Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У лютому 2016 року ТОВ «АВЕР-ТЕХ» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у трудових відносинах з 28.01.2015 року по 22.12.2015 року. 28.04.2015 року ТОВ «АВЕР-ТЕХ» та [PERSON] уклали договір безпроцентної позики № 1, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 32040,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позичені кошти в строк до 31.10.2017 року. Разом із тим, договором було передбачено, що у випадку припинення трудових відносин між сторонами до моменту повернення всієї суми позики, сума неповернутого залишку підлягає обов'язковому поверненню в день звільнення шляхом внесення грошових коштів в касу позивача. 22.12.2015 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, разом із тим станом на день звільнення сума неповернутого залишку склала 21725,00 грн. Посилаючись на викладене, а також у зв'язку із ухиленням відповідача від повернення позики, позивач просив суд стягнути з відповідача 21725,00 грн. заборгованості за договором позики, а також інфляційні втрати та три проценти річних з простроченої суми із розрахунку станом на день винесення рішення судом. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення в повному обсязі. При цьому позивач зазначав, що договір позики та видатковий касовий ордер він підписав не читаючи та не знайомлячись із їх змістом у зв'язку із правовою необізнаністю та пояснив, що в березні 2015 року він на службовому автомобілі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а сума коштів в розмірі 32000,00 грн. є розміром відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок ДТП. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2015 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаді водія автотранспортних засобів відділу транспорту ТОВ «АВЕР-ТЕХ», що підтверджується наказом № АТ-0032 від 28.01.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6). 28.04.2015 року між ТОВ «АВЕР-ТЕХ» (за договором - Позикодавець) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено договір безпроцентної позики № 1, за умовами якого Позикодавець зобов'язався передати у власність Позичальника грошові кошти на безпроцентній основі в сумі 32040,00 грн., які Позичальник в свою чергу зобов'язався повернути в строк до 31.10.2017 року (п.п. 1.1., 2.1. та 3.3. договору) (а.с. 4). Згідно із п. 4.1. договору позики, позика надається шляхом передання Позичальнику готівкових коштів з каси Позикодавця на підставі видаткового касового ордеру 28.04.2015 року [PERSON] одержав суму позики в розмірі 32040,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Згідно із п. 4.2. договору позики, Позичальник має право достроково повернути позику повністю або частково. [PERSON] частково повернув суму позики в розмірі 10315,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «АВЕР-ТЕХ» від 25.12.2015 року № 585 (а.с. 8) та копіями прибуткових касових ордерів (а.с. 41-48). Відповідно до наказу № АТ-0408 від 22.12.2015 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 7). Відповідно до 4.3. договору позики у випадку припинення трудових відносин між Позикодавцем та Позичальником до моменту повернення всієї суми позики, наданої Позичальнику відповідно до умов цього договору, сума неповерненого залишку підлягає обов'язковому поверненню Позичальником в день звільнення шляхом внесення грошових коштів в касу Позикодавця. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів повернення всієї суми позики в день звільнення шляхом внесення грошових коштів в касу позивача. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було укладено договір безпроцентної позики та підписано видатковий касовий ордер, з яких чітко вбачається, що [PERSON] отримав від ТОВ «АВЕР-ТЕХ» суму позики в розмірі 32040,00 грн., яку зобов'язався повернути у визначений договором строк. А тому, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що зобов'язання за договором позики відповідачем у строк не було виконано та прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому він зобов'язаний сплатити суму боргу в розмірі 21725,00 грн. на підставі п. 4.3. договору. Посилання відповідача на те, що договір позики та видатковий касовий ордер він підписав не читаючи та не знайомлячись із їх змістом у зв'язку із правовою необізнаністю та пояснив, що в березні 2015 року він на службовому автомобілі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а сума коштів в розмірі 32000,00 грн. є розміром відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок ДТП, не спростовують його обов'язків за договором позики. З огляду на зазначене, в ході судового розгляду знайшли підтвердження обставини про наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 21725,00 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову, в зв'язку із чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 21725,00 грн. заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такий обов'язок відповідача також наявний в п. 5.3. договору безпроцентної позики. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2040,02 грн. інфляційних втрат та 576,75 грн. трьох процентів річних за період з 23.12.2015 року по 09.11.2016 року за розрахунком, проведеним судом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved