Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У лютому 2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] треті особи на стороні позивача- [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Г.О. про визнання договору дарування 5/12 частин житлового будинку [ADDRESS] , укладеного між відповідачами 02.03.2018 та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим № 701, недійсним. Свої вимоги позивач , з урахуванням уточнень, мотивує тим, що у грудні 2017 вона звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. На час розгляду справи стало відомо, що належні відповідачу 5/12 частин житлового будинку він подарував [PERSON] , яка просила замінити сторону позовного провадження. Вважає недійсним договір дарування, стверджуючи, що [PERSON] є громадянином Грузії і проживає в іншій державі постійно тривалий час, для укладення угоди не приїздив, а видав довіреність, посвідчену в м.Поті 08.01.2018, представнику [PERSON] -громадянці України з правом оформити від його імені договір дарування на користь [PERSON] , яка не перебуває в родинних відносинах з [PERSON] . Позивач переконана, що такі дії співвласника могли бути послідовними лише у випадку отримання ним за свою частину житлового будинку певної суми грошових коштів від обдарованою, отже договір дарування носив характер мнимої ( удаваної) угоди та був договором купівлі-продажу частини нерухомого майна, що порушує права позивача і третіх осіб- синів [PERSON] в частині переважного права купівлі частини будинку за ціною, оголошеною для продажу згідно вимог ст. 362 ЦК України. З посиланням на положення ст.ст. 215, 234, 235, 236 ЦК України та відсутність попереднього фактичного виділу в натурі часток житлового будинку, [PERSON] просить визнати договір дарування недійсним ( а.с. 34-37). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив визнати на підставі вимог ст. 236 ЦК України недійсним договір купівлі-продажу частини будинку від імені [PERSON] на користь [PERSON] та стверджував, що на теперішній час невідомо чи жив відповідач. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що [PERSON] є її хрещеним батьком і дійство тривалий час проживає з сином в Грузії, заможна людина. Частина спірного будинку належала [PERSON] в порядку спадкування з 1989 року, за будинком стежив та оплачував необхідні податки його друг, який мешкає в м.Харкові. Оскільки [PERSON] не збирався переїжджати і проживати в будинку, він запропонував [PERSON] прийняти від нього нерухомість в дар та оформив довіреність за місцем проживання на іншу особу, вказавши повноваження на здійснення договору дарування на користь [PERSON] , що не заборонено законом.Ніяких грошей [PERSON] відповідачу не платила, користується будинком з 2017 та за дорученням [PERSON] здійснювала реєстраційні дії до отримання дару. Упевнитись в тому, що [PERSON] жив , [PERSON] може самостійно, як стверджує [PERSON] , оскільки знає номер телефону та логін скайпа відповідача. Видана [PERSON] 24.08.2017 довіреність з правом представляти його інтереси [PERSON] , у тому числі в суді, діяла до 24.08.2020. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у підготовчому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні. Оскільки судові засідання неодноразово переносились, за клопотанням представника позивача або через його неявку, термін дії довіреності сплив. 3 особи-[PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус ХМНО Чуприна Г.О.в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, завчасно, правом на подання відзиву на позов не скористувались. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.02.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Клопотання представника позивача в судовому засіданні про витребування письмових документів, а саме доказів факту проживання в Грузії за конкретною адресою відповідача [PERSON] , підписання саме ним довіреності з метою укладення угоди залишено протокольною ухвалою без задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 07.07.1989 П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-1999, зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 11.07.1989 належало 5/12 часток житлового будинку [ADDRESS] . Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2018 між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] згідно довіреності, посвідченої 08.01.2018 нотаріусом м.Поті [PERSON] ( реєстраційний номер нотаріальної дії 180012284) та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] 5/12 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. та зареєстровано в реєстрі № 701 ( а.с. 5). До матеріалів справи надана нотаріальна посвідчена 12.06.2017 ( до укладання оспорюваного договору дарування) нотаріусом Манана Джикия довіреність з реєстраційним № 170646342, складена грузинською мовою з офіційним перекладом на українську мову, оскільки [PERSON] , який зареєстрований у [ADDRESS] , не володіє грузинською мовою, про надання повноважень [PERSON]. провести реєстрацію та приватизацію на його ім`я нерухомого майна по [ADDRESS] без права продажу. Крім того, 24.08.2017 строком на три роки [PERSON] видав нотаріально посвідчену нотаріусом Манана Джикия під реєстраційним номером 170967534 довіреність про надання [PERSON] повноважень представляти його, як власника належної йому на праві власності частки житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 45-50). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили ( ст. 235 ЦК України). За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина перша статті 81 ЦПК України). Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом, 02.03.2018 приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. посвідчений договір дарування, за яким дарувальник [PERSON] передав, а обдарована [PERSON] прийняла в дар 5/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями , належні дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності, що розташований за адресою: [ADDRESS] , Сторони договору у п. 6 підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається, зокрема ст.ст. 726, 727 ЦК, сторонам нотаріусом роз`яснено. На підтвердження платності договору дарування від 02.03.2018 позивачем жодного доказу не надано. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування частини житлового будинку, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між відповідачами оспорюваним договором.Сторони договору [PERSON] , [PERSON] спростовують факт приховування ними договору дарування укладенням договору купівлі-продажу та наполягають на тому, що між ними укладено саме договір дарування, що також зазначено окремо у п. 6 договору. При цьому, суд бере до уваги, що у договорі зазначено про те, що сторони діють добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин ( зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Таким чином, доводи позивача, що укладаючи договір дарування сторони приховали інший договір-є припущеннями і у такій формі викладені також аргументи [PERSON] у позові. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] не приїздив в Україну з метою укладення угоди, правочин вчинено за його довіреністю,посвідченою в Грузії на довірену особу-громадянку України, договір дарування оформлено на користь особи, яка не перебувала в родинних відносинах з дарувальником не є підставами вважати укладений між відповідачами договір дарування недійсним, оскільки не містить таких обмежень. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Відповідно до частини першої, частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Статтею 244 Кодексу передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Отже, укладати договір дарування може також представник дарувальника на основі письмового уповноваження - довіреності, в якій зазначається ім`я обдаровуваного. Доводи позивача про те, що договір дарування, укладений без попереднього фактичного виділу в натурі часток житлового будинку є незаконним суд відхиляє. 5/12 частин житлового будинку [ADDRESS] належали [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. За нормами статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, а тому договір відчуження частки не може бути визнаний недійсним у зв`язку з тим, що 5/12 частин житлового будинку не виділена [PERSON] в натурі. Правовий аналіз оскаржуваного договору дає можливість зробити висновок про те, що зміст правочин- договору дарування не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed