Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» Шкурко Віктор Михайлович звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором № ОВ/ФО(UAH)/1781 від 07.04.2014 р. про встановлення кредитного ліміту до договору про відкриття рахунку в розмірі 16010,63 грн. 63 коп. та суму судових витрат в розмірі 1 378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 р. № 876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.12.2015 р. №220 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та призначено уповноважену особу Фонду Шкурка Віктора Михайловича та делеговано йому строком на два роки з 11.12.2015р. по 10.12.2017р. (включно) всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Контракт», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52(1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, визначених ч.3 ст. 47 Закону. 27.03.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір № ОВ/ФО(UAH)/1781 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток, на підставі п.1.1 якого Банком Держателю відкритий рахунок № [NUMBER] в гривні, емітував та надав Держателю платіжну картку типу MasterCard Worldwide, а також обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт». В подальшому банківська платіжна картка повторно емітувалась Банком на підставі звернення відповідача з відповідною заявою. 07.04.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір № ОВ/ФО(UAH)/1781 про встановлення кредитного ліміту до договору про відкриття рахунку. Згідно п. 2.1 Кредитного договору Банк встановлює по рахунку Держателя кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн. шляхом здійснення видаткових операцій по рахунку № [NUMBER] в гривні, які має право здійснювати Держатель в порядку п. 1.1 договору № ОВ/ФО(UAH)/1781 від 27.03.2014 р. на відкриття рахунку, за рахунок коштів банку, понад залишок коштів Держателя на ньому. Водночас, відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував. У зв'язку з чим, станом на 20 липня 2016 року згідно розрахунку заборгованості [PERSON] загальна сума заборгованості за Договором № ОВ/ФО(UAH)/1781 від 07.04.2014 р. становить 16 010, 63 гривень. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів (а.с. 2-6). Представник позивача в судовому засіданні наголошував на своїх позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 59, 65,78). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1,2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015р. № 876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.12.2015 р. №220 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та призначено уповноважену особу Фонду Шкурка Віктора Михайловича та делеговано йому строком на два роки з 11.12.2015р. по 10.12.2017р. (включно) всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Контракт», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52(1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, визначених ч.3 ст. 47 Закону (а.с. 27, 28, 29). 27.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством Банк «Контракт» та [PERSON] був укладений Договір № ОВ/ФО(UAH)/1781 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/ карток, на підставі п.1.1 якого Банком Держателю відкритий рахунок № [NUMBER] в гривні, емітував та надав Держателю платіжну картку типу MasterCard Worldwide, а також обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» (а.с. 19). Так, банківська платіжна повторно емітувалась Банком на підставі звернення [PERSON] із заявою, чим підтвердив особистою розпискою від 09.06.2015 року про отримання банківської платіжної картки (а.с. 23). 07.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Банк «Контракт» та [PERSON] було укладено договір № ОВ/ФО(UAH)/1781 про встановлення кредитного ліміту до договору про відкриття рахунку (а.с. 7). 01 березня 2016 року Банком на адресу Відповідача надіслана повідомлення - вимога про дострокове повернення кредиту, яка повернута до Банку через закінчення строку зберігання кореспонденції і, отже, зобов'язання відповідача за Кредитним договором не виконані та кредитні кошти не повернуто (а.с. 25,26). Станом на 20 липня 2016 року згідно розрахунку заборгованості [PERSON] загальна сума заборгованості за договором № ОВ/ФО(UAH)/1781 від 07.04.2014 року складає 16 010, 63 грн. 63 коп., з яких: 10 972, 54 гривень заборгованості за простроченням кредитом; 2 649,67 гривень за простроченими відсотками; 1 644,08 гривень пені за простроченим кредитом; 478,02 гривень пені за простроченими процентами; 103,14 гривень інфляційних на суму прострочених процентів; 35,37 гривень суми 3% річних від суми прострочених процентів; 126,81 гривень суми 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (а.с. 8). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач не скористався своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Разом з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1378, 00 гривень судового збору.

Outcome: approved