Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47282369 від 20.04.2015 р. виданою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Свою вимогу обґрунтовує тим, що позивач змушений звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду, оскільки в рамках виконавчого провадження ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя щодо [PERSON] , про що було внесено запис до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на дату звернення з даною заявою, майно залишається під арештом, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав. Вищевказаний арешт на нерухомому майні, власником якого є ТОВ «Кей-Колект» суперечить положенням цивільного законодавства, перешкоджають власнику майна ТОВ Кей-Колект» розпоряджатися майном, відчужувати це майно, чим порушують права власника майна, гарантовані державою. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.06.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін cторони до суду не подавали. Відповідачу було направлено ухвалу суду та встановлено строки для подання відзиву на позов. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, яке відповідач отримав 19.10.2018 року. Відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи - зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, яке третя особа отримала 12.10.2018 року. Пояснення відносно позовної заяви суду не надано. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11208275000, за у мовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 77000 доларів США. які позичальник зобов`язується повернути в порядку та на умовах визначених договором (а.с. 6-16). В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань між Банком та [PERSON] 03 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки № 62674, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-20). 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя щодо [PERSON] , про що було внесено запис до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21-30). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешт згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47282369 від 20.04.2015 р. виданою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с. 31-32): Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2015 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових -прав», згідно п. 2 Спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВВСУ від 07.02.2015 року «Про судову практику справах про захист права власності та інших речових прав» особа має право вибору способу судового захисту права власності. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху. Порушення права пов`язано із вчиненням іншою особою незаконних дій, які чинять перешкоди у здійсненні власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто зняття арешту відбувається одночасно із вирішенням вимоги про визнання права власності. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з проханням звільнити з-під арешту нерухоме мано, який застосований ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, однак зазначивши при цьому відповідачем [PERSON] . Вирішуючи дану справу, суд виходить із предмету та підстави даного позову. Предметом позову є скасування арешту застосованого ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, підставою - порушення прав позивача як іпотеко держателя. Слід зазначити, що суд не уповноважений до залучення інших, належних відповідачів, окрім як за заявою позивача. У даному випадку відповідачем є та особа, рішенням якої такий арешт був застосований, тобто ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Outcome: dismissed