Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У листопаді 2019 року ТОВ «Управлінська компанія «Житло-сервіс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 1073,29 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, як власник квартири [ADDRESS] , отримує від позивача житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинку та прибудинкової території, на підставі договорів від 01.07.2016 року та 24.10.2018 року. Як споживач житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань та зобов`язань по утриманню нерухомого майна шляхом несплати за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2017 р. по 31.08.2019 р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 988,23 грн. Відповідач, як боржник, що прострочила виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 53,26 грн. та трьох процентів річних в сумі 31,80 грн. З огляду на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань та сплати коштів за отримані послуги, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути вказану заборгованість із відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання, відзив на позов та будь-які інші клопотання до суду зі сторони відповідача не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу нездійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Управлінська компанія «Житло-сервіс», як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, є виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в будинку [ADDRESS] , що підтверджується наданими позивачем наказом (а. с. 26, 27). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та 01.07.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, за умовами якого він, як споживач, зобов`язався своєчасно сплачувати за послуги надані позивачем за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором. Крім того, 24.10.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про послуги з централізованого опалення. Судом встановлено, що з листопада 2017 року відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем рахується борг за опалення в сумі 988,23 грн. За приписами статей 319, 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг, як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, та покладає на балансоутримувача будинку обов`язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном (підпункти 1, 3, 10 пункту 1 частини 1 статті 1). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (стаття 19 Закону № 1875-IV). Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з Типовим договором. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надав. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень статті 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком, судом встановлено, що за період з листопада 2017 р. по серпень 2018 р. втрати позивача від інфляції склали суму в розмірі 53,26 грн., а три відсотки річних за вказаний період прострочення становить суму в розмірі 31,80 грн. Наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою, з урахуванням оприлюднених у встановленому законом порядку індексів інфляції і жодних доказів, які б його спростовували, стороною відповідача не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування свого рішення. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наведені позивачем доводи і аргументи, які були оцінені судом, та відсутність будь-яких спростувань та заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову, а відтак, останній, підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved