Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсним рішення Любомльської міської Ради Волинської області від 09.07.2015 року №57/15; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вулиці Машівській 38/1 в місті Любомль Волинської області площею 0,0354 га кадастровим номером 0723310100:01:000:0592, видане на підставі вказаного рішення №57/15; скасувати державну реєстрацію цього свідоцтва. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 16.01.1964 року за позивачкою було зареєстровано право власності на домоволодіння по вулиці Машівській 40 в місті Любомль. Земельну ділянку для будівництва і обслуговування цього будинку одержала на підставі рішення Любомльської міської Ради від 29.03.1960 року, Договору про надання ділянки у безстрокове користування, акту про відведення ділянки в натурі від 20.04.1960 року. Згідно із планом земельної ділянки від житлового будинку №40 до межі ділянки будинку №38 мало бути 6 метрів, така ж відстань до червоної лінії забудови. Відповідно до Генерального плану забудови території міста Любомль громадянам під будівництво житлових будинків по вулиці Машівській виділялись земельні ділянки шириною 23 метри. Рішенням виконкому Любомльської міської Ради від 15.03.1997 року №52 позивачці надано у приватну власність земельну ділянку по вулиці Машівській 40 в місті Любомль площею 1000 м2. У січні 2005 року постійна комісія Любомльської міської Ради обстежила суміжні ділянки(№40 та №38) і вирішила залишити межові знаки відповідно до проекту забудови будинків. З прийняттям оскаржуваного рішення міської Ради до ділянки [PERSON] передано частину ділянки позивачки і відстань від будинку до червоної лінії зменшилась з 6 до 2 метрів. В судовому засіданні позивачка та її представники заявлені вимоги із викладених в позовній заяві фактичних обставин та норм закону підтримали і додатково пояснили, що після набуття позивачкою прав на будинок і земельну ділянку за її заявою вони були поділені на 2 домогосподарства за №№40/1 і 40/2. Рішенням виконкому міської Ради за 1997 рік новим власникам було надано у приватну власність по 770 м2. З огляду на такі обставини вважають, що оскаржуване рішення суперечить рішенню виконкому від 15.03.1997 року. Представники відповідача позов не визнали і пояснили, що відповідач набула право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Під час виготовлення технічної документації не було допущено порушень закону, а визначені межі відповідають рішенню міської Ради за 1960 рік. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до рішення виконкому Любомльської міської Ради Волинської області від 29.03.1960 року №5 позивачці [PERSON] виділено земельну ділянку по вулиці Машівській 40 в місті Любомль площею 600 м2 для будівництва індивідуального житлового будинку. 20.04.1960 року вказана земельна ділянка була відведена в натурі, що стверджено відповідним актом. Згідно з планом земельної ділянки її розміри становлять 20х30 метрів. Відстань від запланованого будинку до межі з ділянкою будинку №42 складає 2 метри, з ділянкою №38 6 метрів; відстань від будинку №42 до межі з ділянкою будинку №40 згідно з планом становить 12 метрів. 14.07.1960 року між виконкомом Любомльської міської Ради і [PERSON] було укладено нотаріально-посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600 м2 по вулиці Машівській 40 в місті Любомль Волинської області для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Відповідно до п.2а договору забудовник зобовязався збудувати на цій одноповерховий будинок житловою площею 53,2 м2 на відстані 6 метрів в червоної лінії забудови. Відповідно до рішення виконкому Любомльської міської Ради від 28.11.1963 року №128 затверджено акт прийому в експлуатацію житлового будинку №40 по вулиці Машівській в місті Любомль. У відповідній графі акта №5 відсутні відмітки про відступлення від затвердженої документації. Згідно з рішенням виконкому Любомльської міської Ради від 02.11.1960 року №23 [PERSON] під будівництво індивідуального житлового будинку виділено земельну ділянку по вулиці Машівській 38 в місті Любомль площею 600 м2. 02.11.1960 року земельну ділянку відведено в натурі, про що свідчить відповідний акт. Згідно із планом вказаної земельної ділянки житловий будинок мав бути збудований на відстані 5,70 метрів від межі із земельною ділянкою №40 та 2 метри до межі ділянки з іншої сторони будинку. Розмір земельної ділянки становить 20х30 метрів. 30.05.1962 року між виконкомом Любомльської міської Ради і [PERSON] було укладено нотаріально-посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600 м2 по вулиці Машівській 38 в місті Любомль Волинської області для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Відповідно до п.2а договору забудовник зобовязався збудувати на цій одноповерховий будинок житловою площею 55,3 м2 на відстані 10 метрів в червоної лінії забудови. Згідно з актом від 21.12.1971 року, затвердженим рішенням виконкому Любомльської міської Ради від 30.01.1996 року №18(13?), збудований [PERSON] будинок №38 по вулиці Машівській в місті Любомль прийнято в експлуатацію без зауважень щодо відступлення від затвердженої документації. Як встановлено із виданого державним нотаріусом 28.02.1996 року свідоцтва, спадкоємцем померлого 05.10.1992 року [PERSON] є його дружина [PERSON]. Свідоцтво видане на спадкове майно житловий будинок №38 по вулиці Машівській в місті Любомль. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, право власності на 59/10 будинку належить [PERSON], на 41/100 будинку [PERSON] на підставі договору дарування. Як визнано в судовому засіданні сторонами, спірні взаємовідносини стосуються земельної ділянки для обслуговування частини житлового будинку, що належить [PERSON] за №38/1. Згідно з рішенням виконкому Любомльської міської Ради від 25.03.1997 року №52 на підставі Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд жителям міста Любомль згідно із додатком. В зазначеному додатку містяться відомості про передачу [PERSON] по вулиці Машівській 38\~ділянки для обслуговування будинку площею 600 м2, [PERSON] і [PERSON] по вулиці Машівській відповідно 40/1 і 40/2 земельних ділянок для обслуговування будинку площею 770 м2 кожному. Відомості у вказаному рішенні про надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] відсутні. Рішенням Любомльської міської Ради від 09.07.2015 року №57/15 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі та надано у власність відповідачці [PERSON] ділянку площею 0,0354 га по вулиці Машівській 38/1 в місті Любомль Волинської області. 24.07.2015 року на цю земельну ділянку видано Свідоцтво про право власності, таке право зареєстроване у встановленому порядку. Передача земельних ділянок у приватну власність відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 проводилась лише щодо земельних ділянок, наданих громадянам України для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Згідно із ч.ч.5, 6, 8 ст.17 ЗК України 1990 року передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: … ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Відповідно до п.1 Перехідних положень ЗК України 2001 року установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, по справі встановлено, що у 1960 році позивачці для будівництва житлового будинку надано земельну ділянку площею 600 м2 розмірами 20х30 метрів, де 20 м ширина ділянки, 30 м глибина. Відстань від будинку №42, який за поясненнями позивачки в судовому засіданні вже був збудований і до якого відбувалась привязка планування, до межі з ділянкою будинку №38/1 становить 32 м(12+20м). Твердження сторони позивачки про невідповідність оскаржуваного рішення рішенню міської Ради від 25.03.1997 року №52, в тому числі, з огляду на поділ домоволодіння позивачки, є безпідставним. Як встановлено із довідки Луцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 07.04.1965 року №3, такий поділ відбувався стосовно будинку №40. Рішення уповноваженого органу про поділ земельної ділянки будинку №40 стороною позивачки суду не подано. В той же час ділянки №38 і №40 надавалися в межах одного 1960 року; рішення про вилучення чи зменшення розміру ділянки будинку №38 не приймалось і доказів цього стороною позивачки не подано. Тому очевидним є, що збільшення площі ділянок №40/1 і №40/2 могло відбуватись виключно за рахунок збільшення розміру глибини ділянки раніше наданої ділянки №40 при збереженні їх спільної ширини у 20 метрів. При проведенні огляду і вимірювання відстаней між межами і будинками за участю осіб, що беруть участь в справі, та спеціаліста [PERSON] встановлено наступне. Від будинку №42 до межі з ділянкою будинку №40 відстань становить 12 м, що відповідає акту винесення меж ділянки позивача в натурі за 1960 рік. Від цієї межі до будинку [PERSON] №40 відстань становить 5,40 метра, що на 3,40 метра більше від вказаної у цьому акті. Ширина будинку становить 12,10 метра. До встановленого позивачкою паркану від її будинку відстань становить 2,3 метра; до паркану, встановленого відповідачкою відповідно до оскаржуваного рішення, 3 метра. Отже, цей паркан відповідачки знаходиться на відстані 32,50 м від будинку №42, тобто на виділену позивачці в 1960 році ділянку не накладається і її меж не порушує. Причиною близького і незручного розташування цього паркану для позивачки є порушення нею розташування належного їй будинку: невідповідність плану забудови стосовно межі з ділянкою №42. Таким чином, на підставі наданих сторонами і досліджених доказів суд приходить до висновку, що стверджуване позивачкою порушення її земельних прав в ході судового розгляду не встановлене, відтак заявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору у звязку з відмовою у позові відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed