Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом виділення йому та [PERSON] у власність по ? ч. трикімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що за час шлюбу з відповідачем ними було придбано за спільні сумісні кошти трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2006 р., який, за їх взаємною згодою, був оформлений на імя відповідача, та з серпня 2013 року вони разом проживали у цій квартирі, а на цей час він один проживає в цій квартирі, оскільки будь-якого іншого житла не має, але в серпні 2016 року відповідач повідомила йому, що має намір відчужити цю квартиру. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], яка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Надіслана судом судова повістка відповідачу [PERSON], на останню відому судові адресу її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою працівника курєрської служби доставки про те, що відповідач за такою адресою більше не проживає, про що свідчить приєднана судом до матеріалів справи поштова накладна. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 1981 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 27 грудня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 105807 від 27.12.2011 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (а.с.7). 04 травня 2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру під № 29 у будинку № 25/3 по вул. М. Посмітного в м. Одесі на підставі укладеного між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № Д-145. Судом не встановлено обставин та/або доказів, які б спростовували доводи позивача стосовно того, що вищевказана спірна квартира була придбана сторонами за їх спільні сумісні кошти. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чолові мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі проділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суду не надано доказів, які б свідчили про існування між сторонами домовленості щодо належних їм часток у спірній квартирі та/або про існування укладеного між ними шлюбного договору. Вирішуючи дану справу, суд також враховує доводи позивача стосовно того, що з 2013 року він постійно проживає в спірній квартирі, та лише в серпні 2016 року відповідач повідомила йому, що має намір відчужити спірну квартиру. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому, позовна давність обчисляється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, та що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки його вимога про визнання за відповідачем права власності на ? ч. спірної квартири є заявою. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1598,09 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial