Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (далі УДПтС в Запорізькій області) звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державній установі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання наказу начальника УДПтС в Запорізькій області від 18 листопада 2015 року № 379/ОД, комісією з числа співробітників позивача та Запорізького територіального відділу внутрішньої безпеки та виявлення корупції ДПтС України проведено службове розслідування за фактами недоліків у роботі, виявлених перевіркою окремих питань службової діяльності сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області. Вказує, що в ході перевірки встановлені порушення начальником сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області підполковником внутрішньої служби [PERSON] та начальником Ленінського РВ КВІ управління УДПтС України в Запорізькій області [PERSON] вимог пп.5.2, 8.1 наказу Державної пенітенціарної служби України від 28 липня 2011 року № 271 «Про затвердження Порядку ведення договірної роботи у Державній пенітенціарній службі України, органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, навчальних закладах, підприємствах установ виконання покарань, інших підвідомчих підприємствах, установах та організаціях», що призвело до зайвих витрат коштів державного бюджету у розмірі 9 356,37 гривень та необхідності звернення до суду з позовами про стягнення з УДПтС України в Запорізькій області грошової суми у розмірі 10 648,99 гривень. Наполягає, що відповідачі у справі є колишніми службовцями УДПтС України в Запорізькій області, які внаслідок неналежного виконання своїх службових обовязків за посадами, спричинили необґрунтовані зайві видатки коштів з Державного бюджету України. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача 1 728,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної державі у розмірі 7 688,09 гривень, та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1 458,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної державі у розмірі 1 668,28 гривень, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1\~218,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволені позову, надали суду письмові заперечення проти позовних вимог (арк. справи 106 108, 194 196). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, суду надала письмові заперечення проти позовних вимог (арк. справи 103 105, 197 206). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області за організаційно-правовою формою є органом державної влади та здійснює свою діяльність на підставі положення про УДПтС України в Запорізькій області, затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби України від 30 грудня 2011 року № 645 (арк. справи 9 12). Управлінню безпосередньо підпорядковуються підрозділи кримінально-виконавчої інспекції, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, заклади охорони здоровя, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи і організації, створені для забезпечення «конання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (далі органи і установи), які розташовані в межах Запорізької області (за винятком тих, шо підпорядковуються безпосередньо ДПтС України). Як вбачається з довідки УДПтС України в Запорізькій області від 21 грудня 2015 року № 1/15/2-374 [PERSON], [INFO], проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 19 березня 1997 року по 13 листопада 2015 року, перебувала на посаді начальника сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області з 28 березня 2011 року по 13 листопада 2015 року. Наказом УДПтС України в Запорізькій області від 12 листопада 2015 року № 340 о/с, звільнена з кадрів Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до пункту «а» ст. 64 Положення про проходження служби у запас «за віком» з 13 листопада 2015 року (арк. справи 85). Її грошове забезпечення станом на момент звільнення складало 1\~728,00 гривень. Як вбачається з довідки УДПтС України в Запорізькій області від 21 грудня 2015 року № 1/15/2-373 [PERSON], [INFO], проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 30 травня 1995 року по 4 вересня 2014 року, перебувала на посаді начальника Ленінського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області з 11 січня 2002 року по 4 вересня 2014 року. Наказом УДПтС України в Запорізькій області від 4 вересня 2014 року № 227 о/с Звільнена з кадрів Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до п. 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України у відставку «за віком» з 4 вересня 2014 року (арк. справи 86). Її грошове забезпечення станом на момент звільнення складало 1 458,00 гривень. Судом встановлено, що Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради було прийнято наказ про передачу в оренду Управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області нежитлового приміщення загальною площею 78,88 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Комунарівська, 60, що значиться на балансі ВРЕЖО № 2, та укласти договір оренди. 25 липня 2011 року між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (орендодавцем), КП «ВРЕЖО № 2», правонаступником якого є МКП «Основаніє» (балансоутримувачем) та Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (правонаступником якого є Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області) (орендарем) було укладено договір № 6/2 оренди нежитлового приміщення (арк. справи 64 68). Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі вищевказаного наказу від 25 липня 2011 року № 100 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 78,88 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Комунарівська, 60, що значиться на балансі балансоутримувача. 15 листопада 2012 року сторони договору уклали та підписали додаткову угоду, яка є невідємною частиною договору, якою розірвали договір оренди з 15 листопада 2012 р. та визначили обовязок орендаря до 1 квітня 2013 року здійснити остаточні розрахунки по орендній платі до місцевого бюджету, яка станом на 15 листопада 2012 року складає 4 192,96 гривень (арк справи 70). 15 листопада 2012 року балансоутримувач та орендар склали та підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди № 6/2 від 10 листопада 2011 року, яким підтвердили факт повернення нежитлового приміщення по вул. Комунарівська, 60 та наявність заборгованості по орендній платі до місцевого бюджету станом на 15 листопада 2012 року в сумі 4\~192,96 гривень та експлуатаційним витратам в сумі 5 012,94 гривень (арк. справи 72). Крім того, 18 березня 2014 року між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (орендодавець), міським комунальним підприємством «Основаніє» (балансоутримувач) та Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення № 120/9/Г-8, відповідно до якого орендодавець, балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху (літера А-9) загальною площею 90,4 кв. м. за адресою: 69065, м. Запоріжжя, вулиця Дудикіна, будинок 26-А, яке знаходиться на балансі міського комунального підприємства «Основаніє», вартість якого визначена у звіті про оцінку і становить за незалежною оцінкою 146672,00 грн. станом на 30 вересня 2013 року (арк. справи 44 50). Пунктом 5.13 цього договору передбачено, що орендар зобовязаний укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг або з балансоутримувачем на компенсацію витрат за комунальні послуги (крім витрат на теплову енергію), експлуатаційних витрат, витрат на спільне утримання прилеглої території та елементів благоустрою, своєчасно вносити платню за ці послуги. За умовами розділу 11 договору його строк дії становить 2 роки 11 місяців з 18 березня 2014 року до 18 лютого 2017 року. На виконання умов договору оренди нежитлового приміщення № 120/9/Г-8 від 18 березня 2014 року сторонами складений акт прийому-передачі нежитлового приміщення (арк. справи 52). Відповідно до вимог пп.5.1. наказу Державної пенітенціарної служби України від 28 липня 2011року № 271 «Про затвердження Порядку ведення договірної роботи у Державній пенітенціарній службі України, органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, навчальних закладах, підприємствах установ виконання покарань, інших підвідомчих підприємствах, установах та організаціях» (далі наказ № 271), підготовка та узгодження проектів договорів здійснюється окремим структурним підрозділом Управління відповідальним підрозділом. Підрозділом, відповідальним за укладення вищезазначених договорів оренди, був сектор кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Запорізькій області, начальником якого на той час була [PERSON] Як вбачається з договору оренди нежитлового приміщення від 10 листопада 2011 року №6/2/81 в штампі погодження договору із зацікавленими структурними підрозділами Управління значиться, серед інших, підпис [PERSON] В договорі від 18 березня 2014 №120/9/Г-8 значиться, в тому числі, підпис [PERSON] та начальника Ленінського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області [PERSON] Судом встановлено, що у звязку із непридатністю приміщення для його цільового використання здійснення службової діяльності підрозділом КВІ, а саме відсутності в ньому електричної проводки, водопостачання та водовідведення, використання зазначеного приміщення працівниками не відбулось. Не зважаючи на цей факт, протягом зазначених у договорах оренди строках 2011 рік та 2014 рік, відповідно, орендна плата згідно укладених договорів оренди нараховувалась. Позивач наполягає, що за договором оренди нежитлового приміщення від 18 березня 2014 року №120/9/Г-8, згідно з платіжними дорученнями від 18 липня 2014 року № 993 на суму 1 377,43 гривень, від 24 грудня 2014 року на суму 1 959,14 гривень, УДПтС України в Запорізькій області було сплачено 3 336,57 гривень. Суд звертає увагу, що до матеріалів справи додано лише платіжне доручення від 18 липня 2014 року № 993 на суму 1377,43 гривень (арк. справи 56). Крім того, позивач вказує, що за договором оренди нежитлового приміщення від 18 березня 2014 року №120/9/Г-8 позивач у 2015 році продовжував сплачувати орендну плату, згідно укладеного договору. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14 липня 2015 року у справі № 908/3316/15 стягнуто з УДПтС України в Запорізькій області заборгованість з орендної плати за договором оренди від 10 листопада 2011 року №6/2/81 у розмірі 4\~192,80 гривень та 1\~827,00 гривень (арк. справи 58 63). Судом встановлено, що зазначене рішення Господарського суду Запорізької області від 14 липня 2015 року набрало законної сили 21 серпня 2015 року. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 3 листопада 2015 року у справі № 908/4621/15 відмовлено у задоволенні позову концерну «Міські теплові мережі» до УДПтС України в Запорізькій області, треті особи Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, міське комунальне підприємство «Основаніє», про стягнення суми боргу у розмірі 8\~821,99 гривень. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19 січня 2016 року рішення господарського суду Запорізької області від 3 листопада 2015 року у справі №908/4621/15 скасовано, прийнято рішення про задоволення позовних вимог концерну «Міські теплові мережі» про стягнення боргу у сумі 8 821,99 гривень. стягнуто з УДПтС України в Запорізькій області на користь концерну «МТМ» борг у розмірі 8 821,99 гривень та судовий збір за подання позову у розмірі 1 827,00 гривень. За наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області від 18 листопада 2015 року № 379/ОД, проведено службове розслідування за фактами недоліків у роботі, виявлених перевіркою окремих питань службової діяльності сектору кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Запорізькій області, проведеною Запорізьким територіальним відділом внутрішньої безпеки та виявлення корупції ДПтС України. За результатом вказаного службового розслідування було складено висновок від 27 листопада 2015 року, з якого вбачається, що за неналежне виконання своїх посадових обовязків у частині контролю за службовою діяльністю персоналу, заповнення ним декларацій, підготовки проектів договорів, супроводження договорів оренди та контролю за їх виконанням, що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів, заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності начальник сектору КВІ управління ДПтС України в Запорізькій області підполковник внутрішньої служби [PERSON] За неналежне виконання своїх посадових обовязків, у частині підготовки проектів договорів, супроводження договорів оренди та контролю за їх виконанням, їло призвело до зайвих витрат бюджетних коштів, заслуговує на притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності начальник Ленінського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області підполковник внутрішньої служби [PERSON] (арк. справи 20 26). Наказом УДПтС України в Запорізькій області від 27 листопада 2015 року про результаті проведення службового розслідування за фактом перевірки окремих питань службової діяльності сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області, притягнуто до матеріальної відповідальності підполковника внутрішньої служби [PERSON], колишнього начальника сектору КВІ управління ДПтС України в Запорізькій області та підполковника внутрішньої служби [PERSON], колишнього начальника Ленінського РВ КВІ управління ДПтС України в Запорізькій області (арк. справи 17 19). Як зазначає позивач, матеріальна шкода завдана державі, полягає у тому, що відповідачі погодили договори на оренду приміщень, які не відповідають вимогам та не придатні для використання кримінально-виконавчих інспекцій, що своєю чергою призвело до неправомірно сплаченої орендної плати на загальну суму 10 648,99 гривень. У відповідності зі ст. 1166 Цивільного Кодексу України шкода, заподіяна особі чи майну громадян, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду, у повному обсязі. Як передбачено ст. 22 ЦК України, особа, якій спричинені збитки внаслідок порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постаново Верховної [PERSON] України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР з відповідними змінами та доповненнями (далі Положення) військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності заподіяння дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, наявності причинного звязку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди. Згідно з п. 4. Постанови Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Суд констатує, що зазначені вище положення нормативних актів є обовязковими у комплексі, оскільки відсутність хоча б однієї складової унеможливлює відповідальність службовця за шкоду, заподіяну державі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів заподіяння шкоди держави саме відповідачами, її розміру, не надано доказів протиправності поведінки відповідачів, не доведено наявність причинного звязку між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вини у заподіянні такої шкоди, з огляду на таке. Відповідно до п. 2 вищевказаного Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Зазначений вище пункт Положення містить вичерпний перелік випадків та обсяг відшкодування матеріальної шкоди. Проте, на переконання суду, в даних спірних правовідносинах, відповідачі не є субєктами матеріальної відповідальності, оскільки їх було притягнуто до матеріальної відповідальності вже після їх звільнення. Натомість, вищевказані договори оренди нежитлових приміщень підписані начальниками УДПтС, який є уповноваженою особою на укладання договорів оренди приміщень. Відповідно до вимог п. 2 ст. 133 КЗпП України, за шкоду, завдану підприємству, установі зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку несуть відповідальність тільки керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів та їх заступники. Як передбачено розділом ІХ наказу № 271 відповідальність за ведення договірної роботи: розроблення, погодження, укладання та виконання договорів, перевірку відповідності виконуваних робіт умовам укладених договорів, фінансування робіт, за правильність визначення форм оплати, - покладається на керівника структурного підрозділу ДПтСУ, органу (установи), що супроводжує договір з моменту підготовки проекту договору до повного виконання договору. Відповідальність за своєчасність здійснення фінансових операцій покладається на головного бухгалтера та керівника ДПтСУ, органу (установи) виконання покарань. Відповідальність за відповідність договірних документів вимогам чинного законодавства покладається на юридичну службу ДПтСУ, органу (установи). Судом встановлено, що договір оренди від 10 листопада 2011 року № 6/2/81 укладений від імені начальника управління ДДУ ПВП у Запорізькій області УДПтС України з питань виконання покарань у Запорізькій області [PERSON], а договір оренди від 18 березня 2014 року № 120/9/Г-8 укладений від імені начальника УДПтС України в Запорізькій області [PERSON] В цей же час, як встановлено у судовому засіданні, УДПтС України в Запорізькій області не приймало будь-яких наказів, якими б на відповідачів покладались обовязки із супроводження договору оренди нежитлового приміщення від 10 листопада 2011 року №6/2/81 та договору оренди від 18 березня 2014 №120/9/Г-8, контролю за їх виконанням тощо. Також, відповідно до посадової інструкції начальника сектору кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, затвердженого начальником УДПтС України в Запорізькій області 9 жовтня 2013 року, начальник сектору КВІ несе відповідальність за: невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією: за недостовірність даних, які подаються керівництву органу, установи, слідчого ізолятора, навчального закладу, органам державної влади, за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, інструкцій з охорони праці, протипожежної безпеки і виробничої санітарії; за розголошення відомостей, що є державною таємницею; за завдану органу, установі, слідчому ізолятору, навчальному закладу матеріальну шкоду; за порушення дисципліни та законності, скоєні в процесі здійснення службової діяльності. Цей перелік є вичерпним. Відтак, відповідачі не можуть нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну позивачеві зайвими грошовими виплатами. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed