Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У листопаді 2017 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом, в інтересах [PERSON], що діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON], до [PERSON] в якому просить суд визнати відповідача права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги, представник позивача обґрунтовує тим, що 16 березня 2007 року родині позивача, що складалась з трьох осіб, був виданий ордер на житлове приміщення в малосімейному гуртожитку за адресою: квартира [ADDRESS]. Відразу після отримання ордеру позивач разом з чоловіком - відповідачем [PERSON] та донькою [PERSON] зареєструвалися за вказаною адресою і стали проживати. Однак, в листопаді 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, сімейні відносини припинились. А в травні 2015 року відповідач зібравши всі свої особисті речі добровільно, без наявності будь-яких поважних причин, покинув вказану квартиру. Саме з цього часу та по сьогоднішній день, відповідач жодного разу не з'являвся у спірній квартирі, без поважних причин в ній не проживає, проте з реєстраційного обліку у добровільному порядку не знявся. Посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає понад рік, представник позивача просила суд винести рішення, яким визнати відповідача такими, що втратив право користування у квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 129 ЦПК України (а.с.34, 39, 48, 49). Представники третіх осіб: Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькі області та КП «ПКВ», в судове засідання не з'явились, надали клопотання про розгляд справи у відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.29, 40, 52). Згідно ст.281 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 281 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та її представника, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 16 березня 2007 року родині позивача [PERSON] був виданий ордер на право заняття житлового приміщення, що знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с.10). Після отримання ордеру, родина [PERSON] заселилася та зареєструвалася в квартирі [ADDRESS]. Встановлено, що в 2013 році між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Енергодарського міського суду від 25.11.2013 року (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 31 жовтня 2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], не приватизована (а.с.53). З пояснень позивача вбачається, що на час її звернення до суду, відповідач більш ніж два роки у спірній квартирі не проживає, фактично житловою площею не користуються і нею не цікавляться. Факт тривалого не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що відповідач в квартирі [ADDRESS], не проживає починаючи з травня 2015 року. Як їм відомо, останній виїхав для працевлаштування за межі України. В даній квартирі відсутні речі відповідача. Їм невідомо про те, що позивач чинила перепони відповідачу в користуванні даною квартирою. У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ст.90 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved