Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] було надано ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 420 грн. У подальшому розмір оренди змінювався з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг, була підписана додаткова угода та вартість ліжко/місце становить 444 грн., а загальна сума становить 1332 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року в розмірі 34 529 грн. Оскільки відповідач вчасно не сплатив борг, тому має його повернути з врахування інфляційних втрат в розмірі 5 092,10 грн., та три відсотки річних 12 611,54 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 52 232,64 грн., витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 05 березня 2018 року позовні вимоги в частині відповідача [PERSON] залишено без розгляду за заявою представника позивача. У судовому засідання представник позивача Шокуров Ю.Л. позовні вимоги підтримав. Просив задоволити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали в частині сплати основного боргу в розмірі 34 529 грн. В іншій частині заперечували, просили відмовити як необґрунтовано нараховані збитки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по [ADDRESS] загальною площею 5811 кв.м. 06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення по [ADDRESS], розмір частки 1, загальна площа об'єкта 5811 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку. ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір № 420 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату [ADDRESS] ліжко-місце у кількості 3 л/м на строк з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України. 31 травня 2016 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено додаткову угоду №5 до Договору №420 пунктом 1 якої передбачено, що ціна оренди за ліжко-місце становить 444 грн. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, договором № 420 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, визначено термін дії договору до 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору). Пунктом 4 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць, а з 31 травня 2016 року - 444 грн. Крім того сторони погодили, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. (пункт 11 Договору). Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №420 (що складається із 3 ліжко-місць) в гуртожитку по [ADDRESS] власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України, п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов'язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті. З наданого до суду розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду із позовом - лютий 2018 року становить 34 529 грн. Разом з тим суд враховує, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2014 року договір №420 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору - ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 1275 грн. за 3 ліжко-місця в місяць, а додатковою угодою - 444 грн. за одне ліжко-місце, що становить 1 332 грн. З поданого розрахунку встановлено, що за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року орендна плата нарахована в розмірі 48 372 грн., за даний період [PERSON] сплачено 16 400 грн. Тому заборгованість становить 34 529 грн., яка підлягає стягненню з відповідача та в цій частині позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення у вказаній справі суд враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи частину задоволених вимог, з відповідача на користь товариства підлягають судові витрати в розмірі 1 164,86 грн.

Outcome: approved