Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову останнім зазначено, що він є пенсіонером за віком з 2014 року, отримує пенсію у розмірі 2051,92 грн та інших доходів немає. На даний час позивач проживає не за місцем реєстрації, так як відповідачка, яка є його дочкою, вигнала його з квартири та змінила замки, у зв`язку з чим він змушений винаймати житло у чужих людей. За словами позивача, більшу частина пенсії, яку отримує, він витрачає на оплату комунальних послуг найманого житла, а сума, яка залишається є значно меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, при цьому предметами першої необхідності, одягом та взуттям він себе забезпечити самостійно не може. Позивач вказує на те, що є самотньою людиною похилого віку, яка перебуває за межами бідності та не отримує від дітей жодної грошової підтримки, а тому вважає, що відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 202 Сімейного кодексу України має право на утримання від своєї працездатної дочки [PERSON] . За вказаних обставин позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно. 08 квітня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову і клопотання про виклик та допит свідка. Зокрема представник зазначив, що позивач отримує пенсію в розмірі 2051,92 грн, тобто в розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», а саме 1638 грн. При цьому позивач не надав доказів того, які витрати він здійснює щомісяця, в тому числі на комунальні послуги та на оренду житла, також не надав доказів того, що його витрати щомісячні перевищують розмір його пенсії, тим самим не обґрунтував, що саме 1500 грн є тією сумою, яку він потребує і яку просить стягнути з відповідачки. Крім того, представник зазначає, що позивач у позові жодним доказом не довів свою потребу у матеріальній допомозі. Поряд з цим представник вказав, що не відповідає дійсності зазначена позивачем обставина у позові з приводу того, що відповідачка вигнала його з дому, оскільки позивач одружився та проживає у своєї дружини. Натомість сам позивач чинив перешкоди для відповідачки у проживанні нею з дітьми в квартирі, що підтверджується рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 квітня 2014 року, а після вселення відповідачки в судовому порядку позивач забрав меблі та до помешкання ніколи не приходив. Вказує представник у відзиві і на те, що відповідачка не перебуває у шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, одна з яких не працює та перебуває на її утриманні. Заробітна плата відповідача останньої становить 3895 грн, з якої 2000 грн відповідачка сплачує комунальні послуги та витрати на утримання квартири, а на решту 1895 грн вона та її дочка живуть, що вказує на те, що відповідачка не має можливості сплачувати аліменти на утримання батька. Крім цього представник у відзиві зауважив, що відповідачка хвора на гепатит, який переростає в «цероз печінки». Також [PERSON] вказує на те, що у позивача є ще син, проте до нього позову позивач не пред`являє. На підставі вищезазначеного представник відповідачки просить у позові [PERSON] відмовити повністю. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 лютого 2020 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. 25 лютого 2020 року [PERSON] подав до суду заяву про усунення недоліків згідно ухвали від 24 лютого 2020 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав клопотання про долучення доказів. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що має невелику пенсію, якої не вистачає на прожиття, оскільки значну частину своїх коштів, зокрема 600-800 грн щомісяця він витрачає на ліки, іншу частину витрачає на харчування та закупівлю дров для опалювання будинку своєї колишньої дружини [PERSON] , де він на даний час тимчасово проживає та має таку можливість до того, як знайде житло для проживання. Поряд з цим останній повідомив, що його син має окреме житло, яке сину перейшло у спадок від баби за заповітом, де він тимчасово проживав, проте не має можливості там надалі проживати, оскільки там неналежні умови, та має побоювання з приводу того, що його виженуть співвласники даного житла, оскільки син не оформив право власності на дане житло. Позивач вказав на неприязні відносини зі своєю дочкою з приводу того, що вона подала позов до суду про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що стало також підставою для подання даного позову до суду. Зазначив останній і про те, що кошти, які він хоче стягнути з відповідачки він буде витрачати на найм житла, найм якого, зі слів його знайомих, приблизно становить суму, які він хоче стягувати з відповідачки. З приводу того, що він не подавав позов до свого сина про стягнення аліментів, а лише до дочки, [PERSON] пояснив, що до сина він претензій не має, оскілки він йому допомагав коли мав змогу, але вже протягом шести місяців після того, як він поїхав до м. Києва на заробітки, його не бачив, не спілкується з ним та не знає взагалі що з ним. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги позивачем підтримав, з підстав зазначених у позові, та просив такі задовольнити. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Її представник у судовому засіданні вказав, що заперечує щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просив в такому відмовити. Додатково останній вказав, що позивач має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] та право проживання в такому, будь-яких перешкод у цьому йому ніхто не чинить. Також представник просив врахувати те, що відповідачка має мінімальну заробітну плату, оплачує комунальні послуги за житло самостійно, утримує свою дочку та стан здоров`я відповідачки незадовільний, що потребує також значних витрат на лікування. Заслухавши учасників справи, свідка, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідачка як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини не оспорюються сторонами та стверджуються даними повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області 18 лютого 2020 року (арк. спр. 7). З даних пенсійного посвідчення № [NUMBER] судом установлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком довічно та отримує пенсію (арк. спр. 4). Зокрема за січень місяць 2020 року останній отримав пенсію у розмірі 2051,92 гривень, що підтверджується довідкою про доходи № [NUMBER] , виданої ГУ ПФУ в Хмельницькій області (м. Нетішин) (арк. спр. 5). Згідно даних довідки №294, без дати, [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] , що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 18 вересня 2018 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 18 вересня 2018 року (арк. спр. 6). Позивач, вказуючи на ухилення відповідачки від обов`язку утримувати батька, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, звернувся до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами та пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Судом також установлено, що [PERSON] проживає у своєї колишньої дружини [PERSON] та не оплачує орендну плату за таке проживання, про що зазначив особисто [PERSON] у судовому засіданні. Також позивачем не надано підтвердження того, що він сплачує комунальні платежі, де проживає та де зареєстрований. Поряд з цим, у судовому засіданні встановлено, що усі комунальні платежі за місцем реєстрації позивача сплачує відповідачка, що підтверджується відповідними квитанціями (арк. спр. 40-42) та не заперечувалось самим позивачем у судовому засіданні. Також з довідки лікаря [PERSON] від 24 квітня 2020 року судом установлено, що [PERSON] хворіє. Проте останній на підтвердження обставин щодо проходження ним лікування та здійснення витрат у зв`язку з цим будь-яких доказів не надав. Водночас суд зауважує, що витрати на лікування відносяться до додаткових витрат, які носять періодичний характер, а не систематичний та стягуються по факту здійснення таких. Станом на час звернення до суду [PERSON] отримував пенсію у розмірі, яка перевищувала розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, у тому числі і для осіб, які втратили працездатність (з 1 січня 2020 року - 1638 гривень). При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що пенсія позивача не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відхиляється також твердження позивача з приводу того, що відповідачка вигнала його з квартири та змінила замки, оскільки такі також не підтверджені доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Разом з тим, при прийнятті рішення судом береться до уваги те, що позивач має повнолітнього сина [PERSON] , до якого не пред`явлено позов та відсутні докази надання останнім будь-якої допомоги для батька, про надання якої останній стверджував у судовому засіданні. Береться до уваги судом і твердження представника відповідачки з приводу того, що позивач має зареєстроване місце проживання та право проживання в такому. На вказані обставини в судовому засіданні вказала і свідок [PERSON] . Крім того, остання ствердила суду про те, що син позивача на даний час на роботі в м. Київ та останній раз відповідачка, яка є її матір`ю, з ним спілкувалась приблизно місяць назад, що в свою чергу вказує на те, що позивач також мав можливість дізнатись де перебуває син та пред`явити до нього позов про стягнення аліментів, якщо у нього наявна потреба у матеріальній допомозі від дітей. Водночас суд відхиляє аргументи представника відповідачки з приводу того, що [PERSON] не має змоги утримувати батька, так як утримує повнолітню дочку, яка не працює, оскільки обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Крім того, дочка відповідача [PERSON] є працездатною та особою, яка в розумінні законодавства України не потребує утримання. Щодо стосується доводів представника відповідачки про неможливість утримувати батька, оскільки [PERSON] хворіє, то суд наголошує, що така обставина враховується лише при визначенні розміру стягнення аліментів, а не при стягненні таких. Надаючи оцінку довідці №303 від 31 січня 2014 року щодо місця проживання [PERSON] (арк. спр. 35) та рішенню Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 квітня 2014 року (арк. спр. 37,38), то суд такі відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету доказування. Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, суд дійшов висновку, що [PERSON] під час розгляду справи у встановленому законом порядку не надано належних та достатніх доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до частини першої статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] не позбавлений можливості, у разі зміни майнового стану, що свідчитиме про потребу у майновій допомозі, повторно звернутись з відповідним позовом до суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що оскільки позивач при поданні позову був звільнений від оплати судових витрат та у позові йому було відмовлено, то судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed