Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до Лугинського районного суду Житомирської області із вказаним позовом, у якому просила виділити із спільної сумісної власності, на її користь, набуте за час перебування у шлюбі спільне рухоме майно подружжя: м'який куточок коричневого кольору вартістю 4000,00 грн, духовку сірого кольору марки «Сатурн» вартістю 1300,00 грн та стягнути з відповідача [PERSON] компенсацію за різницю вартості майна у розмірі 2700,00 грн, що становить ? вартості придбаного майна у шлюбі, а саме: телевізора плазмового чорного кольору марки «Самсунг» вартістю 3000,00 грн, спальню коричневого кольру, до якої входить 2 тумбочки, 2 шафи, комод, триляж і ліжко вартістю 7000,00 грн, 2 покривала коричневого кольору і плед коричневого кольору вартістю 700,00 грн, а всього на зальну суму 16000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві дані та обставини. Також на думку позивача при вирішенні цього спору потрібно взяти до уваги інтереси малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, відповідач матеріально не допомагає, аліменти на утримання дитини сплачує в розмірі 450,00 грн на місяць. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що вказані речі придбані не під час шлюбу, а раніше за рахунок коштів його дядька [PERSON] та батька [PERSON] Вважає, що всі речі належать відповідачу на праві особистої приватної власності і деякі з них, були раніше у користуванні, а тому вказане майно не може бути поділено між сторонами. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Судом встановлено, що 03.08.2013 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19.03.2014. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 01.12.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Доказів того, що вказане майно придбане подружжям під час спільного проживання, що підтверджується довідками-рахунками і документальними даними, суду не надано. Заявляючи вимогу про поділ спірного майна, [PERSON] посилалася на те, що вказане майно було подароване сторонам у справі в день їхнього одруження - родичами відповідача і лише після розірвання шлюбу з'ясувалося, що ці речі, належать лише відповідачу, позивач ніяким чином не мала до них відношення. Оцінку вказаного майна на загальну суму 16000,00 грн, позивач визначила самостійно. Заперечуючи проти позовних вимог позивачки відповідач [PERSON] вказував на те, що вказані речі були придбані його батьком, дядьком та іншими родичами до весілля. Таким чином, належали йому на праві особистої приватної власності. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його сином і стверджує, що мікрохвильову піч (духовка сірого кольору марки «Самсунг») та телевізор він купив особисто синові в подарунок на весілля і ці речі належать відповідачу. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] є його рідним племінником і вважає, що вказане майно поділу не підлягає оскільки придбане до весілля особисто для племінника, зокрема: м'який куточок та спальню він разом з бабою подарували відповідачу на весілля і на підставу своїх заперечень було надано накладну №81 від 29.07.2013. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за привалами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 24 Потсанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд, критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON], що є рідними сестрами позивача та не бере їх до уваги стосовно того, що вказані речі придбані під час спільного проживання, оскільки даний висновок ними зроблений самостійно, крім того не є належним та допустимим доказом, оскільки свідки підтверджують, що вказані речі подаровані родичами відповідача. Позивач в судовому засіданні не довела, що спірне майно, зокрема м'який куточок коричневого кольору вартістю 4000,00 грн., духовка сірого кольору марки «Сатурн» вартістю 1300,00 грн, телевізор плазмовий чорного кольору вартістю 3000,00 грн, спальня коричневого кольору, до якої входить 2 тумбочки, 2 шафи, комод, триляж і ліжко вартістю 7000,00 грн, 2 покривала коричневого кольору і плед коричневого кольору вартістю 700,00 грн, а всього на зальну суму 16000,00 грн, до спільної власності подружжя не може входити, з підстав його придбання ріднею відповідача, для користування останнього особисто. За таких обставин у суду відсутні підстави для поділу вказаного майна. Отже, належних та допустимих у розумінні ст. 57-60 ЦПК України доказів про придбання вказаних речей під час спільного проживання сторін у справі суду не надано та судом в процесі розгляду справи не здобуто. Разом з тим, відповідач враховуючи інтереси малолітнього сина [PERSON], [INFO], вважає за можливе виділити позивачу в користування м'який куточок коричневого кольору і духовку сірого кольору марки «Сатурн», що є в його особистому користуванні. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи позивачем не підтверджені належними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, виділивши [PERSON] враховуючи інтереси малолітнього сина, рухоме майно: м'який куточок коричневого кольору і духовку сірого кольору марки «Сатурн». Усна заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не може бути прийнята судом до уваги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а ст. ст. 31, ч. 1 ст. 119 ЦПК України передбачена виключно письмова форма, як позовної заяви, так і заяв про зменшення розміру позовних вимог. У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, судовий збір і витрати сторін на правову допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial