Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , на Скадовській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . Всі умови договору сторонами виконані, проте його не було нотаріально посвідчено, оскільки на час укладення договори, зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися своїм майном. Однак, з`ясувалось, що посвідчити будь-який правочин щодо цього домоволодіння вона не може, так як договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з чим, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 04.02.2020 року зазначений позов було залишено без руху через порушення вимог п.п.3, 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України та надано можливість усунути його недоліки. 13.02.2020 року на адресу суду надійшов оновлений позов [PERSON] , в якому недоліки, зазначені судом, було усунуто. Ухвалою суду від 24.02.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, заявою від 17.03.2020 року просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволені позову наполягали. Представник Новорайської сільської ради у підготовче судове засідання не з`явився, заявою від 06.03.2020 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, заявою від 17.03.2020 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 24.02.1998 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] на Скадовській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований за №БР-008/98 24.03.1998 року. Відповідно до п.8 договору, цей договір підлягає реєстрації в БТІ. Згідно п.9 вказаний договір, зареєстрований на товарній біржі та подальшій нотаріальній реєстрації не підлягає (а.с.6). Рішенням Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області №15 від 28.02.2019 року вирішено встановити адресу житловому будинку, що належить [PERSON] , змінивши її на нову, а саме [ADDRESS] , колишня [ADDRESS] (а.с.19). За технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] від 09.04.2019 року, Ѕ частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належать [PERSON] (а.с.7-11). [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 01.09.1981 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] та будинковою книгою (а.с.4, 12-15). Згідно із листом нотаріуса №9525/01-16 від 25.11.2019 року, за усним зверненням [PERSON] щодо оформлення будинку за адресою [ADDRESS] , повідомлено, що відчуження вищевказаного нерухомого майна є неможливим, оскільки документом, що посвідчує право власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку є договір купівлі-продажу №БР-008/98 зареєстрований на Скадовській товарній біржі 24.02.1998 року, який не посвідчений нотаріально, тому є недійсним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07. 02.1991 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України (у редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] ), на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на лютий 1998 року не суперечила чинному законодавству. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 N 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839, передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що умови договору купівлі-продажу його сторонами виконані в повному обсязі, позивач зареєстрована у спірному будинку, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку даний договір з підстав недотримання нотаріальної форми не визнавався судом недійсним, тобто [PERSON] на законних підставах набула право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] ), і правомірно володіє ним, проте позбавлена права в повній мірі реалізувати своє право власності, враховуючи, що нотаріально посвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки з моменту внесення змін до державного реєстру, право власності [PERSON] на вказаний будинок є припиненим, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved