Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить усунути перешкоди у здійсненні її права власності шляхом виселення її колишнього чоловіка [PERSON] з житлового будинку по вулиці Перемоги 72 в селі Ладинь Любомльського району Волинської області та зобовязати його звільнити будинок від своїх речей. Вимоги обґрунтувала тим, що після смерті батька [PERSON] успадкувала будинок за заповітом. Відповідно до рішення Любомльського районного суду від 31.03.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] відповідача було зобовязано виселитись з будинку та знято з реєстрації місця проживання. Після смерті [PERSON] [PERSON] добровільно на виконання рішення суду не виселився та продовжує проживати у будинку. Відповідач веде себе в побуті негативно, зловживає спиртними напоями, нищить меблі, влаштовує сварки, погрожує фізичним насильством, викрадає грошові кошти. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної, кримінальної відповідальності. Спільне проживання з ним неможливе, так як [PERSON] чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, добровільно виселитись з житлового будинку не бажає. В судове засідання сторони не зявились. Позивачка в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому вказала про підтримання заявлених вимог і відсутність заперечень проти заочного розгляду. Відповідач належним чином був сповіщений про розгляд справи, але в судове засідання не зявився, заперечень не надав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. За таких обставин суд провів заочний розгляд позову в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] з 20.01.2015 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Любомльського районного суду від 27.03.2015 року. Будинок по вулиці Перемоги 72 в селі Ладинь Любомльського району Волинської області, в якому проживають сторони, належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] і зареєстрований за нею в установленому порядку 09.02.2016 року на підставі заповіту від 11.05.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. \~ \~ \~ Згідно із рішенням Любомльського районного суду від 31.03.2014 року, яке набрало законної сили, відповідача зобовязано звільнити помешкання по вулиці Перемоги 72 в селі Ладинь Любомльського районну Волинської області від особистих речей, залишивши приміщення в стані, що відповідає санітарно-гігієнічним нормам та зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. Відповідно до свідоцтва серії І-ЕГ №165998 [PERSON] помер 08 грудня 2014 року у віці 77 років. З листа Любомльського районного ВДВС від 31.08.2016 року вбачається, що виконавчі провадження по виконавчих листах Любомльського районного суду, боржником по яких перебуває [PERSON], на виконанні відділу не перебували та не перебувають. Висновком Любомльського ВП ГУНП від 16.01.2016 року встановлено, що [PERSON] під час суперечки завдав [PERSON] матеріальних збитків на суму 1200 гривень пошкодженням міжкімнатних дверей та кухонного стільця. З характеристики Ладинської сільської Ради відповідач характеризується як сімейний дебошир. Згідно будинкової книги для прописки громадян по вулиці Перемоги 72 в селі Ладинь Любомльського району Волинської області [PERSON] знятий з реєстрації 24.04.2014 року, однак в дійсності і надалі проживає у вказаному будинку. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.3 СК України, ст.64 ЖК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, ведуть спільне господарство мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Згідно з ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, будинок, де проживає відповідач, належав на праві власності батьку позивачки. Тим самим відповідач був вселений в цей будинок на правах члена сімї попереднього власника. Судовим рішенням відповідач був виселений з будинку, однак це рішення не було виконане відповідачем добровільно і не зверталось до примусового виконання. Позивачка і відповідач розірвали шлюб. Батько позивачки помер, в порядку спадкування позивачка стала новим власником будинку. На час набуття права власності позивачка і відповідач не були подружжям і не становили сімю в розумінні ст.3 СК України; вони лише спільно проживають, однак спільного господарства не ведуть. Відповідач систематично порушує правила співжиття в будинку, за що притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив. Його дії носили характер психологічного та фізичного насильства. Таким чином, дослідженими доказами встановлено, що відповідач як член сімї попереднього власника будинку у звязку із попереднім судовим рішенням і переходом права власності на будинок до позивачки втратив право користування житлом. Тим самим вимоги про виселення відповідача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Заявлені позивачкою вимоги про покладення на відповідача обовязку забрати свої речі і залишити будинок в належному санітарно-технічному стані жодним чином не обґрунтовані і не доведені. Позивачкою не наведено фактів і доказів про те, які речі відповідача знаходяться в господарстві і мають бути забрані з домогосподарства; які конкретні дії і стосовно якого майна він має вчинити, щоб зберегти будинок в належному стані. У звязку з наведеним позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial