Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив виселити без надання іншого житла [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг та договір іпотеки, за яким позичальник передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за договором 03 вересня 2012 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, згідно якого позивач придбав вищезазначену квартиру. У березні 2014 року позивач зареєстрував право власності на квартиру. ПАТ «Універсал Банк» тричі направляв відповідачам вимогу про добровільне виселення з квартири, від отримання яких останні відмовлялися. Після виїзду позивача до квартири було складено акт про відсутність доступу до приміщень та встановлено, що відповідачі добровільно квартиру не звільнили. Позивач, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився, а представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2906. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку квартиру №38, що складається з двох кімнат загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. та знаходиться по вул. Мечникова, 18 у м. Київ, що складається з двох кімнат загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 03 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки ПАТ «Універсал Банк» видано свідоцтво про право про право власності на майно, а саме на вищезазначену квартиру. Згідно довідки №765 від 13 серпня 2014 року, виданої КП «Липкижитлосервіс» у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. ПАТ «Універсал Банк» направляв відповідачам вимоги про добровільне виселення. 11 лютого 2015 року позивачем було складено акт про відсутність доступу до приміщень. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] обов'язків за генеральним договором про надання кредитних послуг ПАТ «Універсал Банк» отримав свідоцтво на квартиру, яка була передана в іпотеку. Таким чином, позивач набув право власності на квартиру та має право на пред'явлення вимоги до колишнього власника та члена його сім'ї про виселення. ПАТ «Універсал Банк» направляв вимоги відповідачам про виселення, однак останні добровільно їх не виконують, чим чинять позивачу перешкоди у здійсненні права власності. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовним вимог ПАТ «Універсал Банк» та виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: approved