Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України»), третя особа\~\~- Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інших сум. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 2014 року її було звільнено з посади доцента кафедри фтизіатрії ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» у зв`язку із закінченням строку трудового договору. При звільненні відповідач не видав їй трудову книжку та не здійснив із нею повного розрахунку. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року на її користь із відповідача стягнуто недоплату заробітної плати за липень-серпень 2013 року у розмірі 328,30 грн. Крім того, станом на день звільнення вона мала право на отримання від ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 01 вересня 2013 року по 14 серпня 2014 року в сумі 71532 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 10315,07 грн., недонарахованої заробітної плати за період із 15 по 31 серпня 2014 року в сумі 502,09 грн. та інших виплати, частину з яких відповідач їй виплатив лише 12 червня 2015 року. Отже, з урахуванням уточнених позовних вимоги, позивач просила суд зобов`язати відповідача видати їй копію наказу про звільнення та належним чином завірену трудову книжку, змінивши дату її звільнення з 31 серпня 2014 року на дату постановлення судом рішення; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30 серпня 2016 року до повної виплати остаточного розрахунку, що на 29 листопада 2017 року становить 255000,57 грн.; стягнути із відповідача втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з серпня 2014 року по червень 2015 року у сумі 13 509,56 грн, а з 31 серпня 2014 року по 18 лютого 2016 року - у сумі 12 629,59 грн.; зобов`язати відповідача здійснити сплату обов`язкових податків у відповідні фонди згідно з судовими рішеннями із вересня 2013 року по вересень 2017 року, стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3200 грн; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року позов [PERSON] був частково задоволений, а саме стягнуто з ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на її користь компенсацію інфляційних збитків за період з серпня 2014 року по червень 2015 року в розмірі 13509,56 грн.; компенсацію інфляційних збитків за період із 31 серпня 2014 року по 18 лютого 2016 року в розмірі 12 629,59 грн. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.\~\~ Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення: стягнуто із ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30 серпня 2016 року до 05 червня 2018 року в сумі 6959,96 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року в частині\~відмови у задоволенні позову\~щодо стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в частині\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30 серпня 2016 року до 05 червня 2018 року в розмірі 6959,96 грн. скасовано та ухвалено нове рішення: у задоволенні позову в частині\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2016 року по 05 червня 2018 року відмовлено. Крім того, скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в частині\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період із 31 серпня 2014 року по 18 лютого 2016 року в розмірі 12629,59 грн. та ухвалено в цій частині нове рішення: в задоволенні позову в частині вимог про\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період із 31 серпня 2014 року по 18 лютого 2016 року в розмірі 12629,59 грн. відмовлено. В свою чергу, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в частині\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року в розмірі 13509,00 грн. скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в частині\~стягнення із Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 13509,00 грн. та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд виходив із того, що не всі виплати, які стягнуто на користь позивача на підставі судового рішення, підлягають індексації. Верховним Судом відзначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є виплатою, яка обчислюється із середньої заробітної плати, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, не відноситься до об`єктів індексації. Компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою, а тому також не підлягає індексації відповідно до вимог\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», положення якого застосовують до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. Тобто, індексації підлягає лише сума заробітної плати, яка не була своєчасно виплачена та яка стягнута на підставі судового рішення, тобто сума в розмірі 328,30 грн. Разом з цим суди під час розгляду справи не взяли до уваги доводи відповідача про те, що індексація заборгованості по заробітній платі сплачена добровільно та не дали оцінки доказам наданим відповідачем в підтвердження цього, тобто не встановили усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому висновок судів про задоволення позову в цій частині є передчасним. Під час нового розгляду справи позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року підтримали. Крім того, вважали, що суд має вирішити її вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення, посилаючись на те, що позов у частині стягнення середнього заробітку заявлявся нею з двох підстав: у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні та у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки. Між тим, судами попередніх інстанцій не була вирішена її вимога про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки. Представник відповідача ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» Кошова Н.М. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, а також письмові пояснення, в яких просила суд урахувати доводи відповідача, викладені у відзивах на позов [PERSON] , а також позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року, відмовивши в задоволенні позову. Зокрема в раніше поданих письмових запереченнях на позов [PERSON] представник ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» зазначав, що відповідно до законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація за невикористану відпустку індексації не підлягають. Закладом позивачу було проіндексовано присуджену суму заробітної плати в сумі 839 грн. 85 коп. та в сумі 502 грн. 09 коп. і виплачено компенсацію в розмірі 148 грн. та 78 грн. 73 коп. відповідно. Отже, на думку відповідача, недоплата заробітної плати за рішенням суду по справі № 202/10323/14-ц проіндексована в повному обсязі. Представник третьої особи \~- Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягають частковому задоволенню: Судом установлено, що [PERSON] працювала у ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» доцентом кафедри фтизіатрії. На підставі наказу від 18 серпня 2014 року № 576-о [PERSON] було звільнено з 31 серпня 2014 року згідно з пунктом 2\~статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Рішенням\~Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року по справі № 202/10323/14-ц стягнуто із ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 01 вересня 2013 року по 14 серпня 2014 року в розмірі 71 532 грн, невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі\~2914 грн.,\~компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315,07 грн, недоплачену заробітну плату за період із червня по серпень 2013 року в розмірі\~839,85\~грн. та за період з 15 по 31 серпня 2014 року за десять робочих днів у сумі\~502,09\~грн., а всього стягнуто\~86103,01 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року по справі № 202/10323/14-ц в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за період із червня по серпень 2013 року в розмірі\~839,85\~грн. було змінено та стягнуто з ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на користь позивача ненараховану заробітну плату за липень-серпень 2013 року в розмірі 328,30 грн. Таким чином, апеляційним судом було зменшено присуджену позивачу суму недоплаченої заробітної плати за 2013 рік із 839,85\~грн. до 328,30 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року в розмірі 13509,00 грн., позивач послалася на те, що станом на день її звільнення 31 серпня 2014 року вона мала право на отримання від ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 01 вересня 2013 року по 14 серпня 2014 року в сумі 71532 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 10315,07 грн., недонарахованої заробітної плати за період із 15 по 31 серпня 2014 року в сумі 502,09 грн., які були стягнуті з відповідача на її користь рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року та фактично виплачені 12 червня 2015 року. Крім того, позивач посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року з відповідача на її користь було стягнуто недоплату заробітної плати за липень-серпень 2013 року в розмірі 328,30 грн. Тому, на думку позивача, вона має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року в загальному розмірі 13509,00 грн. З матеріалів справи, зокрема виписки про рух коштів за картковим рахунком позивача, вбачається, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року було виконано відповідачем 12 червня 2015 року шляхом перерахування позивачу грошових коштів у загальній сумі 86103 грн. 01 коп., що не заперечується позивачем. Оскільки сума коштів, стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року на користь позивача і перерахована на її картковий рахунок є більшою, ніж сума стягнення за результатами перегляду рішення судом апеляційної інстанції, тому рішення апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоплати в сумі 328,30 грн. слід також вважати виконаним 12 червня 2015 року. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період із серпня 2014 року по червень 2015 року, суд ураховує, що відповідно до\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до частин першої, другої\~статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статі 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо), стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення). Суд звертає увагу, що згідно зі\~статтею 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічні положення закріплені також у\~статті 1 Закону України «Про оплату праці». Отже, аналіз наведених норм свідчить, що заробітною платою можливо вважати грошовий еквівалент, який сплачується працівнику за виконану ним роботу. Суд бере до уваги, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу) і не може кваліфікуватися як плата за виконану роботу. Присуджений позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника (такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16 та від 18.03.2020 року по справі № 711/4010/13-ц) і обчислюється із середньої заробітної плати. В свою чергу,\~компенсація за невикористану відпустку є одноразовою компенсаційною виплатою. Суд також звертає увагу, що відповідно до частини 6\~статті 95 КЗпП України\~у встановленому законодавством порядку підлягає індексації заробітна плата. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі статтею 2 даного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). При чому порядок проведення індексації грошових доходів населення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Пунктом 3 Порядку № 1078 визначено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Враховуючи наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсація за невикористану відпустку не є об`єктами індексації та на них не поширюються положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», який застосовується лише до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. Відтак, позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з відповідача на її користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку не підлягають задоволенню. Водночас, оскільки недоплата заробітної плати за липень-серпень 2013 року у розмірі 328,30 грн. та недоплата заробітної плати за період із 15 по 31 серпня 2014 року в сумі 502,09 грн. фактично виплачені позивачу 12 червня 2015 року, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати вказаних сум. Відповідач не надав належних доказів виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Так, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. \~Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час попереднього розгляду справи позивачем до матеріалів справи було долучено виписку з її карткового рахунку (т. 1 а.с. 22) та копії меморіальних ордерів (т. 1 а.с. 45 - на зворотній сторінці), з яких вбачається зарахування 19.11.2015 року на рахунок позивача від ДМА МОЗ грошових коштів у сумі 78,73 грн. та 148 грн. із зазначенням призначення платежу «компенс.зг.ріш.суду по справі № 202/10323/14-ц». Як було зазначено представником відповідача в письмових запереченнях на позов [PERSON] (т. 1 а.с. 70), ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» за період з червня 2013 року по червень 2015 року було проіндексовано позивачу суму 839 грн. 85 коп. та виплачено компенсацію в розмірі 148 грн.; за період з серпня 2014 року по червень 2015 року проіндексовано суму 502 грн. 09 коп. та виплачено компенсацію в розмірі 78 грн. 73 коп. Отже, у справі відсутні докази, що добровільно виплачені відповідачем позивачу в листопаді 2015 року грошові кошти в розмірі 78,73 грн. та 148 грн. виступали саме компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, яка відповідно до закону підлягає нарахуванню на грошові доходи разом із сумою індексації, що одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в разі затримки виплати на один і більше календарних місяців. Протягом усього часу розгляду справи відповідач таких доказів суду не надав. Натомість відповідачем зазначається в процесуальних документах по суті справи саме про здійснення індексації сум заробітної плати позивача. Відтак, оскільки збирання доказів не є обов`язком суду, судом вирішено спір на підставі наявних у справі даних та доказів, поданих сторонами. Визначаючи конкретний розмір компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу сум заробітної плати, суд бере до уваги, що в період з серпня 2014 року по травень 2015 року включно індекс інфляції (індекс споживчих цін) в Україні складав: у серпні 2014 року 100,8 %, у вересні 2014 року 102,9 %, у жовтні 2014 року 102,4 %, у листопаді 2014 року 101,9 %, у грудні 2014 року 103,0 %, у січні 2015 року 103,1 %, у лютому 2015 року 105,3 %, у березні 2015 року 110,8%, у квітні 2015 року 114,0%, у травні 2015 року 102,2 %. Таким чином, з ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, виходячи з наступного розрахунку: 328,30 грн. х 1,008 х 1,029 х 1,024х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 328,30 грн. = 184,61 грн.; 502,09 грн. х 1,029 х 1,024х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 502,09 грн. = 276,11 грн. Отже, загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 460 грн. 72 коп. (184,61 грн. + 276,11 грн.). Частково задовольняючи вказані позовні вимоги [PERSON] , суд не приймає до уваги доводи позивача та її представника, які наполягали в судовому засіданні на вирішенні її вимог про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, оскільки попереднім складом суду в цій справі вже було розглянуто позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 255000,57 грн. та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року в задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено. Зазначене рішення суду в цій частині судами вищих інстанцій не було скасовано та не направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а відтак воно набрало законної сили і має статус остаточного. У зв`язку з вищевикладеним підстави для повторного розгляду позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку в суду відсутні і судом такі вимоги не приймаються. Питання щодо розподілу судових витрат було вирішено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року, яке в цій частині не скасовано.

Outcome: partial