Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування позову зазначив, що позивач працював у ПАТ «Азовзагальмаш» з 31 жовтня 2012 року по 29 грудня 2015 року. За період з квітня 2015 року по грудень 2015 року позивачу заробітна плата була нарахована, але до теперішнього часу не виплачена. Судовим наказом №264/103/16-ц з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 23662,08 грн. Представник зазначив, що позивачу також не виплачена заробітна плата за грудень 2015 року на суму 5156,31 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 171,22 грн., яка станом на 18 лютого 2016 року складає 5992,70 грн. На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2015 року у розмірі 5156,31 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який станом на 18 лютого 2016 року складає 5992,70 грн., а в подальшому - виходячи із середньоденного заробітку 171,22 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що вимоги відповідача в частині стягнення середнього заробітку з дати звернення до суду неспроможні, оскільки по табелю обліку використання робочого часу 29 грудня 2015 року був робочим днем. Неспроможні також аргументи відповідача в частині середньоденного заробітку у розмірі 166,30 грн., оскільки для розрахунку цього заробітку був взятий жовтень 2015 року, за який нараховано 2533,10 грн. (з них оклад 1073,56 і індексація 308 грн., всього 1381,56 грн.). Таким чином з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 30 грудня 2015 року по 29 березня 2016 року за 62 робочих дня у розмірі 10615,64 грн. та зарплата за грудень 2015 року у розмірі 5992,70 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнала частково, в частині суми заборгованості із заробітної плати за грудень 2015 року у розмірі 5156,31 грн., інші позовні вимоги не визнала, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник відповідача зазначила, що позивач у день свого звільнення, тобто 29 грудня 2015 року не працював з причини простою, про що свідчить літера «М» в табелі обліку робочого часу, та повинен був предявити відповідну вимогу про розрахунок. Так як до позову не додано жодних доказів того, що позивач звертався на адресу ПАТ «Азовзагальмаш» з вимогою про проведення з ним розрахунку, як того вимагає ст.116 КЗпП України, відповідач не порушує строки розрахунку при звільнені, тому розрахунок середнього заробітку треба починати з моменту звернення позивача до суду. Також представник відповідача надав розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, що становить 166,30 грн. Просила відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення середнього заробітку. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період з 31 жовтня 2012 року по 29 грудня 2015 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с. 3). 29 грудня 2015 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 3). За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Судом встановлено, що 12 січня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» заборгованості по заробітній платі. 15 січня 2016 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області задовольнив заяву [PERSON] про видачу судового наказу. Судовим наказом по справі №264/103/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи з квітня 2015 року по листопад 2015 року включно у розмірі 23622,08 грн. Судовий наказ набрав чинності 15 лютого 2016 року (а.с. 9). Згідно довідки №238/ро-2882 від 09 березня 2016 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON], за грудень 2015 року складає 5156,31 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4411,65 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується письмовими поясненнями представника відповідача, внаслідок чого по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 5156,31 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заборгованість по заробітній платі [PERSON] за грудень 2015 року у розмірі 5156,31 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 29 грудня 2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, цей день у табелі відмічений позначкою «М», що є днем відсутності працівника на роботі. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення. Отже не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 12 січня 2016 року, і по день ухвалення судом рішення 29 березня 2016 року, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки бухгалтерії ПАТ «Азовзагальмаш» №238/ро-2880 від 09 березня 2016 року, за підписом головного бухгалтера, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 166,30 грн., яка розрахована, виходячи з суми заробітної плати за жовтень 2015 року у розмірі 1318,56 грн. та за листопад 2015 року у розмірі 807,01 грн. Однак суд не може погодитись з даним розрахунком, виходячи з того, що відповідно до розрахункового листа за жовтень 2015 року, виданим на імя позивача, [PERSON] був нарахований оклад за жовтень 2015 року у розмірі 1073,56 грн. та індексація заробітної плати у розмірі 308,00 грн., що разом складає 1381,56 грн. Відповідно до розрахункового листа за листопад 2015 року, виданим на імя позивача, [PERSON] був нарахований оклад за листопад 2015 року у розмірі 682,52 грн. та індексація заробітної плати у розмірі 124,49 грн., що разом складає 807,01 грн. Відповідно до довідки №238/ро-2880 від 09 березня 2016 року позивачем за жовтень 2015 року відпрацьовано 63,8 години та за листопад 2015 року позивачем відпрацьовано 41 годину. Таким чином, середньогодинний заробіток складає: (1381,56 +807,01) : (63,8 + 41) = 2188,57 : 104,8 = 20,88 грн., а середньоденний заробіток: 20,88 *8,2 = 171,22 грн. Позивачем був наданий до суду розрахунок середньоденної заробітної плати. Згідно даних зазначених позивачем, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 171,22 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За даними представленого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8 годин 12 хвилин на 2016 рік кількість робочих днів за період з 12 січня 2016 року по 29 березня 2016 року складає 55 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12 січня 2016 року по 29 березня 2016 року складає 9417,10 грн. (55 днів х 171,22 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 9417,10 грн. Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1378 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial