Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У лютому 2016 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект», Автозаводський Відділ Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці, яке накладено постановами державного виконавця Автозаводського Відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції. Заочним рішенням суду від 17 серпня 2016 року позов задоволено, звільнено з-під арешту: 1. Земельну ділянку, що розташована в СТ «Дніпро-2» по вул. Садова-29, діл. №1-10 (один тире десять) в смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області, площею 0,7200 га., кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази»; 2. Комплекс будівель та споруд, загальною площею 1170,3 кв.м., які знаходяться за адресою Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, Садове товариство «Дніпро-2» вул. Садова, будинок 29; право власності на які належать [PERSON], та яке передано в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]», та який накладеного на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47051390 від 02 квітня 2015 року (номер запису про обтяження № 9681183; дата державної реєстрації 15 травня 2015 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно); на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 47051390 від 02 квітня 2015 року (номер запису про обтяження № 9680998; дата державної реєстрації 15 травня 2015 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно); на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 47051390 від 02 квітня 2015 року (номер запису про обтяження № 9680788; дата державної реєстрації 15 травня 2015 року; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно). За заявою відповідача про перегляд вказаного заочного рішення ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року заочне рішення суду від 17 серпня 2016 року скасовано. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що 29 червня 2010 року між ВАТ «Банк Кіпру», який змінив свою назву на ПАТ «Неос Банк» (03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківскього, 45, ЄДРПОУ: 19358784), та ТОВ «Монолітбудкомплект» укладено кредитний договір №14-299/2010. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 29 червня 2010 року, на підставі якого [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку, що розташована в СТ «Дніпро-2» по вул. Садова-29, діл. №1-10 (один тире десять) в смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області, площею 0,7200 га., кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та Комплекс будівель та споруд, загальною площею 1170,3 кв.м., які знаходяться за адресою Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, Садове товариство «Дніпро-2» вул. Садова, будинок 29. 08 грудня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу №1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року, на користь ТОВ «Дата [PERSON]». З метою відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений 08 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], у відповідності до умов якого, до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки, який забезпечує виконання кредитних зобовязань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від 08 грудня 2014 року заборгованістю за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо фізичної особи [PERSON], яку видано нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 11 січня 2016 року, позивач дізнався, що на нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено арешти в рамках виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості. Арешти на все нерухоме майно, які накладені ДВС та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за номерами запису про обтяження 9681183, 9680998, 9680788 від 15 травня 2015 року порушують майнові інтереси позивача як Іпотекодержателя на предмет іпотеки - земельну ділянку та комплекс будівель і споруд в частині реалізації Позивачем права власності. Оскільки до Державного реєстру іпотек 29 червня 2010 року було внесено обтяження у вигляді іпотеки на земельну ділянку та Комплекс будівель та споруд, тобто значно раніше ніж накладені ДВУС арешту на все нерухоме майно, отже Позивач в частині реалізації в повній мірі права власності на зазначене майно, як іпотекодержатель, має пріоритетне право, тому просив задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні заперечуючи проти позову представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] пояснила, що державним виконавцем на законних підставах накладено арешт на майно, яке перебуває в іпотеці. Накладений постановою державного виконавця арешт на майно [PERSON] не порушує прав ТОВ «Дата [PERSON]», яке є не власником майна, а є іпотекодателем, та яке не порушувало питання про стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці. Треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект», Автозаводський Відділ Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, про час і місце судового засідання повідомлені у встановленому порядку, до суду повторно їх представники не прибули. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані особами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Так, з Іпотечного договору від 29 червня 2010 року, який укладено ВАТ «Банк Кіпру», надалі «Іпотекодержатель» та [PERSON], який посвідчено нотаріально, видно, що [PERSON], як «Іпотекодавець», виступає майновим поручителем по зобовязанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект», та згідно з цим Договором Іпотекодавець відповідає за задоволення вимог Іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки, у разі порушення Позичальником зобовязань, що випливають з Кредитного договору №14-299/2010 від 29 червня 2010 року, укладеного між ВАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Монолітбудкомплект», та додаткових угод до нього. В іпотеку за Іпотечним договором передано нерухоме майно, що належить Іпотекодавцю на праві власності, а саме: - земельну ділянку, що розташована в СТ «Дніпро-2» по вул. Садова-29, діл. №1-10 (один тире десять) в смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області, площею 0,7200 га., кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази», та - Комплекс будівель та споруд, загальною площею 1170,3 кв.м., які знаходяться за адресою Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, Садове товариство «Дніпро-2» вул. Садова, будинок 29. На підставі укладеного договору нотаріусом накладено заборону на відчуження переданого в іпотеку нерухомого майна, і вказане обтяження зареєстровано в Державному реєстрі. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо фізичної особи [PERSON], яку видано нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 11 січня 2016 року, видно, що 29 червня 2010 року Київським міським нотаріальним округом проведена державна реєстрація іпотеки на вказане нерухоме майно [PERSON], та здійснена державна реєстрація обтяження на підставі Іпотечного договору. Крім цього, видно, що на нерухоме майно, що належить [PERSON], 15 травня 2015 року накладено арешти на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ в рамках виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості. Арешти на все нерухоме майно, які накладені ДВС та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна здійснено за номерами запису про обтяження 9681183, 9680998, 9680788 15 травня 2015 року. З Договору про передачу прав за іпотечними договорами від 08 грудня 2014 року з Додатком, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Бан Кіпру», як «Іпотекодержатель», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]», як «Новий іпотекодержатель», видно, що позивач разом з Правом вимоги Заборгованостей по кредитних договорах від Боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу №1 від 08 грудня 2014 року, укладеного між сторонами, одержав права за іпотечним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року щодо іпотечного майна, яке належить [PERSON] В судовому засіданні представник позивача пояснив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект» допустило порушення виконання своїх зобовязань за Кредитним договором від 29 червня 2010 року, тому позивач, як Іпотекодержатель, на підставі Іпотечного договору набув право задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, проте арешт на предмет іпотеки порушує майнові інтереси позивача як Іпотекодержателя на предмет іпотеки - земельну ділянку та комплекс будівель і споруд в частині реалізації Позивачем права власності. З повідомлення Автозаводського Відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 20 квітня 2017 року випливає, що станом на виконанні у відділу перебуває повторно предявлений виконавчий лист, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Фінанси та кредит» заборгованості. В ході примусового виконання виконавчого провадження на все рухоме та нерухоме майно накладено арешт. Майно в рамках виконавчого провадження не реалізовувалося. Досліджуючи наявні матеріали справи, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх не доведення. Так, частиною 1 статі 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені, зокрема частиною другою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України). У пунктах 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, як іпотекодержателем, заявлено вимоги до власника майна [PERSON] про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці. В судовому засіданні встановлено, і позивачем не оспорюється, що арешт на майно, яке перебуває в іпотеці, накладено державним виконавцем в рамках примусового виконання виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду в іншій справі про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості. Постанову державного виконавця про арешт майна позивач не оскаржував. На підставі викладеного суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідачем [PERSON] права позивача, як іпотекодержателя, оспорюваним позивачем рішенням третьої особи щодо накладення арешту на майно, не порушувалися, оскільки вказаним рішенням обмежуються права саме позивача, як власника майна. Отже, позивачем помилково заявлено вимоги до власника майна про зняття арешту з його майна, оскільки обтяження на майно накладено не відповідачем, а державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення в іншій справі. Крім того, за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.6, ч.7 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно статті 12 вказаного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»). Разом з тим, стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не заявлялися. Отже, обтяження, внесені 15 травня 2015 року на підставі постанови Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ у виді арешту на все нерухоме майно відповідача [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, не порушують передбачене законом право позивача, як Іпотекодержателя, оскільки позивач має пріоритетне право задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки, переважно перед іншими особами, у встановлений законом спосіб в результаті виконання рішення суду про звернення на його користь стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, позивач не звертався до суду з вимогами про звернення на його користь стягнення на предмет іпотеки, суд визнає позовні вимоги недоведеними та передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed