Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №2/756/4260/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С., Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренка С.В., третя особа: [PERSON], Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання протиправними та скасування рішень. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] з підстав того, щона даний час існує ймовірність вчинення відповідачами неправомірних дій з метою відчуження вказаного майна, оскільки заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2010 року на квартиру було звернуто стягнення та рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року із вказаної квартири знято арешт. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені. Окрім цього суд звертає увагу на те, що 11.06.2018 року позивач вже зверталася до суду із ідентичною заявою в задоволенні якої, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.06.2018 року було відмовлено у зв'язку із її безпідставністю. Таким чином, звертаючись вдруге з ідентичною заявою про вжиття заходів забезпечення позову, свідчить про зловживання позивачем своїми правами, що недопустимо. З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України, дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову не обґрунтована тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed