Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок їй належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.05.2017 року Оскільки будинок не був огородженим парканом, вона у жовтні місяці 2017 року придбала за власні кошти панельний залізобетонний забор висотою два метри шириною один метр, й відповідно придбала будівельний матеріал: гран відсів та цемент для закріплення стовпів. Для встановлення вищезазначеного паркану шукала бригаду людей. З цією метою викинула оголошення по селу про надання таких послуг. 15.07.2018 відповідач приїхав до неї додому з приводу оголошення та пояснив, що у нього є бригада людей із шести осіб, які вміють встановлювати такі паркани та на даний час бригада шукає роботу, запевнив, що вміє встановлювати паркани. Відповідач подивився фронт роботи, з`ясував, чи є усі будівельні матеріали для закріплення стовпів. Відповідача все влаштувало. Потім обумовили усі умови усного договору побутового підряду (усна домовленість), відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання демонтувати старий паркан із сітки-рябиці довжиною 4 (чотири) метри та встановити залізобетонний паркан висотою два метри шириною один метр на її земельній ділянці розміром 0,5000 га за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем обумовили кінцеву дату виконання робіт, це 20 липня 2018 року. Вартість роботи за домовленістю оцінена в дванадцять тисяч гривень із завдатком шість тисяч гривень, встановили час роботи - з 07.00 год. до 15.00 год., а також до початку роботи позивач мала придбати за домовленістю з відповідачем десять літрів спиртного напою, але з відповідачем відразу домовились, що розпивати спиртні напої на її земельній ділянці ніхто не буде, десять літрів бензину для власного автомобіля відповідача, оскільки, за словами відповідача його робітники мешкають далеко та їх треба привозити і відвозити. 16 липня 2018 року позивач свої зобов`язання виконала у повному обсязі, але відповідач зі своєю бригадою із восьми осіб не приступив до роботи. О 14.00 год. вона прийшла на свою земельну ділянку з метою подивитись роботу відповідача і побачила, що усі робочі разом із відповідачем п`яні, сваряться поміж собою нецензурною лайкою, ніхто навіть не приступив до роботи. Пред`явила претензії відповідачу, як бригадиру. Відповідач запевнив, що до кінця робочого дня розпочнуть. З 14.00 год. до 16.00 год. бригада зробила демонтаж старого паркана із сітки-рябиці довжиною чотири метри, висотою сорок сантиметрів, і тільки тому, що позивач стояла поряд і вимагала роботу. 17 липня 2018 року відповідач привіз інших людей, але вже не восьмеро, а одинадцять осіб та за робочий день встановили два стовпа висотою два метри та вирили чотири ямки глибиною сорок сантиметрів, відповідача не було. Коли приїхав відповідач позивачка знову попросила повернути завдаток та покинути її земельну ділянку. Виставила претензію, що за два дні роботи жодної секції не поставлено. 18 липня 2018 року стовпи, які поставили напередодні, роз`їхалися у різні сторони, панелі в пази стовпів не можливо встановити, бо випадають. Дочекавшись бригаду разом з [PERSON] пояснила своє незадоволення роботою, та сказала, що завдаток вже дала [PERSON] в розмірі шести тисяч гривень й відповідно щодня з робітниками буде розраховуватися відповідач. На що останній відразу відреагував на ці слова, і сказав, що вони відмовляються працювати. Відповідач розлютився, почав вести себе неадекватно, потім зібрав працівників і поїхав, але перед від`їздом, вона знову нагадала відповідачу щоб повернув завдаток шість тисяч гривень. Деякий час вона чекала, що відповідач принесе завдаток добровільно, але цього не сталось. Тому 19 липня 2018 року вона звернулася до Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції із заявою по факту шахрайських дій з боку відповідача. 25 липня 2018 року до неї додому прийшов один із робітників відповідача - [PERSON] з метою віддати одну тисячу гривень, яку надав йому відповідач за роботу. [PERSON] є племінником відповідача, який був присутнім та бачив як вона передавала гроші відповідачу. 03 серпня 2018 року Тростянецьке відділення поліції Бершадського відділу поліції надало відповідь. 22 серпня 2018 року вона повторно звернулася до Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції та наполягала про шахрайські дії відповідача та занесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але 12.09.2018 їй надійшла відповідь за №3590\\208\\01-2018 аналогічна відповіді від 03 серпня 2018року. В зв`язку з чим просила задовольнити її позовні вимоги. Крім того просила стягнути на її користь моральну шкоду, в зв`язку з понесеними нею моральними стражданнями та переживаннями. 12 жовтня 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дудіним Л.В. подано відзив, в якому він вказав, що [PERSON] позовні вимоги не визнає повністю, вважає, що між ним та позивачкою не укладено договору побутового підряду, адже він жодного договору не підписував, не домовлявся з позивачкою щодо умов виконання роботи. Також він стверджує, що ніяких коштів в позивачки не брав, розписок не писав, тому вважає, що слід відмовити в позові. 20 жовтня 2020 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач за домовленістю з відповідачем в уснiй формi уклала цивільно- правовий договір на проведення будівельних робіт, тобто договір побутового підряду, на установлення 52 секцій залізобетонноi огорожi на своїй приватнiй земельній ділянці. В зв`язку з невиконанням умов договору просила стягнути з відповідача 5000 грн. авансу, пеню за період з 20 липня 2018 року по 03 листопада 2020 року 3201,64 грн., інфляційні 576,87грн., 3% річних 344,00 грн., загальна сума боргу становить 9122,51грн. Крім того, зазначила, що вона понесла додаткові збитки пов`язані з виконанням будівельних робіт в розмірі 3284,00 грн., а також просила стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження керівника апарату Тростянецького районного суду Вінницької області № 93 від 07.02.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із відрахуванням із штату суддів Тростянецького районного суду Вінницької області головуючого по справі [PERSON] на підставі наказу від 05.02.2020 № 6-к призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 у справі № 147/1338/19 (провадження 2/147/30/20) визначено головуючого суддю Мудрак А.М. Ухвалою судді від 03.08.2020 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в позовній заяві, пояснивши, що дійсно між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір побутового підряду в усній формі, про це підтверджує свідок [PERSON] . Також при передачі грошей був присутній племінник відповідача [PERSON] . Відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростував її позицію, не навів доказів того, що він не працював у неї на будівництві паркану, постійно ухиляється від відповідей, обманює. [PERSON] зобов`язався працювати з 16.07.2018 по 19.07.2018 та за цей період мав зробити паркан на її земельній ділянці. 16 липня 2018 року приступив до виконання зобов`язання, проте 18 липня 2018 року покинув роботу. Вона заплатила йому аванс 6000грн., через деякий час після того, як вона звернулась до поліції з заявою відносно неправомірних дій [PERSON] їй племінник [PERSON] - [PERSON] повернув 1000грн., тому вона зменшила розмір заборгованості. Вважає, що укладений між нею та відповідачем договір побутового підряду є правомірним, він оманливим способом скористався її доброчесністю та не повертає отриманий аванс в розмірі 5000 грн., (це залишок сплаченого авансу, адже 1000 грн. повернув їй [PERSON] ). Вважає, що вона має право на захист відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Також просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею витрати в сумі 12406 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, пояснивши, що [PERSON] зводить на нього наклеп, він не працював у неї взагалі, тому повертати їй нічого не повинен. Представник відповідача адвокат Дудін Л.В. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача. Пояснивши, що [PERSON] не є приватним підприємцем, тому ніякого договору побутового підряду з позивачем не укладав, не підписував та не погоджував умови договору, дія закону «Про захист прав споживачів» на ці відносини не поширюється, тому просить відмовити в позові. Суд, заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджено копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.05.2017 (а.с.10). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с.Тростянчик. Позивачка [PERSON] є його матір`ю. Йому достоменно відомо, що в липні 2018 року [PERSON] наймався на роботу до [PERSON] . Він познайомився з ним зранку, [PERSON] представився прорабом. Сказав, що має дві бригади, а також що йому потрібно аванс в розмірі 6000,00грн. Пообіцяв, що паркан буде зроблений за три дні. В перший день роботи вони залили три стовпчики. Зранку він дочекався, коли прийде [PERSON] сказав, що все брак і останній погодився переробити. Гроші в сумі 6000грн. по 500 грн. кожна купюра передавала [PERSON] в його присутності, клала їх на машину по одній тисячі на шість купок. Потім на третій день [PERSON] сказала, що буде відмовлятися від роботи з [PERSON] . Він сказав [PERSON] повернути аванс. Коли [PERSON] передавала гроші [PERSON] були присутні [PERSON] , [PERSON] , він ( [PERSON] ) та племінних [PERSON] - [PERSON] . Йому відомо, що повна вартість роботи становить 12000,00 грн. [PERSON] попросив аванс в розмірі 6000,00 грн., а коли отримав, то 1000 грн. відразу віддав [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с.Тростянчик. У липні 2018 року він йшов з риболовлі по-під двір [PERSON] і побачив [PERSON] та [PERSON] . Також там були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Він бачив, що ці хлопці робили паркан у [PERSON]. ставили два стовпчики, висотою близько 2,7м,викопали ямки на 30 см і залили їх бетоном. На наступний день вони покинули цю роботу і втекли. Після цього [PERSON] домовилась з хлопцями з Донецької області і ті поставили їй паркан, він також допомагав, тому знає, як відбувались всі події. Йому відомо, що [PERSON] взяв аванс у [PERSON]. та поділив його: дав племіннику [PERSON]. 1000 грн., а собі 5000 грн., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не дав грошей, а сказав, щоб вони пішли до господині для розрахунку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені, позивач не наполягала на допиті цих свідків та повідомила, що такі не з`являться в судове засілання. Відповіддю Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.08.2018 №3040/208/01-2018, та 12.09.2018 №3590/208/01-2018, підтверджено факт того, що позивач зверталась до працівників поліції з заявою з приводу шахрайських дій з боку [PERSON] (а.с.11,12). Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. У Цивільному кодексі України не закріплено спеціальних вимог щодо форми договору побутового підряду, що означає можливість його укладення в усній або письмовій формі відповідно до загальних положень про форму правочину (статті 205-210 ЦК України). Він вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. При цьому, якщо у замовника немає цього документа, це не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.(ст.866 ЦК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Позивач стверджує, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір побутового підряду в усній формі. Так вона не брала з нього розписки про отримання авансу, адже сподівалась на його порядність. Однак при домовленості про обсяг робіт та передачі грошей в сумі 6000 грн., що вважає позивач авансом за виконання будівництва паркану, був присутній свідок [PERSON] , який в судовому засіданні підтвердив факт домовленості між сторонами про умови та обсяг виконання роботи та отримання безпосередньо відповідачем [PERSON] коштів в сумі 6000 грн. Також при домовленості був присутній [PERSON] . Свідок [PERSON] безпосередньо бачив на земельній ділянці [PERSON] , де будувався паркан, [PERSON] з іншими чоловіками, які займались будівельними роботами. В подальшому [PERSON] повернув 1000 грн., отриманих від [PERSON] за роботу, тому предметом спору позивач визначила залишок від сплачених коштів в розмірі 5000грн. Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. При цьому, якщо у замовника немає цього документа, це не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Отже в судовому засіданні позивачем доведено факт укладення договору побутового підряду з відповідачем [PERSON] . Сам відповідач [PERSON] в попередніх судових засіданнях неодноразово змінював свої покази щодо домовленостей з [PERSON] про будівництво паркану, спочатку стверджував, що дійсно домовлявся з нею про те, що буде будувати, потів вказував на те, що працював у неї простим робітником, а не прорабом, однак потім змінив покази та стверджував, що не укладав з нею ніяких усних домовленостей. Оглянувши в судовому засіданні в якості доказів відеоролик під назвою « [INFO] » від [INFO] (а.с.172) встановлено, що відповідач зокрема стверджує, що «працював на замовлення позивача з бригадою 5-ти чоповік, установили залізобетонний паркан у висоту 2м на земельній ділянці позивача розмiром 1 км за три днi. Грошей позивач не сплатила, однак хоче засудити його за те, що він нібито працював у неї, отримав аванс i представився прорабом, але він прорабом ніколи не був, простий робітник, усе життя працює різноробочим. Оскільки він з хлопцями установили їй огорожу за три днi розміром 1 км i їх працювало п`ять чоловік то позивач винна 7500грн. із розрахунку 500грн в день підсобного робітника помножити на 3 днi.» Дані пояснення відповідача приймаються судом в якості доказів безпосередньої участі [PERSON] на встановленні паркану у [PERSON] . Також вказують на те, що між ними відбулась домовленість стосовно умов договору побутового підряду. Жодних належних та допустимих доказів відповідачем [PERSON] на спростування тверджень позивача [PERSON] суду не надано. Крім того, до матеріалів справи додано письмові пояснення [PERSON] , подані до суду 25.06.2019, відповідно в яких останній підтвердив факт того, що працював на встановленні паркану у [PERSON] , різав пеньок, потім копав ями з іншими чоловіками (а.с.49-52). Також з письмових пояснень відповідача [PERSON] від 27.08.2020 вбачається, що він працював у [PERSON] на встановленні паркану. З ним працювало ще 6 чоловік, робота оцінювалась в 500 грн. в день. (а.с.136-138). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Як встановлено у судовому засіданні позивач (замовник) виконав належним чином умови договору, однак відповідачем (підрядником) свої зобов`язання за договором підряду не виконані, у зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення коштів сплачених за договором у розмірі 5000грн. в якості авансу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стаття 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а також правові наслідки порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів» Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Зокрема, згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуг) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги ) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Судом встановлено, що відповідач приступив до виконання робіт за договором 16.07.2018, та покинув місце роботи 18.07.2018. Термін виконання роботи, обумовлений сторонами при укладенні договору був з 16.07.2018 до 19.07.2018. Позивачем ставиться вимога про повернення сплачених відповідачу коштів в якості авансу за виконання роботи в сумі 5000 грн. Також відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає до стягнення пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи. (Обрахунок ведеться за формулою (Пеня)=(Сума боргу)(Ставка пені%)/100%/365днів(кількість днів)(враховуючи облікову ставку НБУ) Тобто за період з 20.07.2018 по 12.04.2021(день винесення рішення) підлягає до стягнення пеня в розмірі 409,93грн. Інші витрати, які позивач просить стягнути з відповідача не передбачені зокрема договором побутового підряду, укладеним між ними, а також Законом України «Про захист прав споживачів», а тому не відносяться до відшкодування за забов`язанням, які виникають за договором побутового підряду. Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності. Позивачем в позові ставиться вимога про стягнення додаткових витрат в сумі 3284грн., які вона оцінює як збитки, які отримала через відповідача (непередбачувані, незаплановані доходи) та сплатила грошові кошти СПД « [PERSON] » магазину «Метр» за товарним чекам за послуги прокату пристроїв (бетонозмішувач, міксер, мотобур), які мали брати в оренду для установки паркану. На підтвердження надала суду товарні чеки (а.с.76-78). Однак позивачем не надано жодного доказу про те, що ці пристрої використовувались відповідачем при роботі на будівництві паркану, натомість самою позивачкою в судовому засіданні та письмових поясненнях стверджувалось, що вона купляла лопати, що [PERSON] з працівниками вручну копали ями та заливали бетоном. Товарний чек №17916 від 22.07.2018, виданий за послугу прокату бетонозмішувача з 17.07.2018 по 22.07.2018, товарний чек №20305 від 13.08.2018 на послугу прокату міксера будівельного з 07.08.2018; товарний чек №20308 від 13.08.2018 на послугу прокату мотобура з 07.08.2018 по 13.08.2018. Однак термін виконання роботи обумовлений сторонами за договором побутового підряду встановлений з 16.07.2018 по 19.07.2018. Твердження позивача, що вона понесла додаткові витрати, судом не приймаються, адже сама позивачка в своїх поясненнях вказувала, що наймала іншу бригаду, які встановили їй паркан та для того брала в оренду певну будівельну техніку, тобто дані витрати не стосуються витрат понесених при укладені договору побутового підряду саме з [PERSON] . Тому суд вважає, що в цій частині позов не підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Суду надано достатньо доказів в підтвердження того, що між позивачем та відповідачем були договірні відносини, а саме, договір побутового підряду, укладений в усній формі. При цьому суд враховує пояснення позивача, свідка, який був присутній при виконанні договору, пояснення самого відповідача, про те, що він був на земельній ділянці позивачки, працював та виражав своє незадоволення щодо умов праці, тому вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3 000 грн., то суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з наступних міркувань. Відповідно до положень ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). В той же час, ч.1 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В розумінні Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкодою, яка підлягає відшкодування споживачу за цим Законом, є завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Окрім того, суд звертає увагу, що ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, наслідки порушення договору підрядником встановлені ст. 872 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. До того ж, укладений між сторонами договір не передбачає такого правового наслідку порушення зобов`язань за договором як відшкодування моральної шкоди. Звернувшись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що відповідачем йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні ним його законних претензій з відшкодування вартості замовлення, що призвело до необхідності відстоювати свою правоту в суді та відповідно - до душевних страждань. Проте невиконання робіт за договором щодо встановлення паркану не є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно з п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, при укладені усного договору між сторонами також не обговорювалось умов про відшкодування моральної шкоди в тих чи інших випадках. Таким чином, з урахуванням виниклих правовідносин, які є договірними, моральна шкода стягненню не підлягає, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково, стягнути з відповідача кошти сплачені нею в якості авансу в сумі 5000грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання, згідно із договором побутового підряду в розмірі 409,93 грн. Судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору на користь держави в розмірі 247,53 грн.

Outcome: partial