Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей сина [PERSON] та доньку [PERSON] , які після припинення шлюбних відносин залишилися проживати з нею. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2011 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON] , в розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача, починаючи з 05 липня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення сином [PERSON] повноліття відповідач почав сплачувати аліменти тільки на утримання доньки [PERSON] . Зазначає, що відповідач працюючи за кордоном сплачує аліменти не в частці від доходу визначений рішенням суду, а в мінімальному розмірі. Позивач у позові вказує, що вона тривалий час отримуючи аліменти на утримання доньки [PERSON] в мінімальному розмірі старалась самостійно фінансово забезпечити її сподіваючись, що відповідач змінить своє ставлення до виконання батьківського обов`язку по матеріальному забезпеченню неповнолітньої доньки. Однак, з кожним місяцем їй все важче і важче вдається справлятись із матеріальними труднощами, які виникли в їхній сім`ї, оскільки на теперішній час отримуваної нею заробітної плати недостатньо, щоб забезпечити доньку навіть самим необхідним, адже ціни на продукти, одяг, послуги суттєво зростають, а заробітна плата роботодавцем у якого вона працює збільшується зовсім ненабагато. За такої ситуації вона з донькою перебувають в скрутному матеріальному становищі і справитись з такою ситуацією самостійно вона не може. Вказує позивач у позові також на те, що в подальшому потреби доньки тільки зростатимуть, а отримуючи аліменти на утримання дочки в розмірі 50% встановленого в Україні прожиткового мінімуму не можуть забезпечити останній умови для гармонійного розвитку, можливість далі займатись фізичним спортом та поглиблено вивчати певні дисципліни, щоб в майбутньому вступити на навчання в вуз та отримати гідну професію. Також на обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є працездатним, інших осіб окрім дочки [PERSON] на утриманні не має, а тому, вона переконана, що стягнення аліментів у збільшеній частці буде в інтересах останньої та не порушуватиме права відповідача, адже нею порушується питання про стягнення аліментів на утримання дочки до розміру, який відповідно до чинного законодавства є мінімальним для стягнення на утримання однієї дитини у частці від доходу/заробітку платника. За вказаних обставин позивач, посилаючись на приписи норм права, які містяться в ст. ст. 182, 183, 192 СК України просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] - стягувати з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. 03 березня 2021 року подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає. На даний час працює в КПНМР «ЖКО» офіційно та з його заробітної плати вираховують 1/4 всіх доходів. Заборгованості по сплаті аліментів він не має. Додатково бере участь у витратах на утримання дитини, а саме: купує одяг, здає кошти в школу. Разом з даною заявою відповідач подав докази. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник в судовому засіданні підтримала позов повністю з підстав зазначений у позовній заяві, просила такий задовольнити. Окрім того, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді правничої допомоги, які позивач понесла в зв`язку з розглядом даної справи, згідно поданих нею документів на підтвердження таких витрат позивача, а також вирішити питання судового збору. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, 03 березня 2021 року подав до суду заву в якій просив справу розглядати без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Заслухавши представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей сина[PERSON] [INFO] , який є повнолітнім та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області від 01 серпня 2007 року (арк. спр. 3). Означені вище обставини сторонами не оспорюються. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2011 року у справі №2-592/11/2211 з [PERSON] на користь [PERSON] визначено стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, 05 липня 2011, і до повноліття дітей (арк. спр. 4). На даний час син сторін [PERSON] досяг повноліття. Відповідач офіційно працевлаштований в комунальному підприємстві Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання», що підтверджується даними його трудової книжки та довідки з місця роботи №33 від 23 лютого 2021 року (арк. спр. 18-20). Позивач, вказуючи на наявність підстав для збільшення розміру аліментів, звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права, обґрунтовувавши свої вимоги недостатнім розміром аліментів для матеріального утримання дитини, яка росте, потребує більших витрат, та неможливістю самостійно забезпечити належну матеріальну допомогу у зв`язку із зміною матеріального стану. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами та стосуються обов`язку батька, матері утримувати дитину регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі СК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Коніенції), яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно частини другої та третьої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як убачається з матеріалів справи, зокрема інформації головного державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби А.Мельника №9083 від 01 березня 2021 року (арк. спр. 16), з відповідача здійснюються відрахування із заробітної плати, яку боржник отримує у КП НМР «ЖКО» за постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ВП №29118606 від 21 січня 2021 року в меншому розмірі ніж у встановленому розмірі стягуваних аліментів за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2011 року по справі №2-592/11/2211. Зменшення такого розміру аліментів відбулось за рахунок досягнення сином сторін [PERSON] повноліття, що, на переконання суду, вказує на покращення матеріального стану відповідача, що є підставою для збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин зміни матеріального стану платника аліментів, що є підставою для зміни розміру аліментів шляхом їх збільшення за наявності позову стягувача аліментів про таке, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові, як підстави для його задоволення, зокрема щодо відсутності на утриманні відповідача інших осіб, працездатність останнього, що вказує на змогу сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки такі не оспорені відповідачем. На переконання суду надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, та вказують на зміну матеріального стану відповідача. При визначенні розміру стягуваних з відповідача аліментів, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, погоджується із запропонованим позивачем розміром та вважає за необхідне визначити такий в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дочки [PERSON] . На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини, змінилось матеріальне становище позивача та становище відповідача, в тому числі у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. З огляду на те, що відповідач офіційно працевлаштований, здоровий, є особою працездатного віку, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. При вирішенні даного спору суд застосовує вимоги норм права, які містяться в ст. ст. 180, 181, 182, 192 СК України та на які вірно посилається позивач в поданому нею позові. За вказаних обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. В силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 23 жовтня 2020 року [PERSON] уклала з адвокатом Романовою Н.І. договір про надання правничої допомоги (арк. спр.23). Предметом зазначеного вище договору є правнича допомога, а також здійснення представницьких повноважень клієнта. В ньому ж зазначено, що [PERSON] здійснить оплату правничої допомоги, яка їй буде надана в сумі обумовленій сторонами додатково - в межах 40% від прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня поточного року за годину витраченого часу на надання правничої допомоги. Відповідно до даних прибуткових касових ордерів №54 від 23 жовтня 2020 року та №27 від 30 березня 2021 року, які містять дані про отримання адвокатом Романовою Н.І. від [PERSON] грошових коштів у сумі 500 гривень та 800 гривень, позивач виконала своє зобов`язання за договором та сплатила суму коштів за правничу допомогу адвоката в межах розміру обумовленого в договорі про правничу допомогу від 23 жовтня 2020 року. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України, зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо суми заявленого позивачем розміру судових витрат, які останньою були наведені в орієнтовному розрахунку витрат на оплату правничої допомоги (арк. спр. 5). Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації надання правничої допомоги адвокатом іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі про надання правничої допомоги та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Надання адвокатом Романовою Н.І. позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується: договором про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2020 року, довідкою про об`єм надання правничої допомоги і витрачений час на надання правничої допомоги від 31 березня 2021 року та прибутковими касовими ордерами №54 від 23 жовтня 2020 року та №27 від 30 березня 2021 року. Згідно даних довідки про об`єм надання правничої допомоги і витрачений час на надання правничої допомоги від 31 березня 2021 року адвокатом на користь клієнта здійснено послуги: ознайомлення з наданими [PERSON] документами, підготовка позовної заяви - 1 година, підготовка до розгляду справи - 40 хвилин та участь у судовому засіданні - 44 хвилини. У зазначеному вище договорі зазначається ціна договору, яка встановлена у сумі обумовленій сторонами додатково - в межах 40% від прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня поточного року за годину витраченого часу на надання правничої допомоги. З довідки про об`єм надання правничої допомоги і витрачений час на надання правничої допомоги від 31 березня 2021 року убачається, що між адвокатом та клієнтом визначена вартість послуг адвоката 550 гривень за годину, всього витрачено часу 2 години 24 хвилин. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником позивача доказів, суд враховує те, що ці судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно не перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а навпаки є значно меншою. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником відповідача доказів, суд також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 1300 гривень витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою. Враховуючи те, що позивач отримує аліменти за виконавчим листом №2-592/11/2211, виданим на підставі рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2011 року по справі №2-592/11/2211, цей виконавчий лист необхідно відкликати за відсутності заборгованості в зв`язку з ухваленням нового рішення у справі.

Outcome: approved