Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, внаслідок порушення строку виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.03.2015 року стягнуто з державного бюджету на користь позивача шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 112056 грн. 12.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виконання вищезазначеного рішення, але дане рішення суду було виконано відповідачем тільки 05.12.2014 року. У зв'язку з чим позивач вважає, що йому було спричинено значну матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди та зазначає, що цивільно-правові відносини сторін по даній справі виникли з рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 05.03.2014 року та відповідно до статей 623, 625 просив стягнути з Державної казначейської служби України суму збитків (упущеної вигоди) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25780 грн. 45 коп. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав письмову заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином. 23.04.2015 року представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову. За викладених підстав, враховуючи положення ст.169 ЦПК України, письмову згоду позивача, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступного. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, Мелітопольського міського відділу Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Запорізькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури задоволено частково. Відповідно до вказаного рішення суд стягнув з державного бюджету на користь [PERSON] шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 112056 грн. (а.с.4-10). 12.06.2014 року [PERSON] звернувся до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області з заявою про виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року по цивільній справі № 320/8248/13ц, до якої додав виконавчий лист від 04.06.2014 року, копію рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року, копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 23.04.2014р., копію виписки з паспорта та ідентифікаційного номеру позивача, копію довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» № 690 від 04.06.2014р. (а.с.11). 10.12.2014 року позивач звернувся до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області з претензією, в якій просив прискорити процес виконання рішення та сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення боржником виконання грошового зобов'язання (а.с.12). Листом Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області від 18.12.2014р. № 03-08/98-3923 позивача було повідомлено про те, що листом від 16.07.2014р. № 03-10/12-2175 заяву позивача було направлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області для здійснення Державною казначейською службою України безспірного списання коштів державного бюджету (а.с.13). 22.12.2014 року позивач звернувся до Державної казначейської служби України з претензією, в якій просив прискорити процес виконання рішення та сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення боржником виконання грошового зобов'язання (а.с.14). Листом Державної казначейської служби України від 16.01.2015р. № 5-13/116-731 позивача було повідомлено про те, що 05.12.2014р. на банківській рахунок, зазначений у заяві від 12.06.2014р., здійснено перерахування коштів відповідно до виконавчого листа, виданого 27.05.2014 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по справі № 320/8248/13ц (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.03.2015 року по справі № 320/8248/13ц, за яким 27.05.2015р. видано виконавчий лист, виконано відповідачем 05.12.2014р.. що підтверджується платіжним дорученням № 6379 від 17.11.2014р. (а.с.32). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились у несвоєчасному перерахуванні грошових коштів на виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.03.2015 року по справі № 320/8248/13ц, йому було спричинено значну матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди. При цьому, позивач з посиланням на статті 623, 625 ЦК України просить стягнути з відповідача суму збитків (упущеної вигоди) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25780 грн. 45 коп. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (лист Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014). Таким чином вищевказана норма регулює правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов'язань, а не до відносин стосовно компенсації у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Отже, застосування до даного виду правовідносин санкцій у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, як зазначає в своїй позовній заяві позивач, є безпідставним, а вимоги позивача необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми збитків (упущеної вигоди) в розмірі 25780 грн. 45 коп., на підставі статтей 623, 625 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки дані норми регулюють правовідносини між боржником та кредитором щодо невиконання договірних зобов'язань, а з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed