Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] , в особі адвоката Працевитого Г.О., завернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 07.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк, відповідач) та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPO0GA0000000060 на суму 89 600,00 доларів США. Фактично позичальнику через касу банку було видано грошові кошти в розмірі 452 480,00 грн., замість 89 600,00 доларів США. Згідно п. 1.1. Кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором зазначені у розділі 7 договору. Пунктом 3.6. Кредитного договору встановлено обов`язок сплати позичальником на користь банку щомісячну винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п. 7.1. даного Договору. За які саме послуги банк отримує вказану винагороду, договором не зазначається. Пунктом 7.1. Кредитного договору встановлено, що банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.11.2007 року по 07.11.2027 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії (далі - Кредит) у розмірі 108 800,00 доларів США на наступні цілі 89 600,00 доларів США - кредит під заставу житла, а також у розмірі 19 200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом: відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. Періодам сплати вважати період з «2» по «7» число кожного місця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди) що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку, а саме щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 115,86 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. При цьому, у вказаному платежу не зазначається, яка саме сума коштів йде на погашення тіла кредиту, відсотків та комісії окремо, що унеможливлює розрахування вказаних сум в момент підписання договору. Графіку погашення кредиту із зазначенням сукупної вартості кредиту, банк позичальнику не надавав між сторонами графік погашення кредиту не підписувався. Розмір комісії в розмірі 0,2% від суми кредиту в місяць становив 179,20 доларів США в місяць (89600*0,2%). За період з часу укладання договору позичальником було сплачено 154 платежі за комісією, всього на суму 27 596,80 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Також, банком було безпідставно стягнуто на свою користь комісію за надання кредиту в розмірі 3,00% від суми кредиту - 2 688,00 доларів США (89600*3%). Вказані суми, що були сплачені позичальником на користь банку безпідставно були зараховані банком в рахунок погашення комісії, а не погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим, заборгованість за тілом кредиту та за відсотками є завищеною, що порушує права споживача на належну та справедливу послугу щодо надання споживчого кредиту. Позивач наголошує, що як зазначалося вище, пунктами 3.6., 7.1. Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується сплатити на користь банку винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00% від суми від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, сплачувати щомісячно на користь баку суму комісії (винагороди) в розмірі 0,20% від суми кредиту, що становить 179,20 доларів США на місяць. В день укладання договору позичальником було сплачено комісію за надання кредиту в розмірі 2 688,00 доларів США, та в подальшому позичальником було сплачено на користь банку вже 27 596,80 доларів США в якості щомісячної комісії. Але, позивач вважає, що стягнення комісій за споживчим кредитним договором суперечить вимогам законодавства, яке діяло на момент укладання договору, виходячи з наступного. Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначається Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини 1 статті 15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного виробу. Інформація повинна бути надана споживачеві на придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до частини 1 статті 11 Закону, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредиту, в тому числі про орієнтовану сукупну вартість Згідно з ч. 4 вказаної статті, в кредитному договорі повинна зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно із частиною 1 статті 55 Закону про банки та банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України «Про Національний банк України», статтей 47, 49 та 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту Правління Національного банку України постановою від 10.05.2007 року № 168 затвердило Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які були чинними на день укладання кредитного договору. Згідно п. 1.2. Правил, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Пунктом 1.3 Правил зазначається, що банки зобов`язанні забезпечувати виконання цих правил. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є положення договору про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до частини 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ( у редакції, чинній на момент укладання спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживач. Ч. 1, другої статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23, статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банком забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладання спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, позивач вважає, що оскільки умови Кредитного договору щодо сплати на користь банку комісії (винагороди) за надання фінансового інструменту суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», вони є нікчемними та недійсними. Крім того, згідно п. 7.1. Кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту є 07.11.2027 року. Пунктом 2.3.7. Кредитного договору встановлено право банку стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. (в т.ч. порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору щодо погашення кредиту, сплати відсотків в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1. та п 2.3.3. цього договору). Пункт 7.1. Кредитного договору передбачав щомісячне погашення заборгованості по кредиту у сумі 1 115,86 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди, комісії. Позивач також зазначає, що 05.05.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотеки банком від імені власника. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначається, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У вказаній позовній заяві від 05.052009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагав дострокове повернути всю суму кредиту за кредитним договором № ZPO0G0000000060 від 07.11.2007 року у розмірі 95 025,83 доларів США, шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Отже, позивач вважає, що пред`явленням позову 05.05.2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, при цьому вказаний строк слід обраховувати з моменту пред`явлення вказаної позовної заяви - 05.05.2009 року. В подальшому, АТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся до [PERSON] із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договорам, до якого долучено розрахунок боргу, з якого з`ясувалося, що банк безпідставно продовжив нарахування відсотків після 05.05.2009 року, що суперечить ст. 1050 ЦК України. Вказані дії банку позивач просить суд визнати незаконними. Окрім того, як вбачає позивач з розрахунку заборгованості, банком продовжувалися нараховуватися відсотки та штрафні санкції по кредиту після зміни строку кредитування, шляхом пред`явлення позову 05.05.2009 року. Але 28.03.2018 року постановою Великої палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 в порядку ст. 416 ЦПК України було зазначено висновок про недопустимість нарахування відсотків та неустойки за кредитом, строки повернення якого минув. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом (п. 54 постанови), то після 05.05.2009 року (після спливу строку кредитування) позивач не міг нараховувати відсотки та штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, нараховані кредитодавцем (позивачем) проценти та пеня після 05.05.2009 року є неправомірними, а тому сума заборгованості є суттєво завищеною, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Щодо вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, позивач зауважує, що в зв`язку з незаконним стягнення комісії за кредитним договорам, банком незаконно було отримано кошти в розмірі 2 688,00 доларів США в день укладання договору та 27 596,80 доларів США - комісії у вигляді щомісячних платежів по кредиту, а всього 30 284,80 доларів США. Внаслідок того, що банком не зараховувалися вищезазначені платежі в рахунок погашення тіла кредиту, згідно черговості, встановленої п. 3.2. кредитного договору. Оскільки проценти за кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договорам, з моменту укладання договору сума нарахованих процентів на тіло кредиту є завищеними, та відсотки потребують перерахунку. Оскільки щомісячний платіж за кредитом згідно п. 7.1 Кредитного договору становить 1 115,86 доларів США, і він складається з суми платежів за тілом кредиту, процентами та комісіями (які визнані незаконними), умови договору про розмір щомісячного платежу в розмірі 1 115,86 доларів США суперечить закону та є недійсною. Таким чином, посилаючись на викладене, позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) просив визнати недійсним пункт 3.6. кредитного договору № ZPOGA0000000060 від 07.11.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] ; визнати недійсним пункт 7.1. кредитного договору № ZPOGA0000000060 від 07.11.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, а також в частині обов`язку позичальника надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 115,86 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № ZPOGA0000000060 від 07.11.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , шляхом зарахування сплаченої комісії в розмірі 2 688,00 доларів США в день укладання договору та 21 504,00 доларів США - комісії у вигляді щомісячних платежів по кредиту, а всього: 24 192,00 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту згідно строків внесення вказаних платежів на користь банку, з відповідним перерахунком нарахованих відсотків за кредитом. Визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині нарахування відсотків з 05.05.2009 року, після реалізації кредитором права на дострокове стягнення боргу шляхом пред`явлення позову, за кредитним договором № ZPOGA0000000060 від 07.11.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2021 року, відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 13.04.2021 року до суду від відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, незаконними, та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, представник відповідача у відзиві зазначив про те, що 07.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладений кредитний договір № ZPOGA0000000060, згідно умов якого (пункт 7.1. цього договору) банк надав позичальникові кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 108 800,00 доларів США на наступні цілі: кредит під заставу житла - 89 600,00 доларів США та на сплату страхових платежів - 19 200,00 доларів США з терміном повернення кредиту по 07.11.2027 року включно, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Щомісячно позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 1 115,86 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, виногради. Позивач обґрунтовує незаконність винагороди за надання фінансового інструменту положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, але ще 10.06.2017 року вказана Постанова НБУ втратила чинність на підставі Постанови Правління НБУ від 08.06.2017 року № 49 і у ній новій Постанові відсутні будь-які обмеження для банків щодо встановлення комісійної винагороди за надання кредиту у кредитних договорах. До того ж, положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не містять умови тощо, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, у якому зазначена умова щодо обов`язку сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту. Більш того відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Позичальник тривалий час (120 щомісячних платежів) сплачувала цей платіж - «винагороду», а тому її дії свідчать про визнання його законності та обгрунтованості (ст. 642 ЦК України). Крім того, відповідач вважає безпідставною та взагалі необґрунтованою позовну вимогу «в частині визнання недійсним обов`язку позичальника надавати банку щомісячний платіж у сумі 1 115,86 доларів США», бо складовою частиною вказаного платежу є не тільки щомісячна винагорода/комісія за надання фінансового інструменту, яка дорівнює лише розміру у сумі 179,20 доларів США, то яким чином та на якій правовій підставі можливо повністю звільнити позичальника від сплати щомісячного платежу. До того ж, відповідач звертає увагу суду, що 07.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] укладений кредитний договір № ZPOGA0000000060, а тому якщо суд не прийме до уваги всі аргументи відповідача щодо законності винагород, то просить суд до цих позовних вимог (лише у випадку, якщо вирішить задовольнити ці позовні вимоги),

Outcome: dismissed