Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 7 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] ; застосувати двосторонню реституцію, скасувати право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на цю частину вказаної квартири. Позов обгрунтовано тим, що до 7 жовтня 2020 року [PERSON] , його неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] належало по 1/4 частині квартири, а [PERSON] - інша 1/2 частина квартири; порядок користування квартирою визначено не було. Під час розгляду судом справи про визначення порядку володіння, користування квартирою та розподіл рахунків на сплату житлово-комунальних послуг [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] подарувала належну їй частину вказаної квартири [PERSON] . На думку позивача, вказаний договір дарування суперечить положенням чинного законодавства України та не відповідає міжнародним стандартам щодо забезпечення прав дітей, оскільки укладенням цього договору порушено інтереси неповнолітнього. Зокрема, після укладення оспорюваного договору неповнолітня дитина не зможе належним чином користуватись своєю квартирою з незнайомою, сторонньою для нього особою - новим співвласником [PERSON] , і таке співпроживання в одній квартирі не сприятиме розвитку фізичних та розумових здібностей, а також благополуччю дитини. Зростання та дорослішання дитини у віці статевого дозрівання з незнайомою для дитини особою - не сприятиме повному і гармонійному розвитку дитини в сімейному оточенні, атмосфері щастя, любові і розуміння. Крім того, оспорюваний договір укладено без згоди органу опіки та піклування, що суперечить положенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». За таких обставин, на думку позивача, договір підлягає визнанню недійсним із застосуванням двосторонньої реституції, скасуванням права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на цю частину вказаної квартири. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 4 листопада 2020 року накладено арешт на належну [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 16 січня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позов, який обгрунтовано тим, що укладення оспорюваного договору дарування не порушило майнових прав дитини, як і будь-яких інших прав дитини чи її інтересів. 21 січня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, яку обгрунтовано тим, що оспорюваним договором дарування частини квартири порушено права дитини, яка є співвласником цієї квартири та проживає у ній разом із своїм батьком. Звернуто увагу суду й на те, що уклавши оспорюваний договір, [PERSON] діяла недобросовісно, оскільки в п.2.1 договору вказала, що подарована нею частина квартири не перебуває в спорі, тоді як на той час у суді перебувала справа про визначення порядку володіння та користування цією квартирою. 28 січня 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П., в яких вона зазначає, що [PERSON] на час укладення договору дарування частини квартири не повідомляла нотаріуса про право неповнолітньої дитини на користування квартирою, а також гарантувала, що частина квартири, яка є предметом договору дарування, не перебуває в спорі і внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі й неповнолітніх, тоді як на той час на розгляді в суді перебували справи № 712/9407/19 про визначення порядку володіння й користування квартирою, а також № 712/11524/19 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності. Нотаріус також просила врахувати, що здійснюючи перевірку об`єкта дарування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вона з`ясувала наявність іншого співвласника, але не знала його дати народження, а відтак і тієї обставини, що ця особа є неповнолітньою. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У вступному слові в судовому засіданні [PERSON] , який діє від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , а також адвокат Дубінський В.М. - позов підтримали. Відповідач [PERSON] та його адвокат Орленко В.В. проти задоволення позову заперечили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради позов підтримала та пояснила, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним як такий, що укладено без згоди органу опіки та піклування і з порушенням прав та інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши вступне слово учасників судового засідання, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 16-23) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 7 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] були співвласниками по 1/4 частині квартири [ADDRESS] , а [PERSON] - іншої 1/2 частини вказаної квартири (а.с. 171-172). Із технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , скаденого Черкаським ОБТІ, вбачається, що вона є двокімнатною квартирою з роздільними кімнатами, загальною площею 50,5 кв.м., жилою площею 29,3 кв.м. (одна з кімнат має жилу площу 12,2 кв. м., а інша - 17,1 кв.м.) і розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку (а.с. 163-165). Судом також установлено, що станом на 7 жовтня 2020 року [PERSON] та малолітній на той час [PERSON] фактично проживали у вказаній квартирі, проти чого сторони не заперечували, хоча й згідно з довідкою Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 29 вересня 2020 року № 19756-01-10, станом на 29 вересня 2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована 1 особа та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти (а.с. 166). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. 7 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. посвідчено Договір дарування частини квартири, зареєстрований у реєстрі за № 3036, відповідно до якого [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв у власність як дарунок - 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 160-161). У п. 2.1 Договору дарування Дарувальниця стверджує, що частина квартири, яка є предметом цього договору, належить їй на праві особистої приватної власності, не є об`єктом права спільної сумісної власності (як така, що набута в результаті безоплатної приватизації), та до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в найм (оренду) не передана, не заставлена, в податковій заставі не знаходиться, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває; самовільних перепланувань в квартирі немає; треті особи як в Україні, так і за її межами, не мають права на частину квартири; внаслідок дарування частини квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких Дарувальниця зобов`язана утримувати за законом чи договором; договір укладається не під впливом тяжкої для Дарувальниці обставини. В квартирі малолітні та неповнолітні особи не зареєстровані. За таких обставин, 7 жовтня 2020 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 54458511, про реєстрацію права власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 180). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного договору дарування недійсним, [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , посилався на те, що такий договір всупереч ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» укладено без згоди органу опіки та піклування і що його укладенням порушено права неповнолітнього [PERSON] як співвласника, оскільки спільне проживання неповнолітньої дитини в одній квартирі із стороннім чоловіком не сприятиме розвитку фізичних та розумових здібностей, а також благополуччю дитини. Надаючи оцінку доводам позовної заяви, суд зауважує наступне. Частинами 2-4 статті 177 СК України визначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування . Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 385/1598/18, системне тлумачення ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави дійти висновку, що органи опіки та піклування надають згоду на відчуження будинку, квартири, якщо таке відчуженння здійснюється батьками або особами, які їх замінюють. Як установлено судом, [PERSON] є тіткою малолітнього на час укладення оспорюваного договору [PERSON] та не відносилась до переліку осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо свого племінника, а тому не була зобов`язана звертатись до органу опіки та піклування щодо надання згоди на передачу в дарунок іншій особі належної їй 1/2 частини спірної квартири. Отже, згода органу опіки та піклування на відчуження [PERSON] права власності на належну їй 1/2 частину квартири, право власності та користування якою мав і її на той час малолітній племінник - не була обов`язковою, а тому ця обставина не є підставою для визнання недійсним такого договору. Суд ураховує доводи [PERSON] про те, що відповідно до інформації Міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 11 грудня 2020 року № 772 [PERSON] має страхи, пов`язані із самотністю (страх втрати батька/бути покинутим), соціально-опосередковані страхи (людей, покарань, запізнень), в конфліктних ситуаціях почуває себе некомфортно, хлопець схвильований погрозами тітки та діда про їх виселення і мав досвід відвідування іншої квартири, в якій він проживав разом із матір`ю, агресивно налаштованих незнайомих людей в чорному одязі (а.с. 60-61). Проте така інформація про психоемоційний стан дитини не може обмежувати права одного із співвласників квартири на укладення договору дарування щодо своєї частки у праві власності на квартиру. Водночас зміст вищевказаної інформації Міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради свідчить і про те, що дитина має оптимальний емоційний контакт із батьком [PERSON] , який, проживаючи разом із дитиною у спірній квартирі, - зможе врівноважити всі інтереси та переживання свого неповнолітнього сина і задовольнити його базові потреби. Крім того, після укладення оспорюваного договору розмір частки неповнолітнього [PERSON] не змінився і він так само має на праві власності 1/4 частину квартири [ADDRESS] та не позбавлений права користуватись цією квартирою, у тому числі й вимагати разом із батьком установлення конкретного порядку користування нею. Доводи сторони позивача про те, що [PERSON] при укладенні договору дарування не повідомила нотаріуса про перебування на розгляд в суді цивільних справ № 712/9407/19 про визначення порядку володіння й користування квартирою, а також № 712/11524/19 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності - не є підставою для визнання такого договору недійсним. Не є підставою для задоволення позову й доводи [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про введення відповідачем [PERSON] нотаріуса в оману при повідомленні останній про те, що указаним договору не порушено право дітей, оскільки в п.2.1 договору нею було зазначено, що внаслідок дарування частини квартири не буде порушено прав та законних інтересів, зокрема, неповнолітніх, малолітніх дітей, яких Дарувальниця зобов`язана утримувати за законом чи договором, тоді як відповідного обов`язку щодо свого малолітнього племінника вона дійсно не мала. З огляду на відмову в позові, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню і заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 4 листопада 2020 року.

Outcome: dismissed