Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], а подальшому і до неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в інтересах яких діє законний представник їх батько [PERSON], в обґрунтування вимог посилаючись на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 04 травня 2011 року, ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] на праві власності в рахунок повернення заборгованості в розмірі 42757,49 доларів США за кредитним договором №\~2007-069, укладеним 12 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в сумі 33000,00 доларів США шляхом продажу вказаної квартири банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, проте після пред'явлення письмової вимоги про звільнення житлового приміщення 25 березня 2013 року відповідач квартиру не звільнила, тому позивач, посилаючись на ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, згідно уточнених вимог, просив суд виселити відповідачів з вказаної квартири. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, вказували, що згідно наданих документів квартира, передана в іпотеку, є особистою власністю позивача, і не потребувала згоди іншого з подружжя для укладання іпотечного договору, на момент укладання договору, в ній не було зареєстровано та не проживали неповнолітні, . Відповідач [PERSON], діючий одночасно в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. У попередніх судових засіданнях проти позову заперечував, вказував, що договір іпотеки укладений з порушенням прав дружини [PERSON], яка не давала згоди на його укладання, а також інтересів неповнолітніх дітей, посилався на те, що ним було подано заяву про перегляд заочного рішення від 21 квітня 2011 року, яке є підставою для звернення стягнення на майно. Третя особа орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. У попередніх судових засіданнях просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував, що при розгляді справи не було враховано, що виселення без надання іншого житлового приміщення можливо, якщо житло було придбано за кредитні кошти під іпотечне кредитування, в той час як квартира [ADDRESS], не була придбана за кредитні кошти за іпотечним договором, за яким здійснювалось стягнення. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. При встановленні фактичних обставин справи суд керується приписами ч.\~3 ст.\~61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно, яке набрало законної сили 04 травня 2011 року, 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №2007-069 за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на строк з 12 квітня 2007 року по 11 квітня 2014 року у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 33000,00 доларів США для використання в якості оборотних засобів, зі сплатою за користування кредитом 16% на рік на суму залишку заборгованості, а [PERSON] зобов'язався сплачувати кредит ануїтетними платежами в сумі 659,63 доларів на місяць згідно графіку погашення кредиту, виконувати інші умови договору належним чином (п.1, 4, 8 договору, додаток №1 до договору) ( Т.\~1 а.с. 9 17, 24 25). В забезпечення належного виконання договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 12 квітня 2007 року укладений договір іпотеки №2007-069 з предметом іпотеки квартири [ADDRESS], загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що складається з 1- кухня, 2 коридор, 3, 4, - житлові, 5 санвузол, належної [PERSON] як іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н, видане 21 квітня 1998 року виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів та договору дарування ВВЕ №\~821429, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24 червня 2004 року (Т.1 а.с.а.с.18 25). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 04 травня 2011 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення - задоволено частково; в погашення заборгованості за кредитним договором №2007-069 від 12 квітня 2007 року в розмірі 42\~757,49 доларів США ухвалено звернути стягнення на квартиру, що належить [PERSON], загальною площею 48,3 кв.м., яка розташована в м. Дніпропетровську по вул. Свєтлова, 69/7 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; в решті позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат (Т.\~1 а.с. а.с.24 25). Позивач 02 грудня 2014 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» направив [PERSON] вимогу у тридцятиденний термін звільнити квартиру [ADDRESS], про що свідчить реєстр рекомендованих поштових відправлень від 11 грудня 2014 року (Т\~1 а.с.27). Разом з тим, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 17\~лютого 2015 року та від 20 лютого 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 19 березня 1996 року та з 20 лютого 2015 року його неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] (Т.\~1 а.с.54, 54, 59). Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Частинами 2, 3, 4 ст. 109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 1322 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Як вбачається з п.\~1.3. кредитного договору №\~2007-069 від 11 квітня 2007 р. кредит був наданий відповідачу [PERSON] як обігові кошти (Т.\~1 а.с. 9), передане в іпотеку майно, належало відповідачу до укладання кредитного договору, зе кредитні кошти не придбавалось, тому у суду відсутні правові підстави для застосування положень ст.\~1322 цього Кодексу щодо виселення без надання житлового приміщення. Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 15 лютого\~2016 року №\~53247745 на цей час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (Т, 1 а.с. 135) Таким чином позивач на цей час не є власником спірної квартири, свої права щодо реалізації спірної квартири як предмету іпотеки він реалізував. В порядку ч.\~4 ст.\~10 ЦПК України сторонам було розяснена можливість заміни позивача, залучення третьої особи. Жодних клопотань з цього приводу учасниками справи заявлено не було. Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 22 травня 2015 року у справі, що розглядається, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], який діє також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], про виселення. Хоча ухвалою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 22 березня 2016 року, вказане заочне рішення скасоване, на той час воно вже було виконане, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №\~49514770, оригіналом виконавчого листа, повернутого на адресу суду з відміткою про закінчення виконавчого провадження (Т. 2 а.с. 11, 18). Зараз відповідачі не проживають у вказаній квартирі та зняті з реєстрації за цією адресою, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Відповідно до ч.\~4 ст.\~78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Судом було розяснено позивачу право на уточнення позовних вимог, проте він залишив їх незмінними, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не просив. Таким чином, на цей час, позивач не є власником спірного майна і не має щодо нього жодних інших речових прав, відповідачі в спірній квартири фактично не проживають, що унеможливлює їх виселення, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з повною відмовою у позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають, судові витрати відповідача, які складаються з судового збору в розмірі 275,60 грн., сплаченого при поданні заяви про перегляд заочного рішення (Т.\~1 а.с. 121), підлягають стягненню з позивача на його користь.

Outcome: approved