Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначено, що 21.02.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.12.16 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 476,64 грн., яка складається з наступного: 3140,60 грн. - заборгованість за кредитом; 30 541,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3438,09 заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1856,03 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду від 13 травня 2017 року визнано обовязкову участь сторін у даній справі, однак представник позивача в суд не зявився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила застосувати позовну давність у даному спорі та відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач заперечила факт сплати нею кредиту (суму погашення за наданим кредитом) 13 червня 2014 року в розмірі 11,91 грн. Зазначила, що працівники ПАТ КБ «ПриватБанк» надали пояснення їй, що вказана сума автоматично списана з її зарплатної картки в ПАТ КБ «Приватбанк» для погашення простроченої заборгованості. Однак вказала, що отримує нараховану заробітну плату на поточний рахунок, який відкрито у ПАТ «Державний ощадний банк», про що надала відповідні докази (а.с.59-63). Рахунків для отримання нею заробітної плати в ПАТ КБ «Приватбанк» ніколи не відкривала і відповідно зарплатної картки в указаному банку не отримувала. Кому належить картка з якої погашена сума за наданим їй кредитом 13 червня 2014 року в розмірі 11, 91 грн. вона не знає. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 21.02.2012 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3300 грн., з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості (а.с.4-30). Станом на 30.11.2016 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 39 476,64 грн., яка складається з наступного: 3140,60 грн. - заборгованість за кредитом; 30 541,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3438,09 заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1856,03 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3). При укладенні договору сторони керувались\~ст.634 ч.1 ЦК України\~згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Відповідно до п.2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно до п.2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг», при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно п.1.1.3.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.02.2012 року станом на 31.12.2016 року в рахунок погашення боргу 13 червня 2016 року зараховано кошти (сума погашення за наданим кредитом) в розмірі 11,91 грн.(а.с.3), деталі операції: автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**07 по карті 52**65 (а.с.52, 78). Відповідач в судовому засідання стверджувала, що 13 червня 2016 року будь-яких коштів на погашення суми заборгованості за кредитним договором не сплачувала, з чиєї картки за 22**07 здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості на її карку їй не відомо. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду виписку по кредитному рахунку клієнта з якої вбачається, що 13 червня 2014 року (дата операції 12 червня 2016 року) здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**07, зазначено, що основна картка [PERSON] під номером 9992****6217707. доказів того, кому належить картка 22**07 позивачем суду не подано, тому не доведено, що відповідач вчинила дії, які свідчать про визнання нею боргу, що відповідно до вимог\~ст. 264 ЦК України\~є підставою для переривання строку позовної давності.\~\~\~ Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач допустила неналежне виконання взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору, а саме як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення за наданим кредитом здійснено відповідачем 24.01.2014 року у розмірі 100 грн., що підтвердила відповідач в судовому засіданні. Тобто, відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», починаючи з 24.01.2014 року у позивача виникло право звернутися до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 та від 19.03.2014 року № 6-14цс14, яка згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно доч.4 ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила 24.01.2017 року. Банк звернувся до суду з позовом 02.02.2017 року, а отже після спливу строку позовної давності. Крім того, у заяві позичальника від 21.02.2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (а.с.4). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 та від 11.03.2015 року, яка згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності у даному спорі, а позивач в свою чергу не довів той факт, що відповідачем було вчинено дії якими переривається строк позовної давності, тому відповідно до вимог ч.4\~ст. 267 ЦК України\~в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed