Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про : -визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації від 17.12.2012 р. № 219517 про безоплатну передачу згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її неповнолітнім синам [PERSON] і [PERSON] в рівних частках; -визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2012 р. за № 8-23956, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, яким посвідчується, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] і [PERSON] в рівних частках; -виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] разом з усіма проживаючими з ними особами в цій квартирі; -вселення позивача до квартири [ADDRESS]; -стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. (т.1 а.с. 2-5, 184-186). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, на підставі посвідчення № 92 від 18.08.1988 р., виданого виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів, вселився в квартиру № 3 гуртожитку за адресою : [ADDRESS], та з 1989 року його місце проживання постійно зареєстроване за вказаною адресою; по-друге, у 1992 році він тимчасово переселився в квартиру № 2 вказаного гуртожитку, але весь цей час продовжує сплачувати усі належні комунальні платежі за квартиру № 3; і, по-третє, згодом відповідачі, які займали квартири №№ 5, 5-а вказаного гуртожитку, самовільно заклали цеглою існуючий вхід до квартири № 3 з коридору загального користування та прорубали вхід до цієї квартири з квартири № 5-а, приєднавши таким чином квартиру № 3 до своєї квартири № 5-а, а у 2012 році незаконно приватизували квартиру [ADDRESS], до складу якої увійшла колишня квартира № 3, про що він довідався лише у 2015 році. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2018 року до участі у даній справі залучено Департамент міського господарства Одеської міської ради та Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради в якості співвідповідачів та Приморську районну адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування в окості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, а також залишено без розгляду вищевказану позовну заяву [PERSON] - в частині позовних вимог до [PERSON] (т.2 а.с. 192-193). В судовому засіданні представники позивача - [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримала позов, а представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позов і просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Надіслані судом судові повістки відповідачам [PERSON] та [PERSON] про виклик їх до суду, на останню відому судові зареєстровану адресу їх місця проживання, були повернуті судові з помітками пошти про те, що вони відмовилися від отримання судових повісток, про що свідчать поштові накладні ТОВ «Двадцять п'ять годин» ПН №№ 1015, 1016. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Одеська міська рада, Департамент міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради та Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників позивача та представника відповідача [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що Департаментом міського господарства Одеської міської ради було видане розпорядження органу приватизації від 17 грудня 2012 р. № 219517 про безоплатну передачу трикімнатної квартири № 5, загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], у приватну спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с. 126). На підставі вказаного розпорядження органу приватизації, 17 грудня 2012 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради видане свідоцтво про право власності на житло за № 8-23956, яким посвідчується, що квартира № 5, загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Та неповнолітнім [PERSON] і [PERSON] в рівних частках (т.1 а.с. 125). При цьому, той факт, що до складу згаданої квартири [ADDRESS], яка була приватизована відповідачами, увійшла колишня квартира (кімната) № 3 цього будинку, повністю підтверджується копією поверхового плану цього будинку та актом обстеження від 11.04.2016 р. (т.1 а.с. 9, 189). Проте відповідачі на надали суду доказів, які б свідчили про те, що їм у встановленому законом порядку було надано у користування квартиру (кімнату) № 3 будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх неповнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. За змістом ч. 5 вказаного Закону, квартири (будинки), що підлягають приватизації, передаються наймачеві та членам його сім'ї. Водночас судом установлено, що по-перше, у 1988 році позивачу [PERSON] було надано кімнату № 3, площею 14,3 кв.м., що знаходиться у гуртожитку за адресою : [ADDRESS], на склад сім'ї з трьох осіб (він, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], [INFO]), на право зайняття якої позивачу було видане посвідчення № 92 від 16.12.1988 р.; по-друге, у 1994 році [PERSON] додатково була надана кімната № 4, площею 14,4 кв.м., що знаходиться у гуртожитку по [ADDRESS] на склад сім'ї з чотирьох осіб (він, його дружина [PERSON], дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]), з залишенням прописки позивача та членів його сім'ї в кімнаті № 3 цього гуртожитку, про що [PERSON] було видане посвідчення № 115 від 09.03.1994 р.; по-третє, у 1999 році, для поліпшення житлових умов, [PERSON] була надана ще кімната № 1, площею 18,2 кв.м., що знаходиться в гуртожитку по [ADDRESS] на такий самий склад сім'ї з чотирьох осіб, з залишенням прописки позивача та членів його сім'ї в кімнаті № 3 цього гуртожитку, про що [PERSON] було видане посвідчення № 27 від 04.02.1999 р.; і, по-четверте, в подальшому ДП МОУ «Південьвійськбуд» звернулось до КЕВ м. Одеси з листом № 109-жк від 16.05.2008 р. щодо : відкриття на ім'я [PERSON] особового рахунку на кімнату № 3 гуртожитку за адресою : [ADDRESS], де зареєстровано його місце проживання; відкриття на ім'я [PERSON] (яка є дочкою [PERSON].) особового рахунку на кімнату № 4 цього гуртожитку, з оформлення реєстрації її місця проживання в цій кімнаті; та відкриття на ім'я [PERSON]П.(дружини [PERSON]) особового рахунку на кімнату № 1 вказаного гуртожитку разом з молодшою дочкою [PERSON], з оформленням реєстрації їх місця проживання в цій кімнаті (т.1 а.с. 7, 12). Як вбачається з довідки дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12.02.2015 р., з листопада 2010 року на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок на три кімнати загальною площею 46,90 кв.м. в будинку [ADDRESS], а саме на кімнати №№ 3, 4, 1, які були надані [PERSON] відповідно до посвідчень № 92 від 1988 р., № 115 від 09.03.1994 р. та № 27 від 04.02.1999 р. (т.1 а.с. 150). Крім того, ті факти, що, починаючи з 1988 року місце проживання позивача постійно зареєстровано у квартирі (кімнаті) № 3 гуртожитку за адресою : [ADDRESS], та що з вказаного часу він регулярно сплачує усі комунальні платежі за це житлове приміщення, повністю підтверджуються довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» за вих. «№ 2301 від 05.02.2015 р. , квитанціями про сплату комунальних платежів та довідкою дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський (т.1 а.с.8, 14-59, 60). Більш того, станом на дату судового розгляду даної справи не існує судового рішення про позбавлення [PERSON] права користування квартирою (кімнатою) № 3 будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.24, 47 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; кожен має право на жило; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що приватизація відповідачами квартири [ADDRESS], до складу якої увійшла колишня квартира (кімната) № 3, наймачем якої до теперішнього часу є позивач [PERSON], який з моменту надання йому цієї квартири (кімнати) виконує усі обов'язки наймача щодо внесення належних платежів за це житлове приміщення, є незаконною та такою, що здійснена з порушенням чинного законодавства. Також суд бере до уваги, що про порушення своїх житлових прав, а саме про факт приватизації 17 грудня 2012 року відповідачами квартири [ADDRESS], до складу якої незаконно було включено колишню квартиру (кімнату) № 3 цього будинку, позивач міг дізнатися лише наприкінці 2012 року. Відповідно до ст.ст.256, 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся до суду з даним позовом у лютому 2015 року. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що в зв'язку незаконною приватизацію відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належного йому відповідно до чинного законодавства на праві користування житлового приміщення, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його переживаннях через грубе порушення його законних прав та незаконне позбавлення можливості користуватися наданим йому житловим приміщенням. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у загальному розмірі 5000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України. Разом з тим, позивач взагалі не обґрунтував свої позовні вимоги до Одеської міської ради, отже позовні вимоги позивача в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial