Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з указаною позовною заявою до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності спадкодавцю та визнання права власності на цей будинок в порядку спадкування за законом. Зазначила, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, із земельних ділянок та житлового будинку. Спадкоємцями зазначеного майна по закону є позивач, як дружина спадкодавця та двоє його дітей. Проте діти спадкодавця спадщини після смерті батька не прийняли, про що подали відповідні заяви. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а вона бажає успадкувати будинок, позивач просить: - установити факт належності житлового будинку з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] Вінницької області належав на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року; - визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 116,7 м кв., житлова площа 45,7 м кв., підсобна площа 71 м кв., у тому числі: прибудова літера «а»; балкон літера «а1»; прибудова гараж літера «Б», розташовані по [ADDRESS] Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, зазначений в заві про збільшення позовних вимог підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача - Стрільницької сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від сільського голови Бровченко В.С. до суду надійшла заява, у якій вона позов визнає, справу просить розглянути у її відсутність (а.с. 53). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, проте, від заступника начальника Шаргородського районного управління юстиції з питань державної реєстрації Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу державної реєстрації прав (а.с. 43). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, проте, від них до суду надійшли заяви, у яких вони просять справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 44, 46). Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] року у с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку у [ADDRESS] Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивач, оскільки є дружиною спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про укладення [NUMBER] (а.с. 9). Інші спадкоємці, діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли і на неї не претендують, що підтверджується їх заявами (а.с. 23, 24). З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у [ADDRESS] було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 9 грудня 2015 року (а.с. 10). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі -ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частини четвертою статті 1269 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи дружиною спадкодавця, дійсно є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк на час відкриття спадщини, позивач проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується копією паспорта позивача, а також копіями із погосподарських книг (а.с.7, 16, 17). Позивач також оформила у спадщину частину спадкового майна, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 35). Водночас, оформити у спадщину житловий будинок у [ADDRESS] позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1971-2015 роки [PERSON] зазначений головою двору (а.с. 57-66). Із погосподарських книг також видно, що в особистому користуванні [PERSON] перебувала земля площею 0,61 га, у тому числі під будівлями 0,02 га. Згідно з довідкою КП Могилів-Подільського МБТІ від 3 грудня 2015 року № 289, право власності на домоволодіння у [ADDRESS] ім'я [PERSON] не зареєстровано (а.с. 11). Із технічного паспорта, виготовленого у 18 листопада 2015 року на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] вбачається, що загальна площа будинку літера «А» складає 116,7 м кв., житлова площа 45,7 м кв., підсобна площа 71 м кв., у тому числі: прибудова літера «а»; балкон літера «а1»; прибудова гараж літера «Б» (а.с. 18-21). Із довідки про технічний стан житлового будинку, вбачається, що загальний стан будівлі задовільний, будинок придатний для проживання (а.с. 22). На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] земельна ділянка у [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належала [PERSON] (а.с. 15). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку у [ADDRESS] При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1975-1985 роках, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області на [ADDRESS] та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у [ADDRESS], окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved