Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 07 березня 2003 року його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого [INFO] народився він, [PERSON] , позивач по справі. 02 вересня 2015 року шлюб між його батьками було розірвано. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2004 року зі [PERSON] були стягнуті аліменти на користь матері на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу батько практично не приймав участі у його вихованні та не сплачував аліменти, ухилявся і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню. Він ніколи не намагався зустрітись з ним та поспілкуватися, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не цікавиться його здоров`ям. На даний час йому виповнилось 17 років. Відповідно до довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби заборгованість відповідача з аліментів станом на 01 листопада 2020 року становить 171178 грн 50 коп. Зазначає, що його мати ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні батька з ним та прийманні участі батька у вихованні, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Вдома для мати створила всі умови для його навчання, виховання та розвитку. Крім того батько веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за зберігання самогону та вчинення домашнього насильства, характеризується негативно, перебуває на превентивному обліку в Сумському ВП як домашній кривдник. Позбавлення батьківських прав необхідно йому для того, щоб відповідач не міг одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які він міг би мати у разі своєї непрацездатності. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 24 грудня 2020 року на 14-годину 00 хв. 24 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 15\~січня 2021 року на 10-годину 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02\~березня 2021 року на 14-годину 00 хв. 02\~березня 2021 року розгляд справи відкладено до 16 березня 2021 року на 10-годину 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. В дане судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради подала заяву про розгляд справи без участі її представника, надала до суду висновок органу опіки і піклування про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою позивача, повідомила, що батько з дитиною не спілкується, аліменти не сплачує, веде нездоровий спосіб життя. Відповідач вживає спиртні напої, не відомо чи працює він. [PERSON] приходить до діда [PERSON] та допомагає йому. Якщо батько тверезий, то може вийти порозмовляти з ним, проте сам інтересу до сина не проявляє. Деякий час він не пив, але в 2014 році знову почав пити, тому батьки позивача почали проживати окремо. Матеріальну допомогу відповідач сину не надає. Свідок [PERSON] , яка є подругою матері позивача, повідомила, що батько не приймає участь в житті дитини 7 років. Часто бачить його в нетверезому стані, веде аморальний спосіб життя. Матеріально не допомагає, дитиною не цікавиться. Зі згоди позивача, викладеної у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 07 березня 2003 року між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Зарічного районного управління юстиції м. Суми, актовий запис № 26 (а.с. 10). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , позивач по справі, батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с. 11). 02 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №\~102 (а.с.\~12). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2004 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи стягнення з 28 жовтня 2004 року, до його повноліття (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Зарічного відділу державної виконавчої служби м.\~Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 04\~листопада 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01 листопада 2020 року становить 171\~178 грн 50 коп. (а.с. 14-16). Відповідно до довідки-характеристики від 15 листопада 2020 року, виданої ст. дільничним офіцером Сумського ВП ГУНП в Сумській області [PERSON] зарекомендував себе з негативного боку, був помічений в компанії громадян, які ведуть антисоціальний спосіб життя. Схильний до вчинення правопорушень. Протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за зберігання самогону та вчинення домашнього насильства. Надходили скарги на його поведінку з боку родичів. Перебуває на превентивному обліку в Сумському ВП як домашній кривдник (а.с. 17). Також за інформацією Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с. 22). Відповідно до висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 15\~березня 2021\~року за № 584/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11\~липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні неповнолітнього сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його станом здоров`я. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання неповнолітнього сина не надає. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 15 березня 2021\~року за № 584/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн 80\~коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved