Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач посилалась на ті обставини, що 06 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , а також автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON].[PERSON] зазначала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен [PERSON] як особа, що цієї шкоди завдала, у зв`язку з чим при первісному зверненні до суду просила стягнути з [PERSON] суму майнової шкоди з урахуванням отриманого страхового відшкодування в розмірі 83186,00 гривень. Цивільна справа вже розглядалась судом. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2016 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] суму майнової шкоди в розмірі 83186,00 гривень. Однак, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2017 року, постановленою за заявою відповідача [PERSON] , заочне рішення суду від 07 грудня 2016 року скасоване, цивільну справу - призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. При новому розгляді справи [PERSON] не змінювала предмет або підстави позову, однак позивачем було уточнено формулювання позовних вимог. Позивач остаточно просила суд стягнути з [PERSON] суму майнової шкоди з урахуванням отриманого страхового відшкодування в розмірі 82450,00 гривень. Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористався, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надходив. Водночас, відповідач заперечував проти заявленого позову. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2018 року за заявою сторони відповідача [PERSON] було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року виготовлення, після ДТП, яка сталась 06 жовтня 2015 року. Проведення експертизи було доручено судовим експертам за відповідним фахом Одеського НДІСЕ, оплату за проведення експертизи - покладено на [PERSON] , провадження у справі - зупинене. Зазначена ухвала суду була оскаржена позивачем [PERSON] в апеляційному порядку, однак постановою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року - залишена без змін. Проте згідно з листом директора Одеського НДІСЕ №18-2023 від 17 липня 2018 року, матеріали цивільної справи були повернуті до суду без виконання у зв`язку з несплатою вартості експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23 липня 2018 року провадження у справі було відновлене. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року за заявою сторони відповідача [PERSON] було повторно призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року виготовлення, після ДТП, яка сталась 06 жовтня 2015 року; та про вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року виготовлення, після ДТП, яка сталась 06 жовтня 2015 року. Проведення експертизи було доручено судовим експертам за відповідним фахом Одеського НДІСЕ, оплату за проведення експертизи - покладено на [PERSON] , провадження у справі - зупинене. Згідно з листом директора Одеського НДІСЕ від 22 лютого 2019 року на адресу суду направлено експертний висновок від 06 лютого 2019 року. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з`явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з`явився, заявлені визнав частково: у розмірі 23602,26 гривень майнової шкоди, у задоволенні інших вимог просив відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що [PERSON] є власником автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] . 06 жовтня 2015 року відбулась ДТП за участю зокрема автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON].[PERSON] , керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , по вулиці Стовбовій з боку вулиці Новікова у напрямку вулиці Боженко у місті Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив всіх заходів для зупинки або безпечного об`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який стояв попереду в попутному напрямку, який від удару відкинуло вперед на стоячий попереду автомобіль марки «Вольво», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, в свою чергу, відкинуло на стоячий попереду автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та тілесні ушкодження отримала пасажир автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] Згідно з постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/18274/15-п від 30 грудня 2015 року, суд установив наявність у діях [PERSON] порушення пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення. Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. За регламентацією ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд доходить висновку, що ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] Як зазначалось, ДТП призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] . У матеріалах справи присутній висновок №10-011 з визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року виготовлення, складений спеціалістом-оцінювачем [PERSON] від 04 квітня 2019 року, згідно якого загальна сума відновлювального ремонту визначена у розмірі 132186,00 гривень. Згідно з відомостями акту виконаних робіт №ОИ-00000496 від 11 лютого 2016 року, складеного ФОП [PERSON] , загальна вартість відновлювального ремонту склала 131450,84 гривень. За виконання відновлювального ремонту [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] 40000,00 + 91450,84 = 131450,84 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 14 січня 2016 року на суму 40000,00 гривень, та квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 11 лютого 2016 року на суму 91450,84 гривень. При новому розгляді справи за заявою сторони відповідача [PERSON] призначалась судова автотоварознавча експертиза. Згідно з експертним висновком судового експерта Одеського НДІСЕ [PERSON] від 06 лютого 2019 року, загальна сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена у розмірі 72602,26 гривень. У відкрите судове засідання 04 квітня 2019 року в порядку ст. 72 ч.4 ЦПК України був викликаний судовий експерт Одеського НДІСЕ [PERSON] з приводу роз`яснення наданого висновку. Згідно з поясненнями, зафіксованих технічними засобами, відтворення яких знаходиться в матеріалах справи, експерт в цілому підтримав ухвалений висновок. Пояснив, що експертне дослідження виконувалось за матеріалами справи. Автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , безпосередньо не досліджувався при ухваленні висновку, на момент проведення експертизи вже був відновлений. Як випливає з акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2568, складеного судово-медичним експертом Бюро судово-медичної експертизи Степанцовим В.В. за направленням старшого інспектора з ОД відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Плахотнюка В.О. від 13 жовтня 2015 року, - у [PERSON] виявлені ушкодження лівого лицьового нерву, синці попереково-крижового відділу справа, ділянки правого колінного суглобу, які сукупно відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Позивач свідчила, що цивільно-правова відповідальність водія автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПАТ «Інтер-Поліс». Страховиком було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 49000,00 гривень, які були виплачені потерпілій стороні в позасудовому порядку. Зважаючи на викладене, сторона відповідача частково визнала заявлені позовні вимоги в частині різниці між визначеною сумою відновлювального ремонту за експертним висновком від 06 лютого 2019 року (72602,26 гривень) та сумою отриманого [PERSON] страхового відшкодування (49000,00 гривень) у розмірі: 72602,26 - 49000,00 = 23602,26 гривень. Однак суд не може погодитись із правовою позицією [PERSON] . Так, за регламентацією ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено в п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Зважаючи на викладене суд зазначає, що в даному випадку відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] підлягає саме сума реальних збитків, понесених [PERSON] на відновлення пошкодженого транспортного засобу згідно з квитанціями, за вирахуванням суми отриманого страхового відшкодування, а саме: 131450,84 - 49000,00 = 82450,84 гривень. Водночас суд не погоджується із позицією [PERSON] . про відшкодування за рахунок [PERSON] суми понесених витрат на проведення автотоварознавчого дослідження (звіт №11-011 від 30 листопада 2015 року), а саме: 800,00 + 225,00 = 1025,00 гривень. Суд зазначає, що здійснення цих заходів було пов`язане із аварійним пошкодженням транспортного засобу, яке відбулось з вини відповідача [PERSON] , та необхідністю визначення суми майнової шкоди. Однак платником за відповідними фінансово-платіжними документами є не позивач у справі [PERSON] , а інша особа - [PERSON] , що виключає можливість відшкодування цих витрат на користь позивача. Як передбачає ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено в п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується, що позивачеві [PERSON] було заподіяно моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявила до стягнення позивач, суд вбачає надмірною, що покладе на винувату особу надмірний тягар. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, зважаючи на необхідність забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] суму компенсації моральної шкоди в загальному розмірі 7000,00 гривень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Таким чином, перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] , а саме про стягнення з [PERSON] : суми майнової шкоди в розмірі 82450,84 гривень та суми моральної шкоди в розмірі 7000,00 гривень. Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову [PERSON] , суд покладає судові витрати на [PERSON] та стягує з відповідача на користь відповідача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 831,87 гривень.

Outcome: partial