Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У лютому місяці 2016 року представник позивача [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернувся суду із позовом, в якому просив визнати незаконною бездіяльність відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області у ненаданні його довірительці попередньої роботи (посади) або іншої рівноцінної роботи (посади) на тій самій організації або на іншому підприємстві, в установі, організації та зобовязати відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області надати [PERSON] попередню роботу (посаду) або іншу рівноцінну роботу (посаду) на тій самій організації або на іншому підприємстві, в установі, організації. В обґрунтування позову зазначив, що 12 листопада 2010 року позивач була звільнена з посади на підставі п.5 ст.36 КЗпПУ, а саме трудовий договір з позивачем був припинений на підставі переходу працівника на виборну посаду. Після закінчення повноважень перебування на виборній посаді позивач скористалася передбаченою законодавством про працю гарантією зайнятості, як для працівника, обраного на виборну посаду. Зокрема, у грудні 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про працевлаштування. Однак, листом №915 від 17 грудня 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що (цитата): «... поновити [PERSON] на посаді завідувача ДНЗ с.Оглядів, у звязку із закінченням повноважень на виборній посаді, що передбачає стаття 118 КЗпП України, немає можливості, оскільки наказом по відділу освіти Радехівської РДА від 15.11.2010 року № 158 на умовах безстрокового трудового договору було призначено [PERSON] на посаду завідувача ДНЗ с. Оглядів порядком переведення з посади вихователя даного закладу тодішнім керівником відділу освіти [PERSON]Ф.». У відповідності до ч.1 ст.118 КЗпП України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, на думку позивача, формулювання законодавця «надається», а не «може надаватися» означає, що надання працівникам після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади), а при її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації є обовязком роботодавця, але аж ніяк його правом. Натомість відповідач, повідомивши позивача про неможливість надати їй посаду, на якій позивач працювала до переходу на виборну посаду, навіть не запропонував їй іншої рівноцінної роботи (посади) на тій самій організації, як і не запропонував позивачу іншої рівноцінної роботи (посади) на іншому підприємстві, в установі, організації. Хоча з огляду на вимоги законодавства відповідач як роботодавець зобовязаний був це зробити за умов неможливості надання попередньої роботи (посади). Тим самим, представник позивача вважає, що відповідач допустив незаконну бездіяльність чим порушив право позивача на працевлаштування. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві (а.с.1-2). Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Представником відповідача на адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття так як перебуває на навчанні. Суд вважає, що неодноразові причини неявки представника відповідача у судове засідання є неповажними, а тому вирішив справу слухати за його відсутності з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепон для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що ратифікована Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд враховує ту обставину, що відповідач є субєктом владних повноважень і має можливість забезпечити у судове засідання іншого представника. Крім цього у клопотанні сторона відповідача не повідомила про неможливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Так, судом встановлено, що 12 листопада 2010 року [PERSON] була звільнена з посади на підставі п.5 ст.36 КЗпП, а саме трудовий договір з позивачем був припинений на підставі переходу працівника на виборну посаду (а.с.3 зворот). У грудні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області з письмовою заявою про працевлаштування і листом № 915 від 17 грудня 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що поновити її на посаді завідувача ДНЗ с.Оглядів, у звязку із закінченням повноважень на виборній посаді, що передбачає стаття 118 КЗпП України, немає можливості, оскільки наказом по відділу освіти Радехівської РДА від 15.11.2010 року №158 на умовах безстрокового трудового договору було призначено [PERSON] на посаду завідувача ДНЗ с.Оглядів порядком переведення з посади вихователя даного закладу тодішнім керівником відділу освіти [PERSON] (а.с.4). Суд вважає, що дана відмова є незаконною враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до ч.1 ст.118 КЗпП України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, на думку суду, формулювання законодавця «надається», а не «може надаватися» означає, що надання працівникам після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади), а при її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації є обовязком роботодавця, але аж ніяк його правом. Крім цього, та обставина, що наказом по відділу освіти Радехівської РДА від 15.11.2010 року №158 на умовах безстрокового трудового договору було призначено [PERSON] на посаду завідувача ДНЗ с.Оглядів не є підставою для недотримання вимог ч.1 ст.118 КЗпП України. Так як відповідно до ч.6 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Таким чином, законодавець передбачив можливість поновлення на роботі працівника на тій самій посаді навіть за наявності тих обставин, що на відповідну посаду був прийнятий інший працівник Суд звертає увагу також на те, що факт перебування [PERSON] на пенсії за вислугу років, як педагогічний працівник, не може бути також підставою для недотримання вимог ч.1 ст.118 КЗпП України. У відповідності до статті 23 Загальної декларації з прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Кожна людина має право створювати професійні спілки і входити до професійних спілок для захисту своїх інтересів. Частиною 1, 2 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Таким чином, оскільки відповідач, повідомивши позивача про неможливість надати їй посаду, на якій позивач працювала до переходу на виборну посаду не запропонував їй іншої рівноцінної роботи (посади) у тій самій установі, як і не запропонував особі іншої рівноцінної роботи (посади) на іншій установі, організації, хоча як роботодавець зобовязаний був це зробити за умов неможливості надання попередньої роботи (посади), тобто діяв не правомірно, відповідно вимоги [PERSON] є належно обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved