Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про уточнення та збільшення позовних вимог від 25 травня 2018 року, просив суд стягнути з ПрАТ «СТ «Гарантія» на його користь страхове відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ4870592 у сумі 16 823, 92 грн, пеню в розмірі 6 378, 46 грн, інфляційні втрати 3 134, 83 грн, 3% річних - 679, 00 грн, витрати на проведення судової експертизи - 3 575, 00 грн, а з [PERSON] - відшкодування шкоди у розмірі 3 472, 41 грн, які складають відшкодування збитків (майнової шкоди) /а. с. 166-167/. В обґрунтування позову вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за участі автомобілів, під керуванням сторін у справі, у настанні якої визнано винним відповідача [PERSON] , транспортному засобу позивача було завдано пошкоджень. Вартість завданого збитку завданого автомобілю позивача згідно із звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 498/9-16 становить 45 149, 17 грн /а. с. 13-21/. Страховиком було виплачено позивачеві суму у розмірі 30 663, 67 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2019 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 57 від 05 лютого 2019 року, цивільну справу за вказаним позовом передано головуючому судді Литвновій І. В. /а. с. 215/. Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про нього належним чином, представник відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, відзив на позов та поясненнях-розрахунку. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року у справі № 761/34393/16-п, яка набрала законної сили 02 грудня 2016 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке, вчинено 20 вересня 2016 року у м. Києві по вул. Білоруська (буд. 32), під його керуванням автомобілем «Chevrolet Aveo» (державний номерний знак [NUMBER] ), оскільки він перед початком руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Avensis» (державний номерний знак [NUMBER] ), що призве одо до пошкодження транспортних засобів /а. с. 10/. Цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія» за полісом АЕ4870592, який станом на 20 вересня 2016 року був чинним і розмір ліміту страхової суми по даному виду становив - 50 000, 00 грн /а. с. 11/. 19 січня 2017 року відповідач страховик ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатив позивачеві в якості страхового відшкодування матеріальних збитків завданих у дорожньо-транспортній пригоді 20 вересня 2016 року внаслідок зіткнення за автомобілем [PERSON] «Chevrolet Aveo» (державний номерний знак [NUMBER] ), у розмірі 30 663, 67 грн /а. с. 33, 62/. Згідно з висновком звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 498/9-16, складеним на заяву позивача, вартість матеріального збитку завданого його автомобілю становила 45 149, 17 грн, вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, - 71 553, 07 грн, ринкова вартість до моменту дорожньо-транспортної пригоди - 368 223, 93 грн /а. с. 13-21/. Натомість вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, яку він вже сплатив, становила 50 960, 00 грн /а. с. 25-52/. Згідно з висновком судового експерта Єрмоленко О. О., складеного на виконання ухвали суду від 27 жовтня 2017 року про проведення судової автотоварознавчої експертизи по матеріалам справи, вартість матеріального збитку, завданого позивачеві - власнику транспортного засобу «Toyota Avensis» (д. н. з. [NUMBER] ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20 вересня 2016 року, складала 47 487, 59 грн /а. с. 123-128/. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, судом встановлено, що, як винний у дорожньо-транспортній пригоді 20 вересня 2016 року за участі транспортного засобу позивача, відповідач несе цивільну відповідальність за завдану матеріальну шкоду автомобілю потерпілої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), як визначено нормою статті 1194 Цивільного кодексу України. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Судовим розглядом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія». Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 Цивільного кодексу України. За приписами частини другої ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини шостої статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи, що вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю «Toyota Avensis» (державний номерний знак [NUMBER] ) позивача становила 47 487, 59 грн (з ПДВ, що дорівнює 20 %), при цьому страховиком було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 30 663, 67 грн, то стягненню підлягає різниця суми між розміром матеріального збитку та відшкодування, а саме сума 8 909, 32 грн, розрахована без ПДВ (47 487, 59 грн - (47 487, 59 грн : 120 х 20 %) - 30 663, 67 грн). Визначена судовим експертом сума не перевищує суми ліміту страхової виплати, встановленого полісом АЕ4870592, укладеного [PERSON] в ПрАТ «СТ «Гарантія», тому сума різниці між розміром страхового відшкодування і вартістю матеріальних збитків підлягає стягненню з страховика. Враховуючи, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежена законом до одного року, з відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія», який наголосив на цьому у своїх поясненнях-розрахунках від 16 вересня 2019 року, фактично заявивши про пропуск строку позовної давності позивачем і застосування наслідків пропуску, підлягає стягненню сума пені за період з 25 травня 2017 року по 25 травня 2018 року - 2 545, 14 грн. Також суд, перевіривши розрахунки надані сторонами, приймає розрахунки страховика як правильні і, згідно з якими, сума втрат від інфляції за період з 19 січня 2017 року по 25 травня 2018 року становить 1 545, 18 грн, сума 3% річних за аналогічний період часу - 360, 28 грн. За приписами статті 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи підлягають стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 767,84 грн та витрати, понесені на оплату проведення експертного дослідження, у розмірі 3 575, 00 грн, згідно з квитанцією № 0.0.961284877.1 від 12 лютого 2018 року /а. с. 168/. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial