Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У лютому 2016 року КП «Дніпроводоканал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що позивач надає відповідачу послуги водопостачання, але відповідач їх не сплачує, тому станом на 01 січня 2016 року відповідач має заборгованість у зв`язку з не проходженням повірки лічильника води у розмірі 18 955 грн. 63 коп., інфляційне збільшення суми боргу складає 8 862, 19 грн., розмір 3% річних - 1174, 73 грн., разом ця сума становить 28 992, 55 грн., яку разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. позивач просив стягнути з відповідача (том № 1, а.с. 3-4). 14 квітня 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до КП «Дніпроводоканал» ДМР про зобов`язання вчинити певні дії, а саме провести перевірку лічильника за власний рахунок, здійснити перерахунок заборгованості та відшкодування моральної шкоди в розмірі суми первісного позову до нього - 28 992, 55 грн. (том № 1, а.с. 26-33). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначав, що на його думку повірку лічильників води повинен робити відповідач за власний рахунок, тому нарахування йому заборгованості за ці роки, протягом яких перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, вважає неправомірним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позову КП «Дніпроводоканад» ДМР до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та зустрічного позову [PERSON] до КП «Дніпроводоканал» ДМР про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди було відмовлено (том № 1, а.с. 163). Вищевказане рішення ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року було залишено без змін (том № 1, а.с. 208-212). Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том № 2, а.с. 59-62). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2019 року цивільну справу № 201/1276/16-ц було розподілено судді Федоріщеву С.С. (том № 2, а.с. 65). Ухвалою від 23 січня 2019 року суддею Федоріщевим С.С. було прийнято вищевказану справу до свого провадження (том № 2, а.с. 66). 08 квітня 2019 року [PERSON] було подано уточнений зустрічний позов, в якому останній просив суд зобов`язати КП «Дніпроводоканал» ДМР провести перевірку лічильника холодної води за власний рахунок із обов`язковим попереднім складанням відповідного акту про цілісність пломбування та фіксацією фактичних показань лічильника на момент демонтажу та/або повірки; зобов`язати КП «Дніпроводоканал» ДМР здійснити перерахунок кредиторсько-дебіторської заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] відповідно до фактичних показань лічильника холодної води на момент демонтажу та/або повірки; стягнути з КП «Дніпроводоканал» ДМР моральну шкоду у розмірі 315939, 88 грн та витрати пов`язані із судовим розглядом справи у розмірі 10361,42 грн. (том № 2, а.с. 76-82). Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви Крім того, 03 липня 2019 року представником позивача було надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що позов [PERSON] необгрунтований та безпідставний. Позивач надав суду заяви, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог КП «Дніпроводоканал» ДМР та задовольнити зустрічний позов. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та ще четверо його родичів зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області (том №1, а.с. 6, 16). Також встановлено, що по кв. [ADDRESS] станом на 01 січня 2016 року існує заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 18 955,63 грн. Ця сума нарахована за період з 26.03.2009р., протягом якого перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб. Разом з інфляційним збільшення суми боргу на 8 862 грн.19 коп. та 3% річних в сумі 1174грн.73коп., сума заборгованості, яку позивач просив стягнути з [PERSON] становить 28 992 грн. 55 коп. (а.с. № 8-12). Згідно із частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до положень частини першої, четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у редакції, чинній на час виникнення заборгованості, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Згідно із пунктом 21 цих Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Статтями 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно з договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни) на які, затверджуються уповноваженими органами. Підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15. Відповідач свої зобов`язання перед позивачем в частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконує, як вбачається з зустрічного позову, з тих підстав, що на його думку, повірку лічильників води повинен робити відповідач за власний рахунок, тому нарахування йому заборгованості за ці роки, протягом яких перевірка лічильників не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, вважає неправомірною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного слід дійти до висновку, що позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01 січня 2016 року в розмірі 18955,63 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 8862,19 грн. та 3 % річних у розмірі 1174,73 грн. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії, а саме провести перевірку лічильника за власний рахунок, здійснити перерахунок заборгованості та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на таке. Водолічильник, встановлений у кв. [ADDRESS] було опломбовано та прийнято до обліку 02 жовтня 2003 року, про що був складений відповідний акт, в якому вказано строк допуску в експлуатацію цього лічильника до 07.08.2005р. На підставі рішення Науково-технічної комісії з метрології Держспоживстандарту України № 5 від 24.11.2004р. міжповірочний інтервал для лічильників холодної води типорозміру СК-15 було продовжено до трьох років. Між тим, у визначений термін періодична повірка лічильника виконана не була. Оскільки неповірені засоби обліку до експлуатації не допускаються 26.03.2009р. лічильник у кв. [ADDRESS] було знято з обліку в базі даних позивача. Крім того, представником КП «Дніпроводоканал» ДМР було надано роздруківку додатків до постанов НКРЕКП про встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення КП «Дніпроводоканал», відповідно до яких витрати на повірку квартирних приладів обліку включались до тарифів на послуги в період з 02 серпня 2016 року по 28 листопада 2017 року, тобто після періоду, за який КП «Дніпроводоканал» ДМР просить суд стягнути заборгованість з [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, що діяла до 01.01.2016р.), засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці. В абзаці 2 ч. 2 ст. 28 Закону (в редакції, що діяла до 01.01.2016р.) зазначено, що підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Згідно п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Відповідно до рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.12.2004р. № 3884 та від 26.02.2013р. № 82 «Про раціональне ведення водного господарства міста», у разі не проведення періодичної повірки квартирних, будинкових, загальнобудинкових приладів обліку, проводити розрахунки мешканцям за нормою водовикористання, відповідно до ступеню благоустрою квартир та кількості зареєстрованих осіб (власників). Таким чином, у відповідності з діючим законодавством України, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] з 26.03.2009р. почали здійснюватись згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб. Доводи [PERSON] про те, що повірка лічильника повинна була здійснюватися за рахунок КП «Дніпроводоканал» ДМР, суд оцінює критично, оскільки відповідно до Постанови КМУ «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» № 869 від 01.06.2011р. затверджений Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, згідно з яким до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов`язані із збутом послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, а саме: витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата. Отже, КП «Дніпроводоканал» ДМР зобов`язано за свій рахунок проводити повірку, обслуговування і ремонт технологічних та загальнобудинкових лічильників, які є його власністю та знаходяться на балансі підприємства питного водопостачання. Оскільки [PERSON] після зняття його лічильника з 26.03.2009р. з обліку позивача повірку не здійснив, йому було обґрунтовано, у відповідності до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, здійснено нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення по кількості зареєстрованих в квартирі осіб без врахування показів лічильника. Статями 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. та пунктом 8 вищезазначених Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно з договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами. Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Таким чином, узагальнюючи нормативну-правову базу, якою регулюються взаємовідносини у сфері житлово-комунального господарства, можливо зробити висновок, що індивідуальні прилади обліку, встановлені в квартирах, які є власністю споживача, можуть бути повірені за рахунок виконавця житлово-комунальних послуг у відповідному багатоквартирному будинку, якщо ця послуга включена до тарифу та договору на надання житлово-комунальних послуг. Такі самі висновки висловлені у Правових позиціях ВСУ по справі № 6-60цс15, які є для суду обов`язковими (а.с. № 137-140). Аналізуючи встановлені по справі фактичні обставини (відсутність договору між сторонами по справі, невключення до тарифу по оплаті послуг водопостачання та водовідведення послуги з періодичної перевірки лічильника в кв. [ADDRESS] ), та в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК Украйни. На підставі викладеного та

Outcome: approved