Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У лютому 2021 року позивач ТОВ «Полтаваенергозбут» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за користування електроенергією, посилаючись на те, що 01.01.2019 року на виконання пункту 13 розділуXVIIПрикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії»ПАТ «Полтаваобленерго» відокремило зі свого складу постачальника електричної енергії ТОВ «Полтаваенергозбут», яке згідно отриманої ліцензії здійснює діяльність з постачання електричної енергії споживачам та є окремою юридичною особою. [PERSON] є споживачем електричної енергії та перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Полтаваенергозбут». Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплачує за надані послуги з електропостачання, чим порушує права ТОВ «Полтаваенергозбут». За період з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 50311,99 грн. Просили стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 50311,99 грн. та\~понесені судові витрати в сумі 2270 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.02.2021 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Бибик В.А. подав заяву про розгляд справи без їх участі та письмовий відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідно до ч.2ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] будучи споживачем електричної енергії отримувала послуги з постачання електричної енергії від ТОВ « Полтаваенергозбут» за договором постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 1230177274. На виконання п. 2 та п. 7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року відповідач приєдналась до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Полтаваенергозбут» шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та фактичного споживання електричної енергії. Розділом 2 Договору визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ( купленої ) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. Пунктом 6.2 договору та комерційною пропозицією № 8 - УП передбачено зобов`язання споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно умовами Договору. ТОВ «Полтаваенергозбут» в період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року надавав послуги з електричної енергії за адресою: по [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 50311,99 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64,68\~ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.\~322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, зокрема договором дарування від 22.10.2002 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2020 року. Оскільки відповідач, покладені на нього як споживача обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за користування електроенергією за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року в розмірі 50311,99 грн. Доводи відповідача щодо відсутності підстав для нарахування спірної заборгованості за електроенергію, так як з 28.08.2020 року вона не є власником житлового будинку по [ADDRESS] суд не бере до уваги, оскільки заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 50311,99 грн. на покази лічильника 49366 виникла та нарахована за період з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року саме в той час коли відповідачка була власником житлового будинку. Разом з цим, заперечення представника відповідача проти позовних вимог наведені у письмовому відзиві щодо необгрунтованості позову з підстав не проживання відповідачки у житловому будинку по [ADDRESS] суд вважає безпідставними, оскільки у розумінні ст. 322, ч. 2 ст. 317 ЦК України саме власник зобов`язаний нести витрати за утримання належного йому майна. Більше того, такі твердження відповідача та його представника не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та одночасно спростовуються матеріалами справи. З цих підстав позовні вимоги є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved