Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У лютому 2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.05.1993р. по 06.04.2011р. Від цього шлюбу мають дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] За час шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. Вона вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час перебування у шлюбі. Посилаючись на вказане, позивач просить суд поділити цей житловий будинок, визнавши за нею право власності на ? частки житлового будинку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.05.1993р. по 06.04.2011р. Сторони по справі мають дітей: сина - [PERSON], [INFO] (а/з № 2218 від 21.07.1994р.), сина - [PERSON], [INFO] (а/з № 2899 від 20.10.2004р.). За час шлюбу ними придбано житловий будинок [ADDRESS]. Вказане підтверджується: Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.02.2005р.; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2005р. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Положеннями п. 23 цієї Постанови встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до ч. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти під час шлюбу. В судовому засіданні не встановлено порушення прав та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає необхідним задовольнити вимоги щодо поділу житлового будинку, визнавши за позивачем право власності на ? частки цього житлового будинку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 460,87 грн.

Outcome: approved