Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - відповідач) про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.05.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50004282 строком на 36 місяців. Сума кредиту становить 202334,24 грн., що еквівалентна 25165,95 доларів США. Процентна ставка - 9,90%, змінна відповідно зі ст. 2.3 Загальних умов кредитування. Позивач отримала споживчий кредит в національній валюті України - в гривні у сумі 202334,24 грн., а тому відповідно поверненню підлягають грошові кошти гривні у сумі 202334,24 грн. Вимоги відповідача про повернення грошових коштів у сумі 25195,95 доларів США є безпідставними, протиправними, у зв`язку із тим, що пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 Загальних умов кредитування суперечать нормам права, а саме абз. 1 ч. 1 ст. 1054, ст. 1046 ЦК України, які є спеціальними нормами права, які регулюють спірні питання. Суперечать вказаним нормам і пункти Загальних умов кредитування 1.3.1, 1.3.2, 2.4 у частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, яка залишилася неповернутою, відповідно графіку повернення кредиту, а тому на позичальника покладається обов`язок повернення кредиту в розмірі більшому ніж він отримав та заплатити проценти за користування кредитом в розмірі більшому, ніж він повинен заплатити. При проведенні розрахунку, кредитор враховує курсову різницю як корегування суми процентів, а тому кредитор в односторонньому порядку, без узгодження з позичальником змінює процентну ставку всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України. Станом на 08.07.2015 року позивачем внесено платіж по погашенню кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 277264,37 грн., о тому у зв`язку з тим, що нею сплачено суму, розмір якої перевищує зобов`язання за кредитним договором, дані зобов`язанні повинні бути визнані припиненими. Тому позивач просив суд, визнати неправомірними дії відповідача під час укладання Кредитного договору № 50004282 від 07.05.2012 року в частині застосування валютного еквівалента до суми кредиту на підставі пунктів 1.3, 1.3.1 Загальних умов кредитування як невід`ємної частини Кредитного договору та формування щомісячних платежів по погашенню суми кредиту та відсотків за користування кредитом на підставі застосування курсу долара США відносно суми щомісячного платежу вираженої в доларах США, зазначеному в графіку погашення кредиту. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, вислухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07.05.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 50004282 ,відповідно до умов якого, сума кредиту - 202334,24 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США - 25165,95 доларів США, строк кредиту - 36 місяців, процентна ставка - 9,90%, змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, цільове призначення - на придбання автомобіля, спосіб надання кредиту - перерахування на рахунок. Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування (а.с.16). Відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування, компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. В Кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятій для сторін. Пунктом 1.2 Загальних умов кредитування передбачено, що позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримала кредит в національній валюті України сумі 202334,24 грн.. Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві зазначається, що вона отримала споживчий кредит в національній валюті України - в гривні у сумі 202334,24 грн., а тому відповідно поверненню підлягають грошові кошти гривні у сумі 202334,24 грн. Вимоги відповідача про повернення грошових коштів у сумі 25195,95 доларів США є безпідставними, протиправними, у зв`язку із тим, що пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 Загальних умов кредитування суперечать нормам права, а саме абз. 1 ч. 1 ст. 1054, ст. 1046 ЦК України, які є спеціальними нормами права, які регулюють спірні питання. Крім того, зазначає, що застосування еквіваленту іноземної валюти в Кредитному договорі є неправомірним. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі (п. 1.3 Загальних умов кредитування). У відповідності до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначає в позовній заяві, що під час укладення договору їй не було вказано формулу, яка застосовується під час формування щомісячного платежу, яка б відображала зміст п. 1.3.1 Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Також, листами відповідача від 18.03.2015 року та від 26 травня 2015 року, які містяться в матеріалах справи, позивачу було роз`яснено, яким чином здійснюється розрахунок курсової різниці (а.с.36-37, 38-39). Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору (ч. 6 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів»). Протягом дії договору ( протягом чотирнадцяти днів з дня підписання) відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», згоду на укладення даного кредитного договору не відкликав, тобто позивач заперечень щодо укладеного договору протягом цього часу не мав. За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи те, що при підписанні Кредитного договору позивачу були відомі умови договору, а також враховуючи вимоги ст. 627 ЦК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed