Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 24 червня 2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 12 000 грн. та в подальшому збільшив до 13 200 грн., а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 27,6 % річних, з 01 вересня 2014 року - 32,4 % річних, з 01 квітня 2015 року 42 % річних (на прострочену частину кредиту 84 % річних), з 01 серпня 2020 року 40,8 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 84 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних). Проте позичальник умови договору належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 04 жовтня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 44\~966,29 грн., в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом 27\~762,29 грн.; - заборгованість за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 9\~079,07 грн.; - нарахована пеня за порушення зобов`язань 8\~124,93 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. 09 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факт узгодження сторонами усіх умов договору, зокрема процентів, пені (в тому числі приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також банківських тарифів), а також факт користування позичальником кредитом у зазначеному в позові розмірі. Також у відзиві звертав увагу суду на те, що банком не доведено належним доказами наявності та розміру заборгованості (розрахунок заборгованості та виписка з рахунку позичальника містять істотні суперечності, не відповідають фактичним операціям по рахунку позичальника, заборгованість нарахована поза межами періоду кредитування (до укладення кредитного договору)). 09 березня 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив у якій представник зазначала, що 24 червня 2014 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді підписаної позичальником анкети-заяви про приєднання, згідно якої останній приєднався до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору [PERSON] отримав від банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, активно користувався кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). За таких обставин, представник банку просив про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надіслав на електронну адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 24 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, акцептованої банком. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 12 000 грн. та в подальшому збільшив до 13\~200 грн. Станом на 04 жовтня 2020 року банком нараховано позичальнику: заборгованість за простроченим кредитом 27\~762,29 грн.; заборгованість за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 9\~079,07 грн.; пеню за порушення зобов`язань 8\~124,93 грн. Вказані нарахування банк мотивує тим, що кредитний договір складається із акцептованої банком анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківських тарифів, а також Умов і правил надання банківських послуг (до яких приєднався позичальник). При цьому, згідно Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати отриманий кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 27,6 % річних, з 01 вересня 2014 року - 32,4 % річних, з 01 квітня 2015 року 42 % річних (на прострочену частину кредиту 84 % річних), з 01 серпня 2020 року 40,8 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останнього сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 84 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних). Позичальник активно користувався кредитом, проте кредитні кошти банку в повному обсязі не повернув та не сплатив проценти. Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також банківські тарифи не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписана [PERSON] анкета-заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить умов щодо обов`язку позичальника нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 84 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних), а також пені. В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків: «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з тарифів обслуговування кредитних карт АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 24 червня 2014 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому, сама анкета-заява не містить умов щодо узгодження сторонами обов`язку позичальника нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 84 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних), а також пені. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказані умови, а тому в цій частині вимоги є безпідставними. Що стосується нарахованої заборгованості за кредитом, то суд виходить з наступного. З виписки з рахунку позичальника (якій суперечить розрахунок заборгованості (не враховує всі платежі позичальника), а тому не приймається судом до уваги) вбачається, що протягом періоду кредитування (згідно виписки - з 07 квітня 2010 року по 07 травня 2020 року, що суперечить даті початку дії кредитного договору) [PERSON] скористався кредитом (при розрахунку судом враховувалися включена до заборгованості комісія за видачу персоніфікованої картки з фото та страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту») на загальну суму 104\~019,20 грн. В той же час відповідачем (за рахунок особистих та депозитних коштів, та внесених іншими особами коштів на кредитний рахунок [PERSON] ) в порядку сплати заборгованості за кредитом було внесено 125\~184,30 грн. Таким чином, розмір внесених коштів є більшим, ніж сума кредиту, якою скористався позичальник. Разом з тим, банк самочинно, за власною ініціативою та без згоди клієнта нараховану йому заборгованість за процентами за користування кредитом погасив за рахунок кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за кредитом на суму 34\~587,46 грн. (а.с. 10-12, 4-а колонка розрахунку заборгованості «відсотки, погашені за рахунок кредиту», а.с. 64-70 (виписка з рахунку позичальника)). Вказані нарахування банк мотивує тим, що проведення такої операції передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг (до яких приєднався позичальник). Проте, як встановлено раніше судом, витяг з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати, як частину укладеного сторонами кредитного договору (у вигляді підписаної анкети-заяви). Сама ж підписана сторонами анкета-заява не містить таких умов взагалі. Отже, підстави для проведення списання процентів за рахунок кредиту (з врахуванням того, що сторони взагалі не узгодили у письмовому вигляді плату за користування кредитом) були відсутні, а тому вказана сума (34\~587,46 грн.) є безпідставно нарахованою та підлягає виключенню із заборгованості за кредитом. Таким чином, банком не доведено наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed