Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який згодом уточнила та в якому зазначила, що 21.05.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З середини 2017 року приживають окремо. Діти проживають разом з позивачкою, угоди на добровільну сплату аліментів з ним не досягнуто, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. У звязку з цим [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. А також просила стягнути з останнього витрати по договору про надання професійної правничої допомоги у розмірі 500 грн. Позивачка у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, зазначила, що відповідач періодично приймає участь в утриманні дітей, купує речі за їх замовленням, проте на її прохання, щодо придбання для дітей інших необхідних речей не реагує, вказує на відсутність грошових коштів. Також відповідач сплачує за навчання дітей у школі, повністю сплачує комунальні платежі за власний будинок, в якому вона залишилась проживати з дітьми. Заробітна плата позивачки складає приблизно 4000 грн. щомісячно. Ані діти, ані вона будь-якими хронічними захворюваннями не страждають. Відповідач спілкується з дітьми, приймає участь у вихованні, систематично відвідує їх, відокремлене проживання сторін по справі на дітях не позначилось. Відповідач у судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги частково, зазначив, що від шлюбу з позивачкою має двох неповнолітніх дітей, з листопада 2017 року фактично шлюбні стосунки припинені, він проживає окремо, позивачка та діти залишились проживати у його будинку, за який він продовжує повністю сплачувати комунальні послуги. Офіційно працевлаштований енергетиком конвертерного цеху ПрАТ «ММК ім.Ілліча», його середній дохід складає приблизно 10000 грн. щомісячно, підприємницькою діяльністю не займається, інший дохід відсутній, на утриманні більш нікого не має, хронічними захворюваннями не страждає, кредитних зобовязань також не має. Систематично витрачає грошові кошти на утримання дітей, купує їм речі через інтернет-сайти, сплачує витрати за школу, піклується про здоровя дітей та інше. Вважає, що позивачка не в змозі доцільно витрачати гроші на утримання дітей. Заперечує проти обставин викладених у позовній заяві, зауважує, що систематично, в межах необхідного, приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей. З якої суми щомісячно складається ця допомога, вказати не може. Також категорично заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення з нього витрат щодо надання професійної правничої допомоги у розмірі 500 грн. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК\~ України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що 21.05.2004 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №122, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №234183 від 21.05.2004 року. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО №415836, виданого 02.12.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис №783. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №303671, виданого 04.01.2010 року Іллічівським\~ відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис №04. За довідкою Комітету самоорганізації населення селища «Азовкольцо» №235 від 21.02.2018 року [PERSON] мешкає в м. Маріуполі по вул. Динамівській, 14-а, разом з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка зазначила, і проти цього не заперечував відповідач, що з листопада 2017 року сторони проживають окремо, діти залишились жити із матірю, у звязку з чим вона повинна щоденно забезпечувати їх речами, продуктами харчування, нести побутові витрати на їх утримання. В той час як відповідач надає матеріальну допомогу на власний розсуд, періодично або купує за бажанням дітей. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача, понесених нею судових витрат на сплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналогічна позиція викладена постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц . Так, склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься договір про надання професійного правничої допомоги №2527 від 22.02.2018 року, укладений між адвокатським обєднанням «Перша колегія адвокатів» в особі голови обєднання [PERSON]\~ та [PERSON], акт виконаний робіт №2528, згідно яких остання, як замовник, зобовязується оплатити за надання професійного правничої допомоги (надання правової інформації, консультацій та розяснень з правових питань, виготовлення договору, акту, виготовлення позовної заяви з додатками) 500 грн., на підтвердження проведення такої оплати, тобто здійснення відповідних витрат, позивачкою надано суду квитанцію №15325070 від 24.01.2018 року. А тому вказані вимоги позивачки підлягають задоволенню. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved