Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фінансово-економічне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 4 лютого 2013 року громадяни України [PERSON], [PERSON] нанесли позивачу ножові поранення та побої. У зв'язку з цим, за заявою позивача було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та присвоєно № 12013110090001607. Оскільки особи, які вчинили кримінальне правопорушення щодо позивача не притягнуті до кримінальної відповідальності, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно 60 900 грн. завданої моральної шкоди на підставі ст. 1177 ЦК України, яка проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу отриманих тілесних ушкоджень внаслідок вчинення відносно нього кримінального правопорушення та не встановленням осіб, які вчинили вказаний злочин. Під час судового розгляду позивачем було уточнено найменування третьої особи з Фінансово-економічного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (а.с. 93-95). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представники відповідачів Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, мотивуючи безпідставністю пред'явлення позовних вимог, а також тим, що кримінальне провадження № 12013110090001607 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України - відсутність події складу кримінального правопорушення, оскільки [PERSON] на неодноразові повістки до слідчого не з'являвся для надання пояснень та відмовився від проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві до судового засідання не з'явився, надав письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає та просить справу розглянути у його відсутність (а.с. 87-90). Представник відповідача Державної казначейської служби України до судового сторони не з'явився, з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу у відсутність представників відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Вказана стаття у цій редакції була введена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України» від 16 травня 2013 року № 245-VII. До внесення змін до ЦК України Законом України від 16 травня 2013 року № 245-VII діяла редакція ст. 1177 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. Отже завдана шкода підлягала відшкодуванню державою за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення є одним із елементів складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 2 КК України). Відсутність одного з елементів складу кримінального правопорушення виключає кримінальне провадження, у зв'язку з чим воно підлягає закриттю (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). У ході судового розгляду справи встановлено, що за заявою позивача [PERSON] від 4 лютого 2013 року Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення 4 лютого 2013 року о 23 год. 35 хв. по бульв. І.Лепсе, 34 в м. Києві наглядно знайомими особами позивачу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, внаслідок якого позивачу заподіяно тілесних ушкоджень (а.с. 91). Позивачем безпосередньо у позовній заяві зазначаються особи, які вчинили відносно нього кримінальне правопорушення про нанесення тілесних ушкоджень (а.с. 2-3). Разом з тим, судом встановлено, що постановою Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 вересня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110090001607 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України - відсутність події складу кримінального правопорушення, оскільки [PERSON] на неодноразові повістки до слідчого не з'являвся для надання пояснень та відмовився від проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, ст. 1177 ЦК України у редакції до 16 травня 2013 року не передбачалось відшкодування моральної шкоди. А тому, доводи позивача щодо необхідності стягнення моральної шкоди у солідарному порядку з відповідачів у зв'язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин, є безпідставними. Також слід зазначити, що відповідного закону, який би передбачав відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, на даний час не прийнято, як і не визначено законодавцем випадки та порядок компенсації потерпілому шкоди за рахунок Державного бюджету України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed