Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Малиновський районний відділ в місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказував, що на підставі ордеру на житлове приміщення він є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Позивач свідчить, що, зокрема, малолітній [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, проте, тривалий час за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснено необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв`язку з викладеними обставинами та з огляду на те, що [PERSON] змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Від відповідача [PERSON] , надійшла до суду заява про визнання позову у порядку ст. 206 ч. 1 ЦПК України. Від відповідача [PERSON] . , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , 05 серпня 2011 року, надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] , просить суд відмовити у задоволенні заявленого [PERSON] позову, посилаючись на те, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, якій потребує значного догляду та коштів. Сторона звертає увагу, що квартира [ADDRESS] належить міській громаді, а не позивачу. Від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник заперечував проти задоволення позову [PERSON] про визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] є єдиним житлом для малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник у відкрите судове засідання не з`явились, але від осіб надійшли заяви про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про визнання позову із клопотанням про розгляд справи у його відсутність у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Інші учасники справи у відкрите судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] 05 жовтня 1990 року видано ордер №577 на житлове приміщення серії ІР у вигляді квартири [ADDRESS] Як вбачається із довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири №64/18 від 26 січня 2018 року, засвідченої керівником ОСББ «Радіалочка», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області 17 січня 2018 року, [INFO] року померла [PERSON] Відповідно до акту про непроживання від 26 січня 2018 року, складеного у місті Одесі комісією у складі Фризюк Н.С., Гавриленко М.М., Антоненко Л. Г., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з 05 серпня 2011 року до 26 січня 2018 року не проживає, особисті речі за адресою відсутні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року й до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Як вбачається із вищевказаного рішення, дитина проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні. Стороною позивача було надано до суду довідку про склад сім`ї та реєстрацію №2891 від 06 квітня 2016 року, посвідчену КП ЖКС «Хмельницький», відповідно до якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно із листом Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації №2133/02/01-34-01-01 від 24 липня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у школі-інтернаті як дитина, що має складні вади розвитку, потребує корекції розумового та фізичного розвитку, у закладі перебуває з понеділка по п`ятницю з 09-00 до 17-00 години, у закладі не проживає. Як вбачається з листа Служби у справах дітей Одеської міської ради №06/7701 від 14 вересня 2018 року обстежити житлово-побутові умови за адресою: [ADDRESS] , не виявилось можливим через те, що [PERSON] не надав на це згоди, зазначив, що дитина за відповідною адресою не проживає. Судом також звернуто увагу, що у [PERSON] наявна заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, крім того, особа була повідомлена про припинення газопостачання за адресою: [ADDRESS] Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У силу ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Проте, як зобов`язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Як регламентує ст. 81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). У процесі розгляду справи стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно не користується квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд вбачає доцільним відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення відповідної вимоги сторони позивача. При цьому, у зв`язку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed