Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 жовтня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за наслідком якої було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 223539 від 16 жовтня 2019 року. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2019 у справі № 369/13916/19, яку залишено без змін за наслідками апеляційного перегляду постановою Київського апеляційного суду від 02.01.2020, [PERSON] визнано винним в скоєнні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. З метою визначення вартості завданої позивачу шкоди в результаті ДТП, 05.11.2019 відбувся огляд автомобіля AUDI суб`єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] , про що всі учасники вищезазначеного ДТП були завчасно повідомлені належним чином, та відповідно підготовлено Звіт № 11-19-М258 від 07 листопада 2019 року «Про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу AUDI А6 державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] », яким зафіксовано пошкодження транспортного засобу AUDI А6, отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та прорахована вартість відновлювального ремонту ТЗ, яка складає 848 448,50 грн. Оціночна вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача AUDI А6 в результаті пошкодження станом на 05.11.2019 становить 333 863, 44 грн. Як зазначено в позовній заяві, згідно Полісу № 126615992 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] від 14.05.2019 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить сто тисяч гривень 00 копійок, відповідно різницю (непокриту страховою сумою) шкоди має відшкодувати винна особа - [PERSON] , а саме 233 863, 44 грн. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.11.2019 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.12.2019, за [PERSON] , станом на момент отримання інформації - 05.11.2019 та 05.12.2019, було зареєстровано відповідне нерухоме майно, а саме житловий будинок (державна реєстрація проведена 05.08.2019) та земельна ділянка, кадастровий номер 3222480800:11:003:0035 (договір купівлі-продажу від 11.02.2010), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.12.2019 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2020 11 грудня 2019 року [PERSON] здійснив відчуження, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, на користь [PERSON] належного йому нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 119,8 кв.м та земельної ділянки, кадастровий номер 3222480800:11:003:0035 площею 0, 1456 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив позивач, [PERSON] здійснив вищезазначене відчуження а [PERSON] набула у власність зазначене нерухоме майно, виключно з подальшою метою та умислом ухилення від виконання зобов`язання з відшкодування мені матеріальної шкоди. Відчужуючи нерухоме майно на користь своєї дружини під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , останній безумовно передбачав негативні для себе наслідки внаслідок майбутнього виконання судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди, в порядку примусового виконання судового рішення, зокрема шляхом примусового продажу вказаного нерухомого майна в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а отже, на думку позивача, оспорювані правочини за своєю правовою природою є безумовно фіктивними. Як зазначив [PERSON] , фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)». Позивач зазначив, що [PERSON] відчужуючи належні йому на праві власності будинок і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , під час розгляду адміністративної справи № 369/13916/19 в суді, передбачав негативні наслідки для себе у випадку відшкодування збитків шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. При укладенні 11 грудня 2019 року оспорюваних правочинів воля сторін, а саме подружжя [PERSON] , не відповідала їх прояву та вони не переслідували реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення про відшкодування шкоди завданої мені внаслідок заподіяної шкоди діями [PERSON] . Позивач просив суд визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1456 га, кадастровий номер 3222480800:11:003:0035, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 11 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Сташковою Анастасією Григорівною, зареєстрований в реєстрі за № 4793 та договорі купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 119,8 кв.м., що знаходиться за аналогічною до земельної ділянки адресою, посвідчений 11 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Сташковою Анастасією Григорівною; в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку та житловий будинок; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. 20.04.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 07.07.2020 представник [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 23618, відповідно до якого зазначив, що [PERSON] та [PERSON] не є чоловіком та дружиною більше 30 років, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.04.1986 року. [PERSON] відчужив своє нерухоме майно на законних підставах, оскільки воно було його власністю, та на час відчуження житлового будинку та земельної ділянки дане майно не було під арештом, він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Представником відповідача зазначено, що на час укладання договорів купівлі-продажу відповідачу не було відомо про звернення [PERSON] до суду з позовною заявою про \- відшкодування шкоди розмірі - 233 863 грн. 44 коп., оскільки позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження по справі [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» про відшкодування майнової шкоди, було отримано від Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/22174/19, тільки 22.01.2020 року, що підтверджується конвертом та відстеженням пересилань Укрпошта. Представником відповідача зазначено, що оспорювані позивачем договори були вчинені платно зі сплатою всіх належних платежів. Договори купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.12.2019 не є фіктивним, оскільки Продавець [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти за зазначене вище майно, а Покупець отримала це майно і претензій один до одного не мають. Зазначено, що [PERSON] у позовні заяві посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц, проте, вищезазначена правова позиція стосується виключно договору дарування майна, за яким було безкоштовно (безоплатно) передане майно, що взагалі не стосується фіктивності договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, за які Продавець отримав грошові кошти. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. 21.09.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 16.02.2021 позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не відомі. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечували та просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна в судове засідання 16.02.2021 не з`явилася. Подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 10 жовтня 2019 року сталася ДТП за участю автомобіля позивача та [PERSON] , за наслідком якої було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 223539 від 16 жовтня 2019 року. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2019 у справі № 369/13916/19, яку залишено без змін за наслідками апеляційного перегляду постановою Київського апеляційного суду від 02.01.2020, [PERSON] визнано винним в скоєнні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. З метою визначення вартості завданої позивачу шкоди в результаті ДТП, 05.11.2019 відбувся огляд автомобіля AUDI суб`єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] та відповідно підготовлено Звіт № 11-19-М258 від 07 листопада 2019 року «Про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу AUDI А6 державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] », яким зафіксовано пошкодження транспортного засобу AUDI А6, отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та прорахована вартість відновлювального ремонту ТЗ, яка складає 848 448,50 грн. Оціночна вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача AUDI А6 в результаті пошкодження станом на 05.11.2019 становить 333 863, 44 грн. 11 грудня 2019 року між відповідачами були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1456 га, кадастровий номер 3222480800:11:003:0035, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою Анастасією Григорівною за реєстровими номерами 4792 та 4793 відповідно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначав, що оспорювані договори купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки є фіктивними, оскільки воля відповідачів не відповідала їх прояву та вони не переслідували реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення про відшкодування шкоди завданої йому внаслідок заподіяної шкоди діями [PERSON] . Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. При цьому, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц. Фактичні обставини справи свідчать про те, що передбачені договорами купівлі-продажу від 11.12.2019 правові наслідки дійсно настали, сторони договору - відповідачі у справі вчинили усі передбачені цими договорами дії, виконали їх, передавши майно від продавцю покупцю, з отриманням продавцем коштів за здійснений продаж майна, що в свою чергу, виключає можливість визнання такого договору фіктивним. На підставі договорів купівлі-продажу від 11.12.2019 право власності на вищезазначені земельну ділянку та житловий будинок були зареєстровані за новим власником [PERSON] у встановленому законом порядку. На момент укладення оспорюваних договорів були відсутні будь-які арешти вищезазначеного нерухомого майна чи встановлені заборони на його відчуження. Як вбачається із копії свідоцтва про розірванню шлюбу та самих договорів, на момент укладання правочинів відповідачі не перебували у шлюбі. Під час розгляду справи позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу від 11.12.2019 є фіктивними та укладеними без мети настання реальних наслідків, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності правочину. Суд критично відноситься до посилань позивача на фіктивність вищезазначених договорів купівлі-продажу з тих підстав, що останні укладені з метою уникнення грошових зобов`язань перед ним, оскільки під час розгляду справи наявність таких обставин не доведено, зокрема ухвала Святошинського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» про відшкодування майнової шкоди не свідчить про майбутнє задоволення судом заявлених [PERSON] вимог і саме в тому розмірі, що зазначений у позовній заяві. По суті на момент розгляду даної справи, суду не надано жодних доказів, про прийняття рішення про стягнення з відповідача будь-яких збитків на користь позивача. Суд, не знаходить підстав для застосування до даної справи правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, враховуючи, що на відміну від обставин справи, викладених у вищезазначеній постанові, у даній справі відповідачі не є родичами між собою, і договір купівлі-продажу, на відміну від договору дарування, є відплатним. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.12.2019 були укладені згідно діючого на той момент законодавства і відповідали волевиявленню сторін, що вони і засвідчили своїми підписами. У зв`язку з чим, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 202, 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9

Outcome: dismissed