Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У мотивуванні позовних вимог позивач вказав, позивачка проживає у жилому будинку за адресою: місто Харків, вулиця Семафорна, будинок № 9-«Б». Даний будинок належить позивачки на праві власності та є єдиним власником будинку. На даний час у будинку за вказаною адресою зареєстровані і фактично проживають: позивачки та третя особа. 21.03.2007 року у будинку були зареєстровані відповідачи і з того часу вони набули право користування жилим приміщенням - будинком № 9-«Б», що розташований по вулиці Семафорна міста Харкова. В травні 2007 року відповідачі забравши свої речі, документи. виїхали у невідомому напрямку, з вказаного часу припинили користуватися жилим приміщенням і більше за вказаною адресою не проживали. На протязі девяти років (з 2007 року) відповідачі жилими приміщеннями не користувались. Тому позивачка заявляє вимоги: - визнати відповідачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: місто Харків, вулиця Семафорна, будинок № 9-«Б». Відповідачі заперечень стосовно позовних вимог суду не надали. Позивача на позові наполягала, що вказала в заяві. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази матеріалів справи судом встановлені наступні факти та обставини: Як зазначено в ст.10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає доведеним факт, що позивач є власником жилового будинку за адресою: місто Харків, вулиця Семафорна, будинок № 9-«Б», згідно копії свідоцтва про права на спадщину за законом, техниним паспортом від 10.12.1998р.. В будинку за вказаною адресою зареєстровані і фактично проживає позивачка та третя особа. 21.03.2007 року у вказаному жилому будинку були зареєстровані відповідачі. В травні 2007 року відповідачі виїхали, з вказаного часу припинили користуватися жилим приміщенням. Означені факти підтвердженні копією реєстрації в домової книзі, довідкою про склад семї від 11.06.2016р. На теперішній час позивачка повністю нее тягар утримання вказаного будинку. Отже, згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Статтею 401ч.1 ЦК України визначено, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 405 ч.2 ЦК України визначено, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, не проживання відповідачів більше року за вказаною адресою, є підставою визнання вказаних осіб втративши право користування житловим приміщенням, що відповідає означеним нормам закону. Отже вказані обставини які відповідають наведеним нормам закону є підставами для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved