредитного договору від 26 червня 2007 року, а саме збільшення зобов'язання щодо місячного погашення за кредитом у розмірі 100 000 доларів США /а. с. 18/. 25 червня 2008 року сторонами підписано договір № 2 про внесення змін до кредитного договору, яким було внесено зміни до п. 1.1., 4.1., 4.2. кредитного договору, а саме кінцевим строком погашення кредиту визначено 25 червня 2009 року /а. с. 19/. У подальшому, сторонами 12 березня 2009 року підписано договір № 3 про внесення змін до кредитного договору, яким внесено зміни до п. 3.1. кредитного договору /а. с. 20/. Окрім того, укладеним сторонами договором № 4 від 25 червня 2009 року про внесення змін до кредитного договору, внесено зміни до п. 1.1, 4.1, 4.2 кредитного договору, а саме кінцевим строком погашення кредиту визначено 25 червня 2010 рік та визначено графік повернення суми кредиту. Також 26 червня 2008 року сторонами укладено договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 26 червня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 5398, яким викладено пункт 1.2.1 та 1.2.2 розділу 1 «Предмет договору» договору іпотеки у новій редакції, а саме іпотекодавець зобов'язаний повернути грошові кошти у розмірі 1 000 000 доларів США, відповідно до умов кредитного договору, у строк до 25 червня 2009 року, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, що вказаний в п. 1.2. кредитного договору, та іпотекодавець зобов'язаний сплачувати щомісяця, до «10»-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також «25» червня 2009 або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 14 % річних на рахунок, що вказаний у п. 1.4 кредитного договору /а. с. 28/. 01 липня 2009 року сторони уклали договір № 2 про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 26 червня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 5398, яким викладено у новій редакції пункт 1.2.1 та 1.2.2, 1.5 розділу 1 «Предмет договору» договору іпотеки, зокрема змінено кінцевий строк погашення кредиту до «25» червня 2010 року /а. с. 29-31/. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року, що набрало законної сили 20 вересня 2012 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору відмовлено, на користь банку стягнуто борг за кредитним договором на загальну суму 4 370 311, 18 грн, із яких: 4 201 474, 25 грн - тіло кредиту та пеня; 168 836, 93 грн - три проценти річних, витрати по сплаті державного збору у сумі 1 700, 00 грн та ІТЗ в сумі 120, 00 грн /а. с. 96-100, 101-105/. Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 77.2/ІЖ-241.07.1 від 26 червня 2007 року за збільшеними позовними вимогами становила: суму заборгованості по кредиту - 329 381, 05 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року та за останній рік) та трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості (за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року та за період від 24 серпня 2011 року по 13 жовтня 2017 року) 5 822 241, 24 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку падати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін па зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до частини першої, другої ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання маг виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання). Відповідно до частини ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частини першої ст. 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша ст. 575 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Як передбачено частиною першою ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування, в тому числі (частина третя ст. 7 Закон України «Про іпотеку»). У пункті 2.1.6. договору іпотеки зазначено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, що передбачений розділом 3 цього Договору та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та усіх витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, пов'язаних з утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису тощо. В розділі 3.1. договору іпотеки сторони цих договорів визначили підстави та порядок звернення стягнення на нерухоме майно, передано в іпотеку. Зокрема, в п.п. 3.1.1. договору іпотеки зазначено, що при порушенні позичальником умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, аг також при порушені іпотекодавцем умов цього договору та у випадках встановлених законом у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У п.п. 3.1.3. договору іпотеки зазначено, що Іпотеко держатель мас право на свій розсуд вибрати спосіб звернення стягнення, зокрема звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Згідно з п. 4.6 кредитного договору позичальник зобов'язався за порушення строків (термінів) повернення кредиту та / або сплати процентів за користування кредитом, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки від суми простроченого платежу. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставо держатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні сулу зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою частиною першою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Аналогічна позиція вказана у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, в якій вказано, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, па підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відтак позивач має право на звернення стягнення на нерухоме майно, яке передане відповідачем в іпотеку згідно умов договору іпотеки. Відповідно до висновку оцінки, вартість заставного майна (будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, площею 0,1000 га, яка знаходиться за вказаною адресою, цільове призначення якої - ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (кадастровий номер [NUMBER]) оцінюється у розмірі 13 134 826, 06 грн /а. с. 118-116/. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved