Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що [INFO] померла [PERSON] , після чого відкрилась спадщина до майна особи у виді, зокрема, квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , а відповідач - сином. Тобто сторони належать до спадкоємців першої черги. Позивач та відповідач звертались до нотаріуса відповідно з заявою про прийняття спадщини та заявою про відмову від прийняття спадщини. Однак при цьому питання про оформлення спадкових прав на квартиру [ADDRESS] залишилось невирішеним. Зважаючи на викладене [PERSON] звернувся з даним позовом, у якому просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Відповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом та подав суду заяву про визнання позову в порядку статті 206 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засіданні не з`явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засіданні не з`явився, але від особи надійшла заява про визнання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Як регламентують частини 1, 2, 5 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 30 березня 1994 року, виданим Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №39348 від 30 березня 1994 року, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за №3-4177, власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 60,9кв.м., є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 червня 2008 року у справі №2-1980/2008 визначено, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній власності є рівними та становлять по 1/2 на кожного співвласника; а також визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування після померлого [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2014 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-687, власником 1/2 ідеальної частки [ADDRESS] стала [PERSON] в порядку спадкування після померлої матері - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 липня 2014 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7758 від 30 липня 2014 року. За відомостями свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 липня 1988 року, [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1988 року . [PERSON] померла не встигши оформити спадкові права на іншу 1/2 ідеальну частку згаданої вище квартири, що залишилась після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді квартири [ADDRESS] . Суд витребував та дослідив у судовому засіданні матеріали спадкової справи №515/2014, відкритої державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори за заявами спадкоємців померлої [PERSON] . Проаналізувавши відповідні матеріали, суд встановив наступне. 03 вересня 2014 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] та [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] на підставі статті 1273 ЦК України. Відомостей, що б свідчили на наявність інших спадкоємців, матеріали спадкової справи не містять. Померла [PERSON] за життя не скористалась правом заповідального розпорядження щодо належного майна, питання про оформлення спадкових прав заінтересованими особами вирішено в частині 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкування в даному випадку має здійснюватися за законом. Як регламентує стаття 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оцінивши досліджені у справі докази суд погоджується, що позивач є спадкоємцем першої черги. Питання, що пов`язані зі спадкуванням, чітко регламентовані положеннями Книги шостої ЦК України. Так, відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відтак, факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] , а також факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] , суд уважає доведеними. Згідно з частинами 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як регламентує стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого Протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заяви №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи. У параграфі 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine», заяви №68385/10 та №71378/10), суд зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» («Kopecky v. Slovakia», заява №44912/98, п. 52). Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у [PERSON] охоронюваного законом інтересу, спрямованого на оформлення майнових прав у порядку спадкування після померлої дружини. З урахуванням викладеного, а також оскільки за загальним правилом спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття (частина 5 статті 1268 ЦК України), суд зазначає, що майнові права [PERSON] на спадщину охоплюються категорією «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такі права особи підлягають захисту та дієвим механізмом захисту цих прав є визнання за особою права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,9кв.м. - у порядку спадкування після померлої [PERSON] . Перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову [PERSON] суд покладає судові витрати на відповідача та стягує на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 1500,00 + 9010,00 = 10510,00 гривень.

Outcome: approved