Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У поданій в липні 2020 року заяві позивач [PERSON] просить змінити розмір стягуваних з нього за рішенням суду аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини його заробітку та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що за виданим судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2020 року він зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття. Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу [PERSON] не вказала обставин, які мають істотне значення для прийняття законного рішення. Зокрема, на даний час він є інвалідом 3 групи, постійно хворіє та на лікування щомісяця витрачає близько 20000 грн., у той час як його доходи складають 6698 грн., а твердження [PERSON] про те, що вона не працює спростовуються скріншотами з її сторінки на інстаграмі. Указані обставини матеріального стану платника та одержувача аліментів є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів відповідно до ст.192 СК України. У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач не вправі змінювати спосіб стягуваних аліментів, на даний час вона перебуває у декретній відпустці, не працює та отримує на дитину лише допомогу в розмірі 860 грн. У судовому засіданні позивач та його представник у режимі відеоконференції позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач та її представник просять у задоволені позову відмовити. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст.181 СК України спосіб виконання цього обов`язку. Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 травня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 05 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 ч.1 ст.161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, згідно ч.1 ст.192 СК України може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З роз`яснень які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Звертаючись до суду з позовом про зменшення на підставі ст.192 СК України розміру стягуваних з позивача аліментів за рішенням суду від 14 травня 2020 року фактично просить змінити спосіб їх стягнення з частки на тверду грошову суму в розмірі 200 грн., у той час як мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України в редакції Закону №2037-VIII від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 червня 2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ст.5 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (ст.1 СК України). Указані вище положення ч.3 ст.181 СК України такими, що не відповідають Конституції України, не визнавалися. Аналіз наведених вище норм свідчить, що правом на зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, наділений лише одержувач аліментів, тобто відповідач, що узгоджується з положеннями ст.181 СК України у новій редакції, якому закон і надає право вибору способу стягнення аліментів, а не платнику аліментів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що покликання позивача на ст.192 СК України, як на підставу зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів, є помилковим, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed