overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У лютому 2017 р. заявник звернувся до суду із зазначеним поданням, просить встановити опіку над недієздатним громадянином [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та призначити недієздатному громадянину [PERSON], опікуном його мати [PERSON], для захисту прав та законних інтересів недієздатного, посилаючись на ті підстави, що [PERSON] у зв'язку із неявною хворобою за своїм психічним станом здоров'я не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та потребує постійного догляду та опіки. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації подання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, оскільки вважає, що перешкод для встановлення опіки над недієздатним та призначення опікуном [PERSON] не встановлено. Заінтересована соосба [PERSON] у судовому засіданні подання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2013 [PERSON], [INFO] визнано недієздатним (а.с. 7). Як вбачається із заяви від 05.07.2016 [PERSON] звернулася до ООП Святошинської РДА у м. Києві у відповідності до ст. 60 ЦК України із поданням про встановлення опіки над [PERSON] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Згідно довідки №2263 від 07.07.2016 [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно довідки Форми №3 від 08.07.2016 №02/08/2 - 3286 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Перешкод для встановлення опіки та призначення [PERSON], [INFO] опікуном недієздатному [PERSON], [INFO] відповідно до ст. 64 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх, які за станом свого здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З урахуванням всебічного вивчення матеріалів справи, мотивів, на підставі яких особи бажають бути опікунами, суд вважає необхідним заяву задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

У лютому 2017 р. заявники звернулись до суду з заявою про визнання [PERSON] 1983 р.н. недієздатним та призначення заявників його опікуном. [PERSON] являється сином заявників. Зі слів заявників, [PERSON] [INFO] страждає на психічне захворювання з невиявленої причини та являється інвалідом 2 гр. та перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з 2012 р. довічно, але (зі слів заявників) фактично хворіє психічним захворюванням з 2003 р., але не визнає себе психічно хворим. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] та [PERSON] просили суд задовольнити заявлені вимоги, визнати [PERSON] недієздатним, встановити опіку над ним та призначити заявників його опікуном. Суд, вислухавши сторони, дослідивши зібрані докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. У заявників [INFO] р. народився [PERSON] (а.с. 2), Висновком Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 343 (а.с. 36-37) встановлено, що [PERSON] [INFO] страждає на шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефективний стан, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення опіки. Згідно ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин вимога про визнання [PERSON] 1983 р.н. недієздатним підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна відносно [PERSON], то суд відмовляє у ній, як у передчасній та такій, що не підлягає розгляду у даному провадженні. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У лютому 2017 р. заявники звернулись до суду з заявою про визнання [PERSON] [INFO] недієздатним та призначення заявників його опікуном. Зі слів заявників, [PERSON] [INFO] страждає на психічне захворювання з невиявленої причини є інвалідом 2 гр. та перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з 2012 р. довічно, але (зі слів заявників) фактично хворіє психічним захворюванням з 2003 р., але не визнає себе психічно хворим. Заявники зазначають, що останнім часом поведінка їхнього сина [PERSON] значно погіршилася, він став дуже агресивним, домовитися з ним про будь-що стало неможливо та з ним взагалі стало небезпечно залишатися вдома. Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] [INFO] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про виділ частки в окремий об'єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що їм на праві спільної часткової власності належить по 1/54 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що загалом становить 1/18 частину житлового будинку та підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2000 р. Ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.06.2017 р. та 15.03.2017 р. за заявою представника позивачів до участі у справі в якості відповідачів було залучено інших співвласників нерухомого майна (а.с.55, 78). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2018 р. за заявою представника позивача про відмову від частини позовних вимог провадження по справі за позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою провадженням закрито. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч.7 ст.128 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомили, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/54 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що загалом становить 1/18 частину житлового будинку та підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2000 р. та відповіді КП МБТІ від 15.05.2017 р. № 670 (а.с.5- 8, 35-36, 75-76). Інші частини житлового будинку, розташованого за вказаною адресою належать на праві власності відповідачам (а.с.75-76). Відповідно до вимог ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що перебуває в власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної сумісної власності. Згідно висновку судової будівельно-технічної № 128/2017 від 13.09.2017 р. встановлено один варіант порядку виділу частини будинку, який може бути прийнятий судом (а.с.143-153). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, просили ухвалити рішення, яким визначити їм додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], який помер [INFO] Обґрунтовуючи вимоги, позивачі зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина за законом. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, їм було відмовлено у зв'язку з пропущенням строків прийняття спадщини. Причиною не оформлення спадщини являється те, що вони фактично проживали з батьком але не були зареєстровані і вважали, що прийняли спадщину. Враховуючи, те що пропущено строк прийняття спадщини вони змушені звертатися до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву від 14.03.2017 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в судове засідання не з'явився, 01.03.2017 року подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] Згідно з копією свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в м. Рівне Рівненської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана Здолбунівською державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась. Доводи позивачів [PERSON] та [PERSON] про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає такими, які заслуговують на увагу, а тому вважає необхідним визначити їм додатковий строк для подання заяви тривалістю 30 днів, після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 10 серпня 2007 року вони у Відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб, актовий запис за № 124. Від шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння та довіри один до одного, різні погляди щодо життя та життєвих цінностей, тривалий час сторони не ведуть спільне господарство, збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам подружжя, їх неповнолітнім дітям. 06 лютого 2017 року між подружжям укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей. До судового засідання заявники не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на розірванні шлюбу наполягають. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки судом встановлено, що між подружжям втрачене взаєморозуміння, заявники разом не проживають тривалий час, між подружжям укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей та збереження шлюбно-сімейних відносин між ними неможливе і суперечить інтересам подружжя та їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 лютого 1985 року. Від спільного шлюбу у них є діти, однак на цей час уже повнолітні. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають, не ведуть спільного господарства. Жодних сімейних звязків між ними не існує. У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 1985 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серії І-АМ № 189441 (а.с. 4). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 лютого 2015 року. Від спільного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають, не ведуть спільного господарства. Жодних сімейних звязків між ними не існує. У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2015 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серії І-АМ № 181924 (а.с. 4). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, їх повнолітній син [PERSON] навчається у Київському технікумі електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає матеріальної допомоги. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається у Київському технікумі електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 25.05.2000 року зроблено відповідний запис. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO].. [PERSON] є студентом денної форми навчання ІІІ курсу Київського технікуму електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації, період навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, дана позовна заява подана до суду 14.02.2017 р. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Як пояснила в судовому засіданні позивач їх повнолітній син проживає разом із позивачкою. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи юридичну оцінку пояснення та наданим по справі доказам, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, на час його навчання у Київському технікумі електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2017 року та до закінчення навчання 30.06.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 4 квітня 2014 року. Від спільного шлюбу у них дітей немає. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають, та не проживали, сімейних стосунків не підтримують через різні погляди на сімейне життя, ведення справ сім?ї. Жодних сімейних звязків між ними не існує. У судове засідання позивач не зявилася, однак в позовній заяві зазначила, що просить суд розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-АМ № 144805 (а.с. 5). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved