Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

у лютому 2015р. [PERSON], [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON]про відшкодування боргу, при цьому пояснивши наступне. 12.10.2008р. сталась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Хюндай Акцент», д.н.з. [NUMBER], належного і під управлінням [PERSON], та автомобілем ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER], належного і під управлінням [PERSON], в наслідок якого наведені автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а також отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості [PERSON] і [PERSON], які перебували у салоні автомобіля ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER]. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09 винним у вчиненні зазначеного ДТП визнано [PERSON] і засуджено останнього за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на п'ять років, без позбавлення права керувати транспортним засобами, а згідно ст. 75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування покарання, якщо він протягом дворічного іспитового терміну не вчинить нового злочину. При цьому наведеним вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09 було частково задоволено цивільний позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь [PERSON] і [PERSON] 9055 грн. на відшкодування заподіяних матеріальних збитків; стягнуто на користь [PERSON] 13000,0 грн. та [PERSON] 8000,0 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В наступному рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012, скасовано в частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2011р. по справі № 2-469/11 та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 2487,50 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER] у ДТП від 12.10.2008р. Разом з цим позивачі зазначили, що відділами Державної виконавчої служби України не було здійснено належне примусове виконання виконавчих листів за вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012. Крім того позивачі пояснили, що відповідач [PERSON] самостійно перерахував позивачам лише частину коштів, стягнутих із нього на користь позивачів вищезазначеними рішеннями судів. При цьому, у зв'язку із допущеним [PERSON] простроченням за період з 01.03.2012р. по 31.12.2014р. позивачі визначили суму боргу відповідача за інфляційним нарахуванням у розмірі 69967,5 грн. на користь [PERSON] та у розмірі 54176,33 на користь [PERSON]На підставі викладеного позивачі просили суд стягнути із відповідача [PERSON] відшкодування боргу у сумі 69967,5 грн. на користь [PERSON] та у сумі 54176,33 на користь [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях позов не визнали та просили відмовити повністю у задоволені позовних вимог, оскільки у відповідача відсутній борг перед позивачами, адже: в період з 2010 по 2014р. включно відповідач добровільно перерахував на користь позивачів кошти в загальній сумі 312887,0 грн. на виконання вироку Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09; в грудні 2014р. відповідач добровільно сплатив позивачам 2487,50 грн., суму яких було визначено до стягнення рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012. В судові дебати відповідач та його представник не з'явились. Причини неявки судом визнані не поважними. Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про відмовити у задоволені позову повністю, виходячи з наступного. Вбачається згідно вироку Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09, що 12.10.2008р. сталась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Хюндай Акцент», д.н.з. [NUMBER], належного і під управлінням [PERSON], та автомобілем ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER], належного і під управлінням [PERSON], в наслідок якого наведені автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а також отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості [PERSON] і [PERSON], які перебували у салоні автомобіля ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER]. Визнано винниму здійсненому ДТП [PERSON] і засуджено останнього за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на п'ять років, без позбавлення права керувати транспортним засобами, а згідно ст. 75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування покарання, якщо він протягом дворічного іспитового терміну не вчинить нового злочину. При цьому наведеним вироком частково задоволено цивільний позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь [PERSON] і [PERSON] 9055 грн. на відшкодування заподіяних матеріальних збитків; стягнуто на користь [PERSON] 13000,0 грн. та [PERSON] 8000,0 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В наступному рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012, скасовано в частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2011р. по справі № 2-469/11 та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 2487,50 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ИЖ-412ИЄ, д.н.з. [NUMBER] у ДТП від 12.10.2008р. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справі про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Борискевич А.І. від 31.12.2009р. у виконавчому провадженні № 14354393 було повернуто стягувачу [PERSON] виконавчий лист № 1-133від 03.08.2009р. про стягнення із боржника [PERSON] 17527,0 грн. матеріальних та моральних збитків, згідно вироку Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09. Також, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Борискевич А.І. від 31.12.2009р. у виконавчому провадженні № 14354691 було повернуто стягувачу [PERSON] виконавчий лист № 1-133-09 від 03.08.2009р. про стягнення із боржника [PERSON] 12528,0 грн. боргу, згідно вироку Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09. Крім того, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Борискевич А.І. від 31.03.2015р. у виконавчому провадженні № 45860204 закінчено виконавче провадження щодо боржника [PERSON] у зв'язку із добровільним виконанням рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012 та сплатою 2487,5 грн. боргу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що визначені вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09, що рішенням від 12.10.2008р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012 до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] і [PERSON] суми коштів є відшкодуванням матеріальної і моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП від 12.10.2008р. з вини [PERSON] та є мірою відповідальності останнього перед позивачами за завдану шкоду, а тому зазначені суми коштів не пов'язані із зобов'язальними (договірними) правовідносинами між сторонами. В свою чергу положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, у Верховним Судом України у листі від 01.07.2007р. «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» роз'яснено, щовраховуючи зазначену неоднакову судову практику під час вирішення питання застосування положень ст. 625 ЦК до правовідносин, які виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, слід зважати на таке. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. До того жу листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» роз'яснено, що дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачів щодо стягнення із відповідача боргу з інфляційного нарахування на суму коштівіз відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої відповідачем. Крім того суд зазначає, що не є окремим судовим спором та предметом зазначеної судової справи питання, які пов'язані із примусовим виконанням державною виконавчою службою виконавчих документів про стягнення коштів із відповідача [PERSON] за вироком Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09, що 12.10.2008р. і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012, а також оскарження позивачами рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у відповідних виконавчих провадженнях. При цьому суд звертає увагу, що судовий контроль за належним здійсненням державною виконавчою службою під час виконавчого провадження стягнення коштів із відповідача [PERSON] за виконавчими листами згідно вироку Обухівського районного суду Київської області від 14.07.2009р. по справі № 1-133-09, що 12.10.2008р., рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2012р. по справі № 22-ц/2690/3844/2012, здійснюється шляхом подання стороною такого виконавчого провадження скарги до суду, який видав відповідний виконавчий документ (ст. 382 і ст. 384 ЦПК України). На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачам у задоволені позову повністю.

Outcome: dismissed