Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON], яка на підставі довіреності діяла в інтересах [PERSON], звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 3 листопада 1994 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Богуна, 44 у м. Ковелі Волинської області, межі земельної ділянки були винесені в натурі. 30 жовтня 1995 року затверджено генеральний план забудови вказаної земельної ділянки та погоджено з відповідними комунальними службами, у тому числі із публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз»). Під час будівництва капітальної огорожі [PERSON] почав чинити їй перешкоди, мотивуючи це тим, що частина земельної ділянки, яка межує з її земельною ділянкою, знаходиться у нього в оренді, а також його газова труба проходить по земельній ділянці, що належить [PERSON] Звернувшись до ПАТ «Волиньгаз» з вимогою припинити газопостачання по трубі, яка знаходиться на її земельнійділянці та зобовязання [PERSON] усунути перешкоди користуватися її власністю шляхом приведення належного йому вводу газопроводу відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачанню України, проте її вимоги не виконані. Вказувала, що своєї згоди на погодження проекту та будівництво газового вводу через належну їй земельну ділянку до житлового будинку [PERSON] по вул Богуна, 48-А у м. Ковелі вона не давала, договір сервітуту також не укладався. З огляду на викладене позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] земельною ділянкою шляхом припинення газопостачання та приведення розташування газопроводу, що пролягає по її території, відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачанню України та стягнути з відповідачів на користь [PERSON] моральну шкоду, яку вона оцінювала у розмірі 20 тис. грн. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Свої заперечення мотивував тим, що комісією ПАТ «Волиньгаз» технічним способом було встановлено, що газопровід до його будинку не проходить по земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON], а фактично проходить на території проїзду до його будинку. Крім того, право власності на газопровід він набув у 1995 році, а позивач зареєструвала своє право власності на земельну ділянку тільки у 2005 році. Також вважає, що земельна ділянка позивачки змістилася в сторону існуючого проїзду до будинку [PERSON], а тому огорожа позивачки проходить у безпосередній близькості до газопроводу. Представник відповідача ПАТ «Волиньгаз» позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що на час прокладення газопроводу до будинку [PERSON] було дотримано усі технічні умови та прокладення газопроводу було проведено у відповідності до затвердженого проекту. На даний час комісійно встановлено за допомогою спеціального обладнання, що газопровід до будинку [PERSON] не проходить по земельній ділянці позивача, а розміщується під проїздом до будинку [PERSON], який орендує цей проїзд. Як на час прокладення газопроводу, так і на даний час, немає можливості прокласти чи перенести газопровід у інший спосіб, оскільки будуть порушенні вимоги з безпеки, т.я. існуючі віддалі від лінії електропередач високої напруги не можуть бути зменшені, а сам газопровід проходить і повинен проходити перпендикулярно від місця врізки до кута будинку. Суд, зважаючи на позицію сторін у справі, дослідивши надані докази, приходить до такого висновку. В силу ст. 16 ЦК України на ст.ст. 152, 158 ЗК України, суд захищає лише порушене право особи на землекористування. Положеннями ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Суд оцінює, що всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 3 листопада 1994 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Богуна, 44 у м. Ковелі Волинської області, межі земельної ділянки винесені в натурі. 30 жовтня 1995 року затверджено генеральний план забудови вказаної земельної ділянки та погоджено з відповідними комунальними службами, у тому числі із ПАТ «Волиньгаз». Тільки 08.04.2005 року було складено [PERSON] погодження меж з суміжними землекористувачами і землевласниками землеволодіння гр. [PERSON] по вул. Богуна, 44. Державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.10.2005 року було посвідчено право власності на земельну ділянку № 44 по вул. Богуна в м. Ковелі, площею 600 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Капітальна огорожа, яка належить до земельної ділянки № 44 по вул. Богуна у м. Ковелі, є власністю [PERSON], а газопровід - ввід до будинку № 48-А по цій же вулиці є власністю [PERSON], проїзд до вказаного будинку, по якому проходить газопровід, йому передано в оренду. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2015 року, позов [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], задоволено частково. Зобовязано ПАТ «Волиньгаз» за свій рахунок усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою по вул. Богуна, 44 у м. Ковель Волинської області шляхом приведення розташування газопроводу у відповідність до Правил безпеки систем газопостачання України. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30.09.2015 року винесла ухвалу, якою задовольнила касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз». Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі вказала, що у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, зобовязавши ПАТ «Волиньгаз» за власний рахунок привести розташування газопроводу у відповідність до Правил безпеки систем газопостачання України, суди тим самим втрутились у право власності [PERSON] на вказаний газопровід. Крім того, у порушення вимог ЦПК України щодо чіткості рішення суду, суди не вказали, яким самим способом газопровід має бути приведений у відповідність до наведених вище Правил, враховуючи, що ці Правила містять значну кількість вимог і зазначене може вплинути на можливість виконання рішення суду. Посилання судів на вимоги ч. 3 ст. 60 ЦПК України (преюдиційність обставин), вказавши на рішення апеляційного суду Волинської області від 9 жовтня 2007 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Волиньгаз» про усунення перешкод у користуванні газопроводом, є помилковим, оскільки предмет позовних вимог не є тотожними, стосується різних земельних ділянок. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судові рішення грунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для їх скасування. Судом встановлено, що за допомогою приладу АПК 2000 АС спеціалістами проведено обстеження газопроводу вводу до будинку № 48 по вул. Богуна в м. Ковелі з метою визначення його фактично розташування. Встановлено, що даний газопровід знаходиться на проїзді до будинку № 48 на відстані 0.1 м до зовнішньої сторони бетонного фундаменту недобудованої огорожі, що розмежовує проїзд із земельною ділянкою № 44 по вул. Богуна (а.с. 48-49). Стороною позивача даний факт не спростовано та не надано доказів про проходження газопроводу саме через її земельну ділянку. Суд оцінює, що наведені твердження ніякими доказами не спростовані. Тобто, суд приходить до переконання, що газопровід вводу до будинку № 48 по вул. Богуна в м. Ковелі не проходить по земельній ділянці позивачки, а тому її права не порушуються. Крім того, розташування будинку № 48, земельних ділянок, газопроводу та лінії електропередач не дає можливості прокласти газопровід до будинку № 48 по вул. Богуна у іншій спосіб, ніж так, як існує на даний час, оскільки будуть порушені необхідні розриви з лінією електропередач у разі зміщення газопроводу в сторону існуючого проїзду (менше 5-ти метрів), та газопровід буде виходити не на кут будинку № 48, а зміститься до середини будинку, що є недопустимим. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки у судовому засіданні не доведено факту порушення прав позивача, неправомірних дій відповідачів та наявність можливості прокласти газопровід до будинку № 48 по вул. Богуна в м. Ковелі у інший спосіб без порушення прав та інтересів причетних громадян чи вимог з безпеки. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення головної вимоги, тому похідна вимога про стягнення моральної шкоди теж задоволенню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд залишає за позивачем понесені нею судові витрати, оскільки позовні вимоги не задовольняються судом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed