Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, в якій просив витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно частину комунальної квартири №1 (зареєстровану, як квартира №3 реєстраційний номер 1220292712101) у будинку №5А по вул.Будівельників у м.Дніпро загальною площею 54, 8 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., яка складається з: 1-житлова площею 36,8 кв.м.; 2-кухня площею 6,5 кв.м.; 3-комора площею 5,9 кв.м., 4-коридор площею 3,3 кв.м.; 5-ванна площею 1,2 кв.м.; 6-туалет площею 1,1 кв.м. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпро частини квартири №1, розташованої за адресою: вул.Будівельників, 5А в м. Дніпро. Так, на балансі обласного житлово-комунального підприємства «Південне» перебував двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: м.Дніпро, вул. Будівельників, 5А. Розпорядженням голови обласної ради №171-р від 10.09.2003 року, яке затверджено рішенням Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІV від 23.10.2003 року, передано цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, у власність територіальної громади м. Дніпропетровська. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року №11/13 прийнято у комунальну власність, зокрема, обласне житлово-комунальне підприємство «Південне» з майном, будівлями та спорудами, що перебувають на його балансі у тому числі й будинок № 5А по вул. Будівельників в м. Дніпропетровську, таким чином, будинок № 5А по вул. Будівельників в м. Дніпро, перейшов у власність територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради. У подальшому, з метою впорядкування нумерації квартир, житлової і загальної площ у будинку 5-а по вул.Будівельників, Красногвардійською районною у м. Дніпропетровську радою 20.08.2009 року прийнято рішення №204, яким шляхом об'єднання приміщень, визначено нумерації квартир № 1, 2, 3 та місця загального користування. Рішенням Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради від 24.09.2009 року №226 внесені зміни до рішення №204 від 20.08.2009 року відповідно до яких, п. 1 викладено в наступній редакції: «Приміщення у будинку №5А по вул. Будівельників вважати комунальною квартирою №1». Таким чином, внаслідок прийняття вищевказаних рішень, утворилася комунальна квартира №1, що розташована на І та II поверхах будинку №5А по вул. Будівельників, загальною площею 905,5 кв.м., в яку увійшли всі житлові та нежитлові приміщення. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру №3 у житловому будинку №5А по вул.Будівельників у м.Дніпро, загальною площею 54,8 кв.м. На підставі рішення суду, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 10.04.2017 року проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру №3 у житловому будинку №5А по вул.Будівельників у м.Дніпро. Отже, внаслідок винесення Дніпропетровським районним судом заочного рішення, утворилася нова квартира №[ADDRESS], яка фактично є частиною комунальної квартири №1, право власності на яку належить територіальній громаді м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради. У подальшому, зазначений об'єкт нерухомості за договором дарування №360 від 10.04.2017 року, було відчужено [PERSON] на користь [PERSON], яка на даний час є власником квартири №3 у житловому будинку №5А по вул. Будівельників у м. Дніпро. Таким чином, частина квартири 1 житлового будинку №5А по вул. Будівельників у м. Дніпро незаконно вибула з комунальної власності, у звязку з чим позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, та пояснив суду, що наявність у [PERSON] ордеру на квартиру №1 (приміщення № 47,48) по вул.Будівельників, №5А, не вказує на те, що останній став власником житла. Представник позивача - Дніпровської міської ради в судовому засідання підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснивши суду, що відсутня реєстрація права власності на спірну частину будинку саме за територіальною громадою м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради; крім того, [PERSON] користується частиною квартири на підставі законно виданого ордеру, що не потребує державної реєстрації; станом на даний час, не здійснена передача на баланс ДМР будинку. [PERSON] разом з [PERSON] мешкають у приміщеннях 47,48 по вул. Будівельників, №5А, [PERSON] набув право власності на вказану квартиру, оскільки довго працював у ЖБК «Південне», тому він не може бути позбавлений права проживати у квартирі. Вислухавши прокурора, представника позивача, заперечення представника відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 року №35/7 вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що перебуває на балансі обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», «Аеродром», житловокомунальної контори м.Дніпропетровська, розташоване на території міста, яке забезпечує колективні потреби виключно його територіальної громади (арк.с.34-35). Рішенням Дніпропетровської обласної ради про виконання рішення обласної ради від 18.07.2003 року № 202-9/XXIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська затверджено розпорядження голови обласної ради від 18 серпня 2003 року № 159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська спільного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя», від 10 вересня 2003 року № 171 р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Центральний» та від 06 жовтня 2003 року № 186 р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житлових будинків, що перебувають на балансі Дніпропетровського обласного житлово-комунального підприємства «Аеродром» та розташовані на території м. Дніпропетровська (арк.с.38-39). Згідно Розпорядження Голови обласної ради від 10 вересня 2003 року № 171-р цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, передано у власність територіальної громади міста Дніпропетровська (арк.с.36-37). Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року № 11/13 вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі (арк.с.32-33). Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 20.08.2009 року №204 вирішено затвердити нумерацію житлової і загальної площі квартир у будинку № 5А по вул. Будівельників, приміщення №№ 4,5 вважається квартирою № 1 з житловою площею 37,8 м.кв., де мешкає родина [PERSON] (арк.с.170). Згідно рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 24.09.2009 року внесено зміни до рішення виконкому районної у місті ради від 20.08.2009 року № 204 «Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку № 5а по вул. Будівельників», а саме внесено зміни до п.1, де зазначено, що приміщення у будинку №5а по вул.Будівельників вважати комунальною квартирою №1 (арк.с.169). Як вбачається з ордера на житлове приміщення №24 від 28 жовтня 2011 року, [PERSON] Вячеславу Миколайовичу з сімєю з двох осіб надано право на зайняття житлового приміщення житловою площею 36,5 кв.м., яке складається з двох приміщень в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] (приміщ. 47,48). Підстава видачі ордера - Рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 21.10.2011 року № 225/1 (арк.с.171). Встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року визнано за [PERSON] Вячеславом Миколайовичем, [INFO], право власності на квартиру №[ADDRESS], загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., яка складається з: 1-житлова площею 36,8 кв.м.; 2-кухня площею 6,5 кв.м.; 3 - комора площею 5,9 кв.м.; 4 коридор площею 3,3 кв.м.; 5 - ванна площею 1,2 кв.м.; 6 туалет площею 1,1 кв.м. Рішення набрало законної сили 06 березня 2017 року (арк.с.11-13). Ухвалою Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року по справі №175/146/15-ц скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (арк.с.14). Згідно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року позовна заява [PERSON] Вячеслава Миколайовича до [PERSON], Сурсько-Литовської сільської ради, третя особа - Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада про визнання права власності, залишена без розгляду (арк.с.15). Відповідно до технічного паспорта на квартиру №3 у житловому будинку №5а по вул.Будівельників в м. Дніпро (літера «А-2»), складається з: 1-житлова площею 36,8 кв.м.; 2-кухня площею 6,5 кв.м.; 3 - комора площею 5.9 кв.м.; 4 коридор площею 3,3 кв.м.; 5 - ванна площею 1,2 кв.м.; 6 туалет площею 1,1 кв.м. Житлова площа квартири 36,8 кв.м., загальна площа 54,8 кв.м. (арк.с.16-20). Як вбачається з рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34697015 від 10 квітня 2017 року, на підставі рішення суду № 175/146/17ц, виданого 20.02.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON], розглянувши заяву, яку подав [PERSON] Вячеслав Миколайович, проведено державну реєстрацію приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (арк.с.22,23,24. 25-28). Відповідно до договору дарування квартири від 10 квітня 2017 року [PERSON] Вячеслав Миколайович подарував [PERSON] квартиру №3, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 5а (арк.с.61-62). Згідно інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, станом на 25.04.2017 року відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] (арк.с.29). Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 10.05.2017 року ордер на квартиру №[ADDRESS], департаментом не видавалися (арк.с.30). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до правової позиції, викладеної Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-1203цс15, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Суд зазначає, що згідно до п.26 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснюється, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Практика ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Отже, суд враховує, що частина квартири №1 (квартира №3) у будинку №5А по вулиці Будівельників в місті Дніпропетровську була подарована [PERSON] - [PERSON] Вячеславом Миколайовичем, який набув право власності на вказане майно 10 квітня 2017 року на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року, яке було скасовано ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року. 23 травня 2017 року позовна заява [PERSON] про визнання права власності залишена без розгляду. Таким чином, майно - частина квартири №1 (квартира № 3) у будинку №5А по вулиці Будівельників в місті Дніпропетровську, яке є власністю територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради вибуло з її володіння без її волі, та було відчужено особою, яка не мала права на це майно. Крім того, аналізуючи посилання представника відповідача про те, що [PERSON] правомірно володіє квартирою №3 в буд. № 5а по вул. Будівельників у м. Дніпро, так як [PERSON] видано ордер на право зайняття житлового приміщення, не є таким, що ґрунтується на вимогах закону. Так, відповідно до ст.58 ЖК Української РСР (зі змінами та доповненнями) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК Української РСР (зі змінами та доповненнями) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] Вячеславом Миколайовичем договір найму житлового приміщення на підставі виданого йому ордера на житлове приміщення житловою площею 36,5 кв.м., яке складається з двох приміщень в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] (приміщ. 47,48), не укладався. Крім того, суд, проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до висновку, що прокурором доведено, а представником відповідача не спростовано безпідставність станом на день звернення прокурора до суду з позовом, володіння [PERSON] Вячеславом Миколайовичем квартирою №1 (приміщ.47,48) по вул. Будівельників, 5а у м. Дніпро, так як реєстрація права власності на вказане майно - житлового приміщення житловою площею 36,5 кв.м., яке складається з двох приміщень в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] (приміщ. 47,48), відбулась 10.04.2017 року приватним нотаріусом на підставі заочного рішення, яке було скасовано ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], Сурсько Литовської сільської ради, треті особи: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада про визнання права власності залишена без розгляду. При цьому, представник відповідача не змогла пояснити суду, чому [PERSON], маючи виданий у 2011 році ордер на житлове приміщення, звернувся до Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська у 2017 році із позовом про визнання права власності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інші посилання представника відповідача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3200 (три тисячі двісті) гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved