Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такого, що втратила, право на користування житловим приміщення та зобов'язати зняти з реєстрації. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказувала, що на підставі договору дарування вона є власницею 4/5 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] Позивач зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою. Крім того, за вказаною адресою, зокрема, зареєстрований - [PERSON]. Позивач також свідчить, що відповідач [PERSON] за відповідною адресою не проживає з 2014 року, але в позасудовому порядку не здійснив необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв'язку з викладеними обставинами, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надав. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, але до суду надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно із ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 30 січня 1995 року №3561, виданого Одеською залізницею, квартира [ADDRESS], належить у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до договору дарування від 27 червня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної конторі Толстих Н.Н., [PERSON] стала власницею 4/5 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Судом звернуто увагу, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, від 10 жовтня 2014 року, актовий запис № 253, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Малиновським районним у місті Одесі ВДРАЦ ГТУЮ в Одеській області 26 серпня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дру4жині присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно із довідкою №1566 від 09 серпня 2018 року, виданої КП ЖКС «Хмельницький», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до акту про непроживання, складених комісією у складі [PERSON], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським РВ ОГУ МВС України в Одеській області 17.01.1996 р., [PERSON], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським РВ ОГУ МВС України в Одеській області 24 .06.1996 р., [PERSON], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським РВ ОГУ МВС України в Одеській області 27.04.1996 р., [PERSON], паспорт серія [NUMBER], виданий Іллічівським РВ ОГУ МВС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], з 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад одного року. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, [PERSON] втратив право користування відповідним житловим приміщенням. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як роз'яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири №4 по будинку №6 по вулиці Брестській у місті Одесі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved