Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У лютому 2018 року керівник Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області [PERSON] в інтересах держави в особі Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області звернувся до суду із заявою про визнання відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначив, що на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області проживав [PERSON], який помер 20.07.1998 року. На імя [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 9,43 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області серії КР №090350 від 20.08.1999 року. Незважаючи на те, що [PERSON] за життя не отримав вказаний державний акт, на момент смерті вказана земельна ділянка належала йому та увійшла до складу спадщини, що відкрилась після його смерті. Зазначив, що на час відкриття спадщини із [PERSON] проживала [PERSON], яка з померлим ступеню родинного звязку не мала та після смерті [PERSON] з метою отримання спадщини до сільської ради не зверталась. Заповіти від імені [PERSON] Кетрисанівською сільською радою не посвідчувались. Посилаючись на те, що спадщина після смерті [PERSON] ніким не прийнята, просив визнати відумерлою спадщину, а саме земельну частку (пай) площею 9,43 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та передати її у комунальну власність Кетрисанівської територіальної громади Бобринецького району Кіровоградської області в особі Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. В судовому засіданні прокурор Коваленко О.І. та представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених в ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.52). Суд, заслухавши пояснення прокурора та представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках,і в порядку, що визначені законом. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадян або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до вимог ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно абз. 2 ч. 5 ст.56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Статтею 334 ЦПК України визначено, що заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Ухвалою суду від 01.03.2018 року за вказаною заявою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с.18). Відповідно до ч.1 ст.1227 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З копії запису акта про смерть №19 від 21.07.1998 року судом встановлено, що [PERSON], [INFO], помер 20.07.1998 року у с. Кетрисанівка Бобриннецького району Кіровоградської області. Місцем проживання померлого зазначено: с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.9). Як вбачається із довідок Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №01-15/17 від 31.01.2018 року, №383 від 21.03.2018 року та копії по господарської книги, [PERSON], [INFO], який помер 21.07.1998 року, до дня смерті був зареєстрований і проживав за адресою: вул. Гордєлєва (Ворошилова), 22, с. Кетрисанівка Бобринецького району Кіровоградської області. На час смерті разом з ним проживала [PERSON], [INFO], яка ніякого ступеню родинного звязку з померлим не мала. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] до сільської ради ніхто не звертався та відомостями про спадкоємців померлого сільська рада не володіє (а.с.7,8). Згідно інформації відділу у Бобринецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №42/106-18 від 31.01.2018 року та копії державного акту встановлено, що за життя [PERSON], як член КСП «Кетрисанівське» Бобринецького району Кіровоградської області, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0098018, зареєстрований 23.10.1997 року за №18, який був замінений на державний акт на право приватної власності на землю серії КР №090350, виданий 20.08.1999 року, відповідно до якого [PERSON] належить земельна ділянка площею 9,43 га, розташована на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Станом на 01.01.2018 року середня нормативна грошова оцінка 1 га ріллі по Кетрисанівській сільській раді Бобринецького району Кіровоградської області складає 30436 грн. (а.с.11-12). Як вбачається з листа Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області №175/01-16 від 02.04.2018 року та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №51417523, №51417517 від 29.03.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 20.07.1998 року, не заводилась та заповіти від його імені не посвідчувались (а.с.45-47). У засобах масової інформації, а саме в газеті «Честь хлібороба» від 07.03.2018 року №20, Кетрисанівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області розмітила оголошення про те, що на території сільської ради знаходяться не успадковані земельні ділянки (паї), що належали зокрема [PERSON], площею 9,43 га, що вбачається з копії примірнику вказаної газети (а.с.53). Звертаючись з заявою про визнання спадщини відумерлою керівник Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області [PERSON] в інтересах держави в особі Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області посилався на ст.1277 ЦК України 2003 року. При цьому, не врахував, що згідно ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України (2003 року) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) передбачено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст.1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом сплило не менше одного року. Згідно з п. 1 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 розяснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на ас відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки правовідносини щодо спадкування майна [PERSON] виникли 20.07.1998 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року, яким не було передбачено визнання спадщини відумерлою. Натомість відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст.555 ЦК УРСР було визначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Оскільки після смерті [PERSON] шестимісячний строк для прийняття спадщини спадкоємцями закінчився 20.01.1999 року та у суду відсутні відомості про спадкоємців померлого за заповітом і за законом, позбавлення їх права спадкування, прийняття ними спадщини, а також їх відмови від спадщини, тому спадщина перейшла у власність держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. За таких обставин вимога заяви про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась 20.07.1998 року після смерті [PERSON] на підставі ст.1277 ЦК України задоволенню не підлягає. Вимога про передачу спадщини у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області також задоволенню не підлягає з урахуванням вказаних вище підстав, крім того суд звертає увагу, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитися вимоги позовного характеру про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Outcome: dismissed