Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» ЛТД про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником автомобіля MITSUBISHI L 400 державний номер ВН 34\~21ВН. 31.01.2015 року близько 12 год.30 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] із напівпричепом державний номер [NUMBER], порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з його автомобілем. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП. Власником автомобіля марки «ДАФ» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапфір» ЛТД( далі ТОВ «Сапфір» ЛТД). Згідно звіту про оцінку №266\\15 від 09.02.2015\~року, експертного товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, збитки завданні в наслідок пошкодження належного йому автомобіля «MITSUBISHI» складали 101\~234, 38 грн. Цивільно- правова відповідальність транспортного засобу, належного ТОВ «Сапфір» ЛТД застрахована, ліміт страхової відповідальності за шкоду завдану майну - 50\~000 грн. У березні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатила страхове відшкодування в сумі 49 652,43 грн. Залишок частини збитків у розмірі 51\~581,95 грн. до теперішнього часу не відшкодована, незважаючи на те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди. У звязку з тим, що протягом 2015 року відбулася грошова інфляція, індекс якої становить 139,5% , розмір інфляційних збитків становить 7\~195, 54 грн. Окрім, того неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 20000 грн., оскільки він змушений прикладати додаткові сили, витрачати додатковий час для відновлення свого пошкодженого автомобіля, що призводило до зміни звичного образу життя, витрачання часу на звернення до страхової компанії та відповідача з вимогою відшкодування збитків. Все це спричиняло моральні страждання, стреси, а також сварки в раніше дружній сімї. З огляду на викладене просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 51\~581, 95 грн., грошову інфляцію в сумі 7\~195,54 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20\~000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1965, 76 грн. У ході судового розгляду справи позивач неодноразово збільшував та уточнював позовні вимоги і просив стягнути на його користь матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля, з урахуванням звіту про визначення вартості пошкодженого автомобіля від 24.10.2016 року, яка становить 130\~751,29 грн., за мінусом сплаченої страховиком 49\~652,43 грн. розмір збитків, які повинен відшкодувати відповідач складає 81\~098, 86 грн., а також грошову інфляцію за період із січня 2015 року по 24.10.2016 року в сумі 29\~516, 91грн., витрати на пальне в сумі 7395, 47 грн., та витрати повязані з якою його та представника в судові засідання 22.03., 05.04., 21.10, 09.12.2016року, 21.02., 06.04.2017року, а також втрату його середньоденного заробітку в розмірі 9600 грн. Ухвалою суду від 21.02.2016 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. В судовому засідання позивач і його представник просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів звернення до ТОВ «Сапфір» ЛТД щодо відшкодування шкоди, оцінка майна в жовтні 2014року проведена в порушення вимог закону та здійснена не експертом, а оцінювачем, збитки визначені не за наслідком дорожньо транспортної пригоди, а за ринковою вартістю права вимоги відшкодування збитків. Понесені судові витрати не обґрунтовані. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно до вимог ч.2 ст. 1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових(службових) обовязків. Статтю 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що 31.01.2015 року о 12 год. 30хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ДАФ», державний номер [NUMBER] із напівпричепом держномер ВТ 49 79ХТ, по проспекту Перемоги - вул. Ушакова у м. Києві, не врахував стан дорожнього покриття, стан транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого транспортний засіб перекинувся, здійснив зіткнення з металевим відбійником та автомобілем MITSUBISHI L 400 державний номер ВН 3421ВН під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015\~року [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. На час вчинення дорожньо транспортної пригоди [PERSON] працював водієм у ТОВ «Сапфір» ЛТД, транспортний засіб автомобіль [NUMBER] із напівпричепом державний номер ВТ 4979ХТ, використовувався товариством на підставі договору оренди транспортного засобу від 02.02.\~2011року. Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.12.2014року автомобіль [NUMBER]( страхувальник ПАТ «Сапфір» ЛТД») застраховано у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України», строком на один рік. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в результаті дорожньо транспортної пригоди становить 50\~000 грн., розмір франзиши нуль. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно Асистуюча Компанія «Фаворит» № 266\\15 від 09.02.2015року вартість відновлювального ремонту автомобіля MITSUBISHI L 400 державний номер ВН 3421ВН становить 101\~234, 38 грн. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» 20.03.2015 року виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50\~000 грн. Враховуючи, що факт правомірного володіння відповідачем ТОВ «Сапфір» ЛТД транспортним засобом «ДАФ», державний номер [NUMBER] із напівпричепом державний номер ВТ 4979ХТ, встановлений і ніким не оспорюються суд вважає, що саме товариство є відповідальною особою за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Згідно зі ст 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 ІV від 01.07.2004року (із послідуючими змінами та доповненнями), у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Виходячи з аналізу норм матеріального права, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належними засобами доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2009року (редакції наказу від 24.07.2009року) . Згідно п. 1.4(д) Методики оцінки колісних транспортних засобів збиток розраховується на дату нанесення збитку. Отже, враховуючи норми матеріального права суд не приймає до уваги звіт про оцінку майна №246-ОД\\1.3 від 24.10.2016року, оскільки він суперечить наведеним вище нормам матеріального права. При цьому суд відповідно до вимог ст.10 ЦПК України розясняв позивачеві про необхідність доведення позовних вимог належними доказами та наслідки невчинення зазначених процесуальних дій. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з відновлювальним ремонтом належного йому автомобіля MITSUBISHI L 400 державний номер ВН 34 21ВТ 51\~581, 95 грн. (101\~234, 38 грн. 49 652,43 сума виплаченого страховиком страхового відшкодування = 51 581, 95грн.), в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна в сумі 5\~000 грн, враховуючи необхідность докладання додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя позивача, з урахуванням установлених в судовому засіданні обставин та вимог справедливості, добросовісності та розумності. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, витрат на правову допомогу такими, що не підлягають задоволенню із таких підстав. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона(боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови № 4 від 01.03.2013\~року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-V? «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» Зокрема частиною першою наведеного Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення суду, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 48 постанови № 10 від 17 жовтня 2014\~року (із змінами і доповненнями від 25.09.2010\~року) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надана лише квитанція №21 Саратської консультації (без дати, печатки) про отримання від [PERSON] 4000 грн., розрахунок понесених витрати відсутній. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат, понесених позивачем у звязку з явкою до суду підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Додатком № 2 до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року (зі змінами внесені постановою\~№127 від 27.02.2012року) «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»: - визначено, що граничний розмір за втрачений заробіток стороні на користь якої ухвалено рішення, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзаці третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995року №100; витрати повязані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла не можуть перевищувати встановлені законодавством витрати на відрядження. Постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2012 року (із послідуючими доповненнями) визначено суми, склад витрат на відрядження, сума добових витрат на відрядження установлена в розмірі 30 грн., а витрати на проїзд на автомобілі відповідно до діючих норм за кілометр пробігу та затвердженого маршруту. Позивачем в порушення зазначених вище норм матеріального права не надано належних розрахунків і доказів на підтвердження витрат, повязаних з явкою до суду, в тому числі щодо втрати середньоденного заробітку та придбання пального. Суд вважає, що витрати позивача в цій частині знаходяться поза межами визначеного законом граничного розміру і компенсації іншою стороною не підлягають, окрім добових витрат у розмірі 150 грн. (5?30 =150грн.). Відповідно до положень ст. 88ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним та документально підтвердженого судового збору в розмірі 2301,\~77 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 22-23, 625, 1172, 1187,1194ЦК України,

Outcome: partial