Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де треті особи - Адміністрація Самарського району Дніпровської міської ради, Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що між сторонами спільне подружнє життя не склалося, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року шлюб було розірвано. Батько дитини свідомо не бажає брати участь у її вихованні, виявляти турботу щодо неї, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною йому ніхто не чинить. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року з [PERSON] на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати та інших доходів відповідача щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з 10 жовтня 2017 року, а також стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання останньої у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітної плати та інших доходів відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 10 жовтня 2017 року до досягнення дитиною 3-річного віку. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання [PERSON] не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву щодо розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року було розірвано (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №503 (а.с.21). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року, вирішено стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати та інших доходів відповідача щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з 10 жовтня 2017 року, а також стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання останньої у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітної плати та інших доходів відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 10 жовтня 2017 року до досягнення дитиною 3-річного віку (а.с.4-5). Як вбачається з довідки Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) віл 17 вересня 2020 року №42037 боржник [PERSON] ухиляється від сплати аліментів (а.с.15). Характеристикою в.о. директора Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс №122» Тиханової Є.Б. зазначено, що дитина [PERSON] виховується в неповній сім`ї, так як батьки розлучені. Піклуванням дитини займається її мама [PERSON] . За час присутності дитини в дошкільному закладі тато [PERSON] жодного разу не забирав дитину, не опікувався, не цікавився, як дитина проводить там час (а.с.7,13). Зібраними по справі письмовими доказами, встановлено, що відповідач [PERSON] доньку не відвідує, не приймає участі у її вихованні, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Крім того, у судове засідання відповідачем надано заяву про визнання позову. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved