Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачкою з 18 листопада 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Приблизно з липня 2013 року припинили шлюбні стосунки, вести спільне господарство, фінансовий фонд став окремий, і тільки не розвязана житлова проблема змушувала залишитись жити разом. Так продовжувалось впродовж чотирьох років, за цей час позивач зустрів іншу жінку. У січні 2017 року відповідачка виїхала з помешкання. Подальше збереження сімї неможливе, а шлюб носить чисто формальний характер. З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судовому засідання представник позивача підтримала позовну заяву, з підстав та доводів наведених в ній. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що сторони не проживають разом з грудня 2016 року, шлюбні відносини фактично припиненні, збереження шлюбу є неможливим, просила суд позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Тернівському районному у м. Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 435. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористався даним правом та звернувся до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач вказала, що шлюбні відносини фактично припинились у грудні 2016 року, після того, як сторони стали проживати окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved