Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У лютому 2014р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що між ПрАТ «СК «Уніка» та громадянином [PERSON] 06.12.2012р. було укладено договір добровільного страхування на транспорті №016345/4014/0000064, відповідно до умов якого станій застрахував транспортний засіб «Chevrolet Aveo», 2010 року випуску, д/н [NUMBER]. Позивач зазначав, що 11.07.2013р. в м.Одесі по вул. Адмірала Лазарева сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу «Chevrolet Aveo», [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Chery Tito» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.09.2013р. відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнений до адміністративної відповідальності. Оскільки на момент ДТП автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] на підставі договору страхування №016345/4014/0000064 від 06.12.2012р. був застрахований позивачем, то останній за заявою страхувальника від 12.07.2013р. на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту №00120768 від 31.10.2013р., аварійного сертифікату від 31.10.2013р. та розрахунку суми страхового відшкодування виплатило страхове відшкодування у розмірі 3598,53грн., що підтверджується платіжним дорученням №038673 від 04.11.2013р. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Уніка» у порядку регресу 3598,53грн. та суму сплаченого судового збору в сумі 243,60грн. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.36). Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав відповідну заяву (а.с.37). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главами 67 та 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. 06.12.2012р. між ПрАТ «СК «Уніка» та громадянином [PERSON] було укладено договір добровільного страхування на транспорті №016345/4014/0000064, відповідно до умов якого станій застрахував транспортний засіб «Chevrolet Aveo», 2010 року випуску, д/н [NUMBER] (а.с.7-8). Судом встановлено, що 11.07.2013р. в м.Одесі по вул. Адмірала Лазарева сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу «Chevrolet Aveo», [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Chery Tito» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суд м. Одеси від 26.09.2013р., на підставі якої відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.27). Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд, при винесенні рішення не з'ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Встановлено, що на момент ДТП автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] був застрахований ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №016345/4014/0000064 від 06.12.2012р. (а.с.7-8). Відповідач [PERSON] матеріальну шкоду, яка була спричинена ним в результаті ДТП добровільно не відшкодував. ПрАТ «СК «Уніка» визнала подію, яка мала місце 11.07.2013р. в м.Одесі із застрахованим автомобілем марки «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] страховим випадком, у зв'язку із чим 04.11.2013р. здійснила виплату страхового відшкодування ТОВ «Тюнінг-Сервіс клуб Маршал» у розмірі 3598,53грн., що підтверджується платіжним дорученнями №038673 від 04.11.2013р. (а.с.26). Розмір страхового відшкодування було визначено на підставі рахунку-фактури №СФ-0013033 від 22.07.2013р. (а.с.23) та страхового акту №00120768 від 31.10.2013р. (а.с.25). Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що відповідач позов про відшкодування шкоди у порядку регресу визнав в повному обсязі, що підтверджується його заявою (а.с.37). Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 3598,53грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 16, 979, 989, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved