Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання спадкового договору. В ході розгляду справи [PERSON] померла [INFO] року, після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини її брат [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним спадкового договору, укладеного 8 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відносно належного [PERSON] 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] як такого,що був укладений внаслідок помилки [PERSON], яка усвідомлювала, що укладає договір довічного утримання, крім того, на час укладання договору вона не володіла українською мовою. Вказані порушення умов договору є суттєвими та є підставою для визнання його недійсним. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просила визнати вказаний вище спадковий договір від 8.05.2012 року дійсним, посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, при укладенні договору сторони діяли відповідно до власного волевиявлення та в межах закону. В судовому засіданні сторони по справі та їх представники підтримали заявлені з їхнього боку позовні вимоги, заперечуючи проти задоволення зустрічних позовів. Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] надала до суду письмові пояснення та заперечувала проти задоволення позову [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судовим розглядом та матеріалами справи, 8 травня 2012 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] посвідчено спадковий договір, за умовами якого [PERSON] після смерті [PERSON] набуває права власності на 52/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Договором також передбачені обов'язки сторін, зокрема (п. 3.3.) набувач зобов'язаний: надавати відчужувану матеріальну допомогу, щомісячно сплачувати грошові суми, відвідувати відчужувача не рідше 3 разів на місяць та при цьому виконувати дрібні побутові розпорядження відчужувача особистого немайнового характеру, виконувати немайнові розпорядження відчужувача з питань оформлення документів щодо комунальних послуг, у разу смерті відчужувача поховати його та нести витрати на поховання. [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 73). Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязається виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Разом з тим, відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Посилання [PERSON] на те, що істотні умови договору довічного утримання не співпадають з відповідними умовами спадкового договору, суд не може вважати підставою для задоволення його позовних вимог. Так, аналіз наведених норм цивільного законодавства дозволяє зробити висновок, що вважати, що умови спадкового договору були для [PERSON] гіршими, ніж умови договору довічного утримання, не можна. Всі перераховані в п. 3. 3 умови договору [PERSON] виконувалися належним чином, про що свідчить копія зошиту відвідувань [PERSON], розписки про отримання грошових коштів, чеки про поштові перекази. Крім того, суд вважає доведеним той факт, що невиконання договору [PERSON] стосовно поховання нею [PERSON], оскільки з пояснень сторін в судовому засіданні прямо вбачається, що на момент смерті [PERSON] [PERSON] достеменно не знала про її місцезнаходження, оскільки з осені 2012 року [PERSON] знаходилася в гериартричному пансіонаті (а.с. 97) Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах позовних вимог. [PERSON] в останній редакції позову ставиться питання про визнання договору довічного утримання недійсним. Підстави ж для недійсності оспорюваного договору прямо передбачені ст.. 215 ЦК України. Крім того, в позові [PERSON] ставить питання саме про визнання договору недійсним з підстави помилки [PERSON] при вчиненні правочину (ст. 229 ЦК України). Таким чином, суд не може взяти до уваги доводи сторони позивача за первісним позовом, показання свідків, що стосувалися неналежного виконання [PERSON] обов'язків за укладеним договором, оскільки вказані питання могли б розцінюватися судов в якості підстави не для визнання договору недійсним, а для його розірвання. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Доводи стосовно допущення помилки в контексті нерозуміння змісту договору через погане володіння [PERSON] українською мовою суд відкидає, як недоведені, в матеріалах справи міститься ряд документів, в тому числі складених нотаріально українською мовою, що підписані [PERSON], яка засвідчувала, що зміст підписаних документів їй зрозумілий повністю. [PERSON] на час підписання договору була дієздатною особою, договір був нею прочитаний та доведено його зміст нотаріусом в перекладі на російську мову. Що ж стосується доводів щодо намірів [PERSON] укласти з [PERSON] саме договір довічного утримання, а не спадковий договір, то суд також не вважає даний факт доведеним в судовому засіданні через наведені вище обставини, а також через відсутність доказів погіршення її положення шляхом укладення саме спадкового договору, оскільки, зокрема, як за спадковим договором, так і за договором довічного утримання у набувача можуть виникати обов'язки надання утримання відчужувачу та забезпечення довічного догляду. При цьому не має значення кількість відвідувань набувачем відчужувача. Крім того, момент передання майна-предмета договору за спадковим договором є пізнішим та повязується зі смертю відчужувача, в той час як за договором довічного утримання набувач після укладення договору стає власником відчужуваного майна. Таким чином, аналіз наявних у справі матеріалів не дає суду підстав вважати, що стороною позивача за первісним позовом доведено наявність помилки в діях [PERSON] при укладенні спірного договору. Відтак, підстави для визнання спадкового договору недійсним та, відповідно, для задоволення позовних вимог [PERSON] судом в ході судового розгляду не встановлені. Водночас, необхідно зазначити, що невизнання оспорюваного договору недійсним не потребує додаткового визнання його дійсності в судовому порядку, через що суд відмовляє і у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed