Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідно до укладеного 11.06.2013 року договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті. Відповідач під час укладення договору шляхом підписання відповідної заяви ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг. Згідно з п. 2.1.1.12.7.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. В редакції Умов та правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Україні встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі, 86,4 % - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 15.09.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 35542,96 грн., з яких: 28323,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7219,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з сумою заборгованості не погодився, вважав, що сума заборгованості за кредитом повинна бути меншою ніж сума позову, посилаючись на те, що ним здійснювалося погашення заборгованості. В подальшому відповідач у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи завершено в його відсутність. За правилами частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11.06.2013 року [PERSON] , яким у подальшому змінено прізвище та ім`я на [PERSON] , був наданий кредит у вигляді кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок, у розмірі 2000 грн., який у подальшому неодноразово змінювався. Максимальний розмір кредитного ліміту на 11.04.2018 року склав 40000 грн. 15.04.2019 року кредитний ліміт зменшено відповідачу до 38520 грн. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначено, що відповідач згодний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно з доданим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором станом на 15.09.2020 року банк нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 35542,96 грн., з яких: 28323,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7219,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи між сторонами спір про стягнення з відповідача вказаних сум, суд враховує, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що, звернувшись із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості у сумі 35542,96 грн., зокрема 28323,47 грн. - за простроченим тілом кредиту та 7219,49 грн. - за простроченими відсотками. Так, суд звертає увагу, що згідно з наявною в матеріалах справи випискою по рахунку (а.с. 63) відповідачем періодично здійснювалося погашення заборгованості. Так, станом на 16.11.2018 року банком відповідачу була нарахована заборгованість у загальному розмірі 42540,65 грн. У період з 16.11.2018 року по 15.09.2020 року в рахунок погашення заборгованості було внесено, в тому числі утримано з іншого рахунку, грошові кошти в розмірі 45304,82 грн. При цьому банком у вказаний період списано в рахунок погашення процентів за користування кредитом за ставкою 3,6% грошові кошти в розмірі 37901,54 грн. та в рахунок пені 400 грн., а всього 38301,54 грн. Між тим, матеріали справи не містять належних доказів щодо погодження сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами, а також умов про сплату неустойки. Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, банк долучив витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт як невід`ємні частини договору. Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими умовами, правилами та тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, в тому числі у разі їх зміни банком. Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. В даному випадку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідної заяви, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Враховуючи наведене, оскільки наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, складений позивачем, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, належні докази на підтвердження суми заборгованості в розмірі 35542,96 грн. не надані, суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим та в його задоволенні необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем під час звернення до суду витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed