Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У лютому 2016 року представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», яке під час розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство (надалі - АТ «ПРАВЕКС-БАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 27 жовтня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір №966-001/08Р, за умовами якого, [PERSON] отримав в кредит кошти в сумі 100000 дол.США зі сплатою 14.99% річних, строком погашення до 27 жовтня 2028 року. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 06.04.2016 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 83740,94 дол.США, заборгованість зі сплати відсотків - 20014,39 дол.США, які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 20 червня 2017 року справу направлено для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 липня 2017 року визначено головуючим у справі суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року справу призначено до розгляду. В листопаді 2017 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Дацюк Ю.О. звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту нікчемності та недійсності правочину із застосуванням наслідків його недійсності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що умовами укладеного договору не передбачена відповідальність АТ «ПРАВЕКС-БАНК» за неналежне виконання його умов, що є підставою для визнання його нікчемним. Також посилається на ті обставини, що в договорі не зазначена сукупна вартість кредиту, що є підставою його недійсності. Посилаючись, що в забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем передано в іпотеку квартиру. При посвідченні іпотечного договору не було отримано обов`язково погодження органу опіки та піклування на розпорядження майном право на користування яким належить дитині, тому посилаючись на положення ст.203,215 ЦК України просить суд встановити факт нікчемності кредитного договору та визнати договір іпотеки №966-001/08Р від 27 жовтня 208 року недійсним. Зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити запис про обтяження квартири [ADDRESS] з Державного реєстру іпотек. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року первісний позов АТ «ПРАВЕКС-БАНК» та зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» про встановлення факту нікчемності кредитного договору залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу АТ «ПРАВЕКС-БАНК». Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року скасовано в частині залишення без розгляду позовної заяви АТ «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У жовтні 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив суд встановити факт нікчемності кредитного договору. Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року, яка занесена в журнал судового засідання об`єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. Представником позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» 03 січня 2020 року подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позивача по зустрічному позову [PERSON] (а.с.59 том 1). У вересні 2020 року відповідач [PERSON] подав заяву про уточнення зустрічних позовних вимог в якій просить суд встановити факт нікчемності кредитного договору та стягнути з позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» грошові кошти в сумі 1028 дол.США. що в гривневому еквіваленті становить 28991,86 грн.. як різницю між отриманою сумою грошових коштів в кредит та повернутих кредитних коштів. Представник позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» Ковалевський Є.В. в судовому засіданні наполягав на задоволенні первісного позову з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Просив суд застосувати наслідки пропуску [PERSON] строку позовної давності до заявлених вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову АТ «ПРАВЕКС-БАНК» з підстав нікчемності укладеного кредитного договору. Наполягав на задоволенні зустрічного позову з підстав та мотивів викладених у ньому. Також зауважив, що представник позивача не мав повноважень на укладання оспорюваного правочину. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ «ПРАВЕКС- БАНК» підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 жовтня 2008 року між АТ «ПРАВЕКС- БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №966-001/08Р, за умовами якого [PERSON] отримав в кредит кошти в сумі 100000 дол.США на споживчі цілі. Положенням п1.2. договору передбачено що кредит надається строком з 27 жовтня 2008 року до 27 жовтня 2028 року зі сплатою 14.99% річних. Положенням п.4.1 договору, погашення заборгованості за кредитним договором проводиться щомісячно до 10 числа наступного місяця включно. Відповідно до графіка погашення кредиту, встановленого в додатку 2 до даного договору. (а.с.8-12 том 1). На виконання умов кредитного договору позичальником сплачено відсотки за користування кредитом в розмірі 84 768 доларів США та тіло кредиту в сумі 16 259 доларів США, що складає загальну суму погашення в розмірі 101 028 доларів США. За наданим АТ «ПРАВЕКС- БАНК» розрахунком заборгованості за кредитним договором №966-001/08Р, станом на 06.04.2016 року [PERSON] має заборгованість з погашення тіла кредиту в сумі 83740,94 дол.США, заборгованість зі сплати відсотків - 20014,39 дол.США. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, з однієї сторони та наявності правових підстав для визнання кредитного договору нікчемним з іншої сторони та як наслідок нікчемності повернення коштів сплачених у розмірі більшому ніж отриманий кредит. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд керується положенням статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів недопустимим». Згідно з пунктом 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінкає необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ «ПРАВЕКС- БАНК» надав кредитний договір №966-001/08Р від 27 жовтня 2008 року; додаток №1 до кредитного договору в якому містяться особливі умови укладеного договору та зазначено, що таблиця визначення сукупної вартості кредиту і реальної відсоткової ставки вказана у додатку 32 до кредитного договору, який є невід`ємною частиною даного договору, який особисто підписаний позичальником. Додаток №2 до кредитного договору в якому міститься орієнтовні витрати при оформленні і повному погашенні кредиту на придбання об`єкта нерухомості, який також власноруч підписаний [PERSON] ;графік щомісячних платежів по кредитному договору та орієнтовний графік щомісячних платежів відсотків по кредиту в якому зазначений порядок розрахунку за отриманими кредитом,сума щомісячного внеску на погашення як тіла кредиту, так й відсотків. Кожний аркуш графіку погашення кредиту власноруч підписаний позичальником (а.с.8-16 том1). Усі досліджені судом докази в своїй сукупності спростовують твердження представника відповідача про відсутність в оспорюваному договорі сукупної вартості отриманого кредиту, оскільки дані відомості зазначені графіку погашення кредитної заборгованості, підписаному позичальником, який є невід`ємною частиною укладеного договору (а.с.13 том1). Отже, на підставі досліджених доказів суд приходить до переконання, що позивачем АТ «ПРАВЕКС- БАНК» належними та допустимими доказами доведений факт наявності між сторонами укладеного кредитного договору та порушення відповідачем, як позичальником своєчасне належне виконання його умов, через що утворилась заборгованість з погашення кредитних коштів та відсотків за їх користування. Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також виписку банку за особовим рахунком [NUMBER] станом на 28 вересня 2020 року(а.с.17-20 том 1, а.с.95-105 том 2). За наявною інформацією досліджених доказів встановлено що до 10 вересня 2014 року позичальник своєчасно здійснював щомісячне погашення за користування кредитом. З 10 жовтня 2014 року [PERSON] перестав погашати відсотки за користування кредитними коштами, через що утворилася заборгованість. Останнє погашення за тілом кредиту відбулось 09 жовтня 2014 року та з 09 листопада 2014 року позичальник не здійснював обов`язкових платежів. Відповідачем [PERSON] не надано доказів погашення кредитної заборгованості у більшому розмірі, ніж ураховано позивачем. Жодних заперечень та або контр розрахунку ні відповідачем, ні його представником не надано. Також суд приходить до переконання про доведеність заявлених АТ «ПРАВЕКС БАНК» позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість по сплаті тіла кредиту в сумі 83740,33 доларів США та 20014,39 доларів США відсотків. Спірний договір споживчого кредиту №966-001/08Р від 27 жовтня 2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, графік погашення із визначенням розміру та часу внесення чергових платежів та сукупної вартості кредиту, тривалий час, впродовж шести років, належним чином виконувався позичальником, що спростовує твердження відповідача про нікчемність укладеного договору. Суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання кредитного договору нікчемним та як похідної вимоги про стягнення коштів. Що стосується заперечень представника відповідача про відсутність повноважень у представника позивача Мухи П.В. на ведення справи в суді, суд вважає ці доводи неприйнятними. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Кириченко Т.О. є керівником ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» з 15 травня 2013 року, уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи. Довіреність № 48 від 25 січня 2017 року, була видана уповноваженою особою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - Головою правління Кириченком Т.О. і згідно даної довіреності Муха П.В. на час подання до суду позовної заяви - 19 лютого 2017 року мав відповідні повноваження на представництво інтересів ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Даний висновок міститься в постанові Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». Що стосується клопотання представника позивача АТ «ПРАВЕКС-БАНК» про застосування до вимог відповідача наслідків пропуску строку позовної давності, суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», судам надано роз`яснення, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідачу [PERSON] відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог, через їх недоведеність, тому питання про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав не вирішується. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 40584,80 грн. (а.с.а.с.1 том 1).

Outcome: approved