Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2016 року [PERSON] навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». З відповідачем були укладені контракти про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 31 липня 2014 року та від 04 грудня 2015 року на навчання в інституті. Наказом інституту від 01 серпня 2016 року № 130-ст «Про особовий склад» [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за п. «е» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» через службову невідповідність. Остаточний грошовий розрахунок після закінчення навчання в інституті з відповідачем було проведено по 01 серпня 2016 року включно. Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в інституті від 06 жовтня 2017 року № 128 фактичні витрати, пов'язані з грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, за період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2016 року становлять 56247 гривень 02 копійки. З 02 серпня 2016 року відповідач погасив заборгованість в розмірі 100 гривень. Інша частина боргу відповідачем не погашена. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2016 року [PERSON] навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». З відповідачем були укладені контракти про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу від 31 липня 2014 року та від 04 грудня 2015 року на навчання в інституті (а.с. 8-11). Наказом інституту від 01 серпня 2016 року № 130-ст «Про особовий склад» [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за п. «е» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» через службову невідповідність (а.с. 15). Остаточний грошовий розрахунок після закінчення навчання в інституті з відповідачем було проведено по 01 серпня 2016 року включно. Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] в інституті від 06 жовтня 2017 року № 128 фактичні витрати, пов'язані з грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, за період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2016 року становлять 56247 гривень 02 копійки (а.с. 16). З 02 серпня 2016 року відповідач погасив заборгованість в розмірі 100 гривень, що підтверджується випискою від 29 вересня 2017 року (а.с. 17). Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не відшкодувавши фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 31 липня 2014 року та від 04 грудня 2015 року між Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації та [PERSON] були укладені контакти про проходження військової служби (навчання), суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання цього договору. Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано доказів, що [PERSON] відшкодував фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь Військової прокуратури Центрального регіону України підлягає судовий збір у розмірі 1600 гривень.

Outcome: approved