Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Холдинг «КДТ» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Перегінця О.Ю., Прокуратури м. Києва, Державної казначейства служби України про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок бездіяльності службової особи Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, допущеної при здійсненні своїх повноважень, яка виразилась у несвоєчасному поверненні майна його власнику, позивачу у справі, незабезпечення належного зберігання тимчасово вилученого майна та у зв`язку з неналежним процесуальним наглядом прокурорами Київської місцевої прокуратури №9 за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, ТОВ «Холдинг «КДТ» завдано майнової шкоди, яка полягає у нестачі товарно-матеріальних цінностей після їх повернення. 20.12.2017 року Головним управлінням Національної поліції м. Києва подано відзив на позовну заяву, в якій просить закрити провадження у зв`язку з непідсудністю даної справи Печерському районному суду м. Києва та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки на даний час триває досудове розслідування, та відсутні підстави для розгляду справи в порядку цивільного судочинства і відшкодування шкоди, оскільки не допускається незаконне втручання в здійснення повноважень слідчими під час розслідування кримінальної справи та відсутні підстави для стягнення шкоди з відповідачів за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями та наслідками. 26.01.2018 від прокуратури міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позову та вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки органи прокуратури, Національної поліції та їх посадові особи не відносяться до суб`єктів відповідальності за нормою статті 1174 ЦК України, оскільки не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування, та позивачем не доведено вини відповідачів та розрахунок упущеної вигоди є необґрунтованим. 23.02.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив прокуратури м. Києва та ГУ НП у м. Києві, в якому заперечував щодо тверджень відповідачів, просив позовні вимоги задовольнити. 25.06.2018 до суду надійшли додаткові письмові пояснення від позивача, у яких представник вказала, що позивачем до Господарського суду м. Києва, було подано позов до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Перегінця О.Ю., Прокуратури м. Києва, Державної казначейства служби України про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади, проте ухвалою суду від 17.10.2017 року у прийняті позовної заяви відмовлено, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач-3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача-4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача-5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09.12.2016 р. у справі №760/21206/16-к про надання дозволу слідчому Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві Перегінцю О.Ю. та прокурору Київської місцевої прокуратури №9 на проведення обшуку, було проведено обшук нежитлових приміщень, що використовуються для провадження господарської діяльності підприємств, в тому числі ТОВ «Холдинг «КДТ», позивача у справі. Згідно протоколу обшуку, який міститься в матеріалах справи, в ході обшуку вилучено майно та документи, зокрема кабельно-провідникову продукцію, а саме катушки з кабелями та мідним дротом. В протоколі обшуку зазначено фактичну довжину кабелю, його маркування та відповідні дані зазначені щодо катушок з мідним дротом. На підставі ухвали слідчого судді від 16 січня 2017 р. зобов`язано слідчого Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві Перегінця О.Ю. повернути тимчасово вилучене під час обшуку нежитлових приміщень майно ТОВ «Холдинг «КДТ». Відповідно до акту приймання-передачі, кабельно-провідникова продукція ТОВ «Холдинг «КДТ», вилучена під час обшуку, була повернута Позивачу 11 серпня 2017 р. Як зазначає Позивач, відповідно до акту приймання-передачі кабельно-провідникової продукції від 11.08.2017 р., при передачі продукції та сировини було виявлено часткове пошкодження кабельно-провідникової продукції та нестача кабельно-провідникової продукції та мідного дроту. Отже, майнова шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що майно, вилучене в ході обшуку, повернуто не у повному обсязі, а частина повернутого майна є пошкодженою. На підтвердження наявності та розміру майнової шкоди позивачем надано видаткові та товарно-транспортні накладні, норми витрат матеріалів, протокол обшуку, де зазначено кількість вилученого майна, акт приймання-передачі кабельно-провідникової продукції від 11.08.2017 р. та акт позапланової інвентаризації кабельно-провідникової продукції, проведеної на підставі наказу директора ТОВ «Холдинг «КДТ». Відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України закріплено, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. ТОВ «Холдинг «КДТ», здійснює господарську діяльність, в тому числі щодо оптової торгівлі електронним і телекомунікаційним устаткуванням. На підставі договорів поставки, які містяться в матеріалах справи, позивач зобов`язався поставити кабельно-провідникову продукцію покупцям. Відповідно до заявок, які долучені до матеріалів справи, від покупців за договорами надходили замовлення на поставку продукції. Проте, за тих обставин, що вся кабельно-провідникова продукція була вилучена під час обшуку та не повернута своєчасно відповідно до ухвали слідчого судді від 16 січня 2017 року, позивач не мав можливості виконувати зобов`язання за договорами та, як наслідок, отримувати прибуток від здійснення господарської діяльності. На підтвердження розміру упущеної вигоди, а саме розміру доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, надано договори поставки, заявки на поставку продукції. Відповідно до наданих позивачем документів розмір не отриманого прибутку складає 407 026,00 гривень. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 2 ч. 2 cт. 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною 1 ст. 179 ЦПК України. Так, позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення в якості компенсації упущеної вимоги суму у розмірі 407 026 грн. з відповідача. Разом з тим, стороною позивача не було подано суду належних та допустимих доказів його тверджень про реальну можливість отримання ним вказаного прибутку, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами досудового слідства, прокуратури, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. Завдана позивачу шкода, пов`язана із бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, при цьому обов`язок такого відшкодування покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна в особі відповідних органів досудового розслідування, а також територіальних органів Державної казначейської служби України, які здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів. Шкода, завдана особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України (абзац другий пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Конституційним судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державною) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими особами і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування матеріальної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, позивач повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому діями (бездіяльністю) уповноваженою особою органу державної влади, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано доказів завдання матеріальної шкоди діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «КДТ» до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Перегінця О.Ю., Прокуратури м. Києва, Державної казначейства служби України про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed