Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У лютому 2018 року до суду із позовною заявою звернулася [PERSON], відповідно до вимог якої, просить визнати за нею право власності на житловий будинок площею 105,0 м.кв (А-1), літню кухню площею 16,7 м.кв (Б), сарай площею 62,9 м.кв (Г), що розташовані по вулиці [ADDRESS] у с.Оглядів Радехівського району. В обґрунтування позову посилається на обставини, що з 1995 року, за просьбою [PERSON] здійснювати за нею догляд, вона почала спільно проживати із такою у будинку останньої, що розташований по вулиці [ADDRESS] у с.Оглядів Радехівського району. [PERSON] була одинокою особою та не мала родичів, а у подальшому - [INFO] року вона померла. Після смерті особи позивач продовжувала проживати у будинку [PERSON] та вільно використовувати такий, шляхом проведення поточних ремонтів, обробітку присадибної ділянки тощо. Наголошує, що на протязі всього часу проживання у спірному будинковолодінні, у нікого із сторонніх осіб, в тому числі органу місцевого самоврядування, до неї не виникало жодних претензій, щодо володіння зазначеним вище майном. Також позивач зазначає, що в даному випадку за захистом своїх невизнаних прав вимушена звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надавши до суду заяву, із підтриманням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.38). Позов просить задоволити. Також і представник відповідача - Оглядівської сільської ради Радехівського району у судове засідання не з'явився. Скерував до суду заяву, із підтриманням позовних вимог, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.33). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Розглянувши подані учасниками справи заяви та дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Так, судом встановлено, що відповідно до даних, викладених у свідоцтві про право особистої власності на будівлі, яке видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому №150 17.08.1989 року, власником будинковолодіння є [PERSON] (а.с.12). Аналогічна за змістом інформація міститься також і у довідці КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №262 від 18.01.2018 року (а.с.11). Із довідки Оглядівської сільської ради Радехівського району №1891 від 18.12.2017 року вбачається, що згідно даних записів по господарської книги [NUMBER], станом на 18.12.2017 року, в будинковолодіння, що знаходиться по вулиці [ADDRESS] у с.Оглядів Радехівського району, зареєстрованих осіб не має (а.с.10). Окрім цього, судом констатовано, що згідно даних Львівського державного нотаріального архіву №875 від 04.04.2018 року, які витребовувалися ухвалою суду, у період з 1996 року по 2002 рік спадкова справа після смерті померлої [INFO] року [PERSON] - не заводилася (а.с.31). Також, суд наголошує, що відповідно до інформації, викладеної у довідці Оглядіваської сільської ради Радехівського району №1890, [PERSON] з 1997 року по даний час постійно без реєстрації проживає в житловому будинку по вулиці [ADDRESS] у с.Оглядів Радехівського району, власник якого [PERSON] померла [INFO] року, після чого [PERSON] продовжує проживати у вказаному будинку, доглядає за ним та присадибною ділянкою, веде господарство (а.с.9). За змістом частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, суд зауважує, що представник відповідача позовні вимоги підтримав, шляхом подання суду у письмовій формі відповідної заяви (а.с.33). Судом встановлено, що представник відповідача, який підписав заяви про визнання позову, не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії. Судом також встановлено, що визнання представником відповідача позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги вищенаведене, позицію з цього приводу, викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності за набувальною давністю є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У розумінні вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути понесені нею судові витрати.

Outcome: approved