Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 24 квітня 1999 року рішенням № 72/2 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] (після одруження змінила прізвище з «Ковальчук» на «Тихоненко», що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розлучення) було надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,0962 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будинку в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4. 14 травня 1999 року рішенням № 79 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] було надано земельну ділянку в приватну власність розміром 0,0962 га в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 для будівництва житлового будинку. 28 грудня 1999 року Позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1253. 20 березня 1999 року Позивачем було укладено договір про залучення коштів громадян (забудовників) на будівництво соціальної інфраструктури і благоустрою с. Софіївська Борщагівка відповідно до якого останньою була внесена дольова частка у фінансування будівництва по вул. Яровій, 4 електрифікації, газифікації, прокладку чорнової дороги та внесено відповідну суму коштів у розмірі 2\~800 грн., що підтверджується договором від 20.03.199 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру серії 01АЙ № 583722. 19 лютого 2016 року [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] продав належну на праві приватної власності Позивачу земельну ділянку по вул. Яровій, 4 у с. Софіївська Борщагівка [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. На думку Позивача, Відповідачі по справі незаконно, шахрайським шляхом заволоділи та реалізували земельну ділянку, що належить [PERSON] на праві власності, у звязку з чим просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого2016 року, площею 0,0964 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову, зазначивши при цьому що являється в даній справі добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, що в свою чергу унеможливлює задоволення позову [PERSON]. В судовому засіданні Позивач та її представник просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні позову. Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріли цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 24 квітня 1999 року рішенням № 72/2 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] (після одруження змінила прізвище з «Ковальчук» на «Тихоненко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження за № 184630 від 22.09.2001 року (а.с. 8) та копією свідоцтва про розлучення за № 066523 від 19.03.2010 року (а.с. 9)) було надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,0962 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будинку в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 (а.с. 10). 14 травня 1999 року рішенням № 79 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] було надано земельну ділянку в приватну власність розміром 0,0962 га в с. Софіївська Борщагівка по вул. Яровій № 4 для будівництва житлового будинку (а.с. 11). Статтею 58 Конституції України\~встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~ст. 5 ЦК України\~акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Земельний кодекс України\~(далі -\~ЗК України) набрав чинності 01 січня 2002 року, тобто норми\~ЗК України\~слід застосовувати з 01 січня 2002 року, тому суд приходить до висновку про застосування положень\~Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII, який регулював земельні\~\~відносини до 01.01.2002 року в частині правової аргументації підстав набуття Позивачем права власності на спірну земельну ділянку. Частинами 1, 5-7\~ст. 17 ЗК України 1990 року\~визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з\~статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з\~статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями\~57\~і\~67\~цього\~Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Згідно зі\~ст. 23 ЗК України 1990 року\~право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів.\~ 28 грудня 1999 року Позивач отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1253 (а.с. 12). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що земельна ділянка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова 4 на законних підставах перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю Серії ІІІ-КВ № 068064 від 28.12.1999 року (а.с. 12), який було видано їй згідно зі\~ст. 17 ЗК України\~1990 року та п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою. Вказаний акт як і підстава його видання не визнані недійсними та не скасовані. Земельна ділянка була передана у власність Позивачу у межах розмірів, передбачених ст. 67 ЗК України 1990 року, та відповідно до акту відведення земельної ділянки в натурі. Правомірність набуття права власності Позивачем також підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору про залучення коштів громадян (забудовників) на будівництво соціальної інфраструктури і благоустрою с. Софіївська Борщагівка відповідно до якого [PERSON] (на момент розгляду справи - [PERSON]) [PERSON] як власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4, була внесена дольова частка у фінансування будівництва по вул. Яровій, 4 електрифікації, газифікації, прокладку чорнової дороги та внесено відповідну суму коштів у розмірі 2\~800 грн., що підтверджується договором від 20.03.199 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру серії 01АЙ № 583722 (а.с. 13). Також, як вбачається із довідки, виданої виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради, підписаної сільським головою [PERSON] та землевпорядником [PERSON] за № 1730 від 29.06.2016 року, згідно земельно-шнурової книги за [PERSON] рахується земельна ділянка в с. Софіївська Борщагівка по вул. Ярова, 4 площею 0,0962 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, якою вона користується з 1999 року. Проте, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] продав належну на праві приватної власності Позивачу земельну ділянку по вул. Яровій, 4 у с. Софіївська Борщагівка [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть у випадку, коли ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Як вже було зазначено, земельна ділянка розташована за адресою: Киїська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 правомірно набута у власність [PERSON], натомість доказів законності набуття права власності на цю ділянку [PERSON] суду надано не було. Більш того, як вбачається із довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 1727 від 29.06.2016 року підписаної сільським головою [PERSON] та землевпорядником [PERSON], земельна ділянка, розташована за адресою: Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова,4 у розмірі 0,0962 відчужена на підставі договору купівлі-продажу № 282 від 04 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON], дійсно належить [PERSON], відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (III-КВ № 068064) від 28 грудня 1999 року, який виданий на підставі рішення виконкому № 183/1 Софіївсько-Борщагівської сільської [PERSON] народних депутатів від 12 жовтня 1999 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1253. При чому, в даній довідці також зазначено, що при оформленні документів [PERSON] була допущена помилка в обмірах. Крім того, як вбачається із матеріалів цивільної справи, Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на підставі звернення [PERSON] в інтересах [PERSON] було відкрито кримінальне провадження по факту використання завідомо підроблених документів під час укладання 04.02.2016 року у нотаріуса за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 2В, договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222486201:01:017:0046, розташованої за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 (а.с. 53). З огляду на позицію Верховного суду України, викладену у п. 7 Постанови Пленуму від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~статті 152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).\~ Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечую його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на вищевикладене в мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2016 року [PERSON] не будучи законним титульним власником не мав права розпоряджатись земельною ділянкою, розташованою за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4, тобто спірний договір укладений з порушенням вимог\~ст. 203 ЦК України, що тягне за собою визнання останнього недійсним. Суд не приймає до уваги заперечення [PERSON], враховуючи що добросовісність набуття останньою земельної ділянки розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ярова, 4 у даному випадку не має правового значення, так як вимога про витребування майна Позивачем взагалі не предявлена і судом не розглядалась (ст. 388 ЦК України). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України суд покладає судові витрати на [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. На підставі ст. 41, 58 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. ст. 3, 5, 15, 16, 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 17, 23 Земельного кодексу України 1990 року, п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 № 7 23, 526, 625, 810, 822, 1167 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved