Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У листопаді 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: - виділити позивачці в натурі частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,2 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., яка складається з наступних приміщень: прим. 4-1 вбиральня площею 1,8 кв.м., прим. 4-2 тамбур площею 3,9 кв.м., прим. 4-3 кухня площею 12,1 кв.м., прим. 4-4 сходи площею 2,9 кв.м., прим. 4-5 житлова кімната площею 8,1 кв.м. (мансардний поверх), прим. 4-6 житлова кімната площею 9,4 кв.м., та споруди № 4, ІІ, що складає 7/100 частин від усього будинку; - припинити право спільної часткової власності позивачки на зазначене вище майно; - стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є співвласником домоволодіння [ADDRESS] , решта співвласників - відповідачі. Зазченим вище майном вона користується особисто, відповідно до розміру частки у праві спільної часткової власності домоволодіння. Враховуючи відсутність згоди всіх відповідачів про поділ належного їм на праві спільної часткової власності домоволодіння, на підставі ст. 364 ЦК України просила виділити їй в натурі належну їй частку житлового будинку, а також припинити її право спільної часткової власності, на майно, з метою подальшого розпорядження своїм майном без згоди інших співвласників, враховуючи те, що фактично між сторонами вже склався порядок користування і відбулося фактичне виділення в натурі часток майна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, х підстав зазначених у позові, просили суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позов визнали, зазначивши, що між сторонами фактично відбувся поділ домоволодіння, в межах розміру часток кожного з співвласників. Решта відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представник третьої особи, зазначав, що при вирішенні спору покладається на розсуду суду, але просив врахувати інтереси дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка [PERSON] , на підставі Договору про розподіл майна подружжя (реєстр. №244), від 11 червня 2009р, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биченко О.О., є власницею 7/100 частин приватного житлового будинку (літ.А), загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 128,6 м.кв., сарай (літ.Б), сарай (літ.Д), навіс (літ.Ж), навіс (літ.З), споруди (№1-5,І,ІІ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначені вище 7/100 часин (по факту квартира [ADDRESS] ) приватного житлового будинку (літ.А), згідно технічного паспорту (далі по тексту - техпаспорт) (інв.справа ЖБ-15711 виконавець ТОВ «БТІ») «на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами» - це житловий будинок (літ.А) загальною площею 38,2 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.; що складається з наступних приміщень: прим. 4-1-вбиральня площею 1,8 м.кв., прим. 4-2-тамбур площею 3,9 м.кв., прим.4-3-кухня площею 12,1 м.кв., прим. 4-4-сходи площею 2,9 м.кв., прим. 4-5-житлова площею 8,1 м.кв.(мансардний поверх), прим. 4-6-житлова площею 9,4 м.кв., та споруди №4,ІІ. Також на праві приватної власності, на підставі Державного акту від 07 серпня 2009р, а також Договору про розподіл майна подружжя (реєстр. №244), від 11 червня 2009р., позивачці належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:88:077:0047, площею:0,0060 га. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, співвласниками вищезазначеного будинку є відповідачі: - [PERSON] - 9/100 та - 8/100 частин; - [PERSON] - 40/100 частин; - [PERSON] - 32/100 частин; - [PERSON] - 4/100 частин; Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Положенням ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст. 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. У п. 7 Постанови Пленум Верховного Суду України від 4 жовтня 1991р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначив судам наступні роз`яснення, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Судом було встановлено, що між сторонами фактично відбувся поділ будинку на окремі квартири, кожна з яких в будинку облаштована для ізольованого користування, має самостійний вхід (вихід) на прилеглі власні земельні ділянки, що ізольовані (огороджені) одна від одної, та мають власні входи. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Суд приймає до уваги доказ наданий позивачкою, 28 вересня 2020р., при проведенні технічної інвентаризації всього будинку, інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна (кваліфікаційний сертифікат № АЕ001531 від 08 лютого 2013р.), [PERSON] , було складено Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна (далі по тексту-Висновок). Даним Висновком зазначено те, що за технічними показниками, належні позивачці 7/100 частин будинку є відокремленими, має окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Технічна можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна підтверджена наданими суду відповідними письмовими доказами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 862,90 грн., з кожного.

Outcome: approved