Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 15.07.2014 року. Від шлюбних відносин дітей не мають. Позивач зазначає про те, що після реєстрації шлюбу з'ясувалось, що вони з чоловіком зовсім різні, різні погляди на життя та відповідальність за долю сім'ї, чоловік проживає у м. Щорсі, а позивач в м. Києві. Спільного господарства не ведуть, давно не підтримують сімейних стосунків, сім'я носить формальний характер. В позовній заяві міститься прохання позивача про залишення їй дошлюбного прізвища «[PERSON]». Позивач в судовому засіданні відсутня в позовній заяві просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні відсутній про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надходило. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2014 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції, у Чернігівській області, (а.с. 5). Від шлюбних відносин дітей не мають. Позивач зазначає про те, що після реєстрації шлюбу з'ясувалось, що вони з чоловіком зовсім різні, різні погляди на життя та відповідальність за долю сім'ї, відповідач проживає у м. Щорсі, а позивач у м. Києві. Спільного господарства не ведуть, давно не підтримують сімейних стосунків, сім'я носить формальний характер. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач у своїй заяві просить розглянути позов за його відсутності та задовольнити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved