Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] . З урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 03.06.2020 року позивач просив суд стягнути з відповідача 35 043,28 грн. страхового відшкодування, 339,87 грн. 3% річних, 2 175,57 грн. пені, 456,12 грн. інфляційних втрат за порушення строків виплати страхового відшкодування, 20 000 грн. моральної шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 6200 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн. судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 04.10.2019 року на перехресті вулиці Ставищанської та вулиці Героїв Чорнобиля в місті Біла Церква Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За даним фактом постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 року у справі № 357/11578/19 встановлено вину [PERSON] у настанні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто останню до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ТДВ «Альфа-Гарант» згідно полісу № АО/5797070 від 05.07.2019 року. Відповідно до висновку експертного дослідження № 168 від 30.10.2019 року вартість заподіяного матеріального збитку становить 35 543 грн. 28 коп. (в тому числі франшиза - 500 грн.), у зв`язку з чим 05.11.2019 року він звернувся із заявою до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, в якій була зазначена сума страхового відшкодування. Однак, відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив страхові виплати. Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що відповідно до висновку № 21-1/20 експертного автотоварознавчого дослідження від 20.03.2020 року ПП [PERSON] , вартість матеріального збитку власнику автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», д.н.з. [NUMBER] становить 28 620,37 грн. Складений на замовлення позивача висновок є неналежним та недопустимим доказом, оскільки виконаний не на підставі ухвали суду. Експерт [PERSON] завищив ринкову вартість досліджуваного ТЗ, що вплинуло на визначення вартості матеріального збитку. Крім цього сума, що відповідає розміру оціненої шкоди має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а також зменшується на суму франшизи. Також представник заперечувала відносно стягнення моральної шкоди, оскільки це не передбачено чинним законодавством. 28.02.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. 15.04.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 07.05.2020 року клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернуто без розгляду. Ухвалою суду від 01.06.2020 року клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. 04.06.2020 року позивач подав через канцелярію суду письмове пояснення. Ухвалою суду від 12.06.2020 року клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернуто без розгляду. Ухвалою суду від 02.07.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 02.07.2020 року у задоволенні клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено. 05.11.2020 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04.10.2019 року о 14 год. 45 хв. в м. Біла Церква водій [PERSON] керувала автомобілем «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] по вул. Ставищанська на регульованому перехресті з вулицею Героїв Чорнобиля, при повороті ліворуч не надала переваги в русі автомобілю «HYUNDAY SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїла з ним зіткнення. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Наведене підтверджується копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 року у справі № 357/11578/19, якою визнано винною [PERSON] за ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «MINI COOPER», д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії полісу № АО/5797070 від 05.07.2019 року. 08.10.2019 року позивач направив відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 26.10.2019 року позивач отримав відповідь ТДВ СК «Альфа-Гарант» № 12/3971 від 24.10.2019 року про невідповідність повідомлення зразку, затвердженому відповідачем. Загальний розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку з ушкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, склав 35 543,28 грн. Вказані обставини підтверджуються висновком експертного дослідження № 168 від 30.10.2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «HYUNDAY SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] , складеного судовим експертом - суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , який діє на підставі свідоцтва Міністерства юстиції України № 996 від 09.06.2006 року. Згідно з актом виконаних робіт № 168 від 30.10.2019 року, робота по проведенню вищезазначеного автотоварознавчого дослідження виконана в повному обсязі і становить 2000 грн. Також 05.11.2019 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» поштою із заявою про страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Згідно з копією висновку експертного товарознавчого дослідження № 21-1/20 від 20.03.2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «HYUNDAY SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] , складеного судовим експертом [PERSON] , який діє на підставі свідоцтва Міністерства юстиції України № 360 від 30.11.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу у зв`язку з ушкодженням його автомобіля внаслідок ДТП складає 28 620,37 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» 08.10.2019 року з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно з п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В порушення наведених норм, страховик протягом визначеного періоду не направив належну особу. 05.11.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування, відповідно до проведеної за власний кошт експертизи, яка отримана відповідачем 08.11.2020 року. Відповіді на звернення позивача, а також доказів виплати страхового відшкодування матеріали справи не містять. З наданого позивачем висновку № 168 від 30.10.2019 року вбачається про огляд експертом транспортного засобу, що підтверджується протоколом огляду. У пункті 1.5 висновку встановлена вартість відновлювального ремонта без урахування ПДВ в розмірі 32 583,12 грн. При цьому, у пункті 1.7 висновку (визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) наведено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ та величини втрати товарної вартості. Сума матеріального збитку визначена в розмірі 35 543,28 грн. Разом з цим, наданий відповідачем після відкриття провадження у справі висновок № 21-1/20 від 20.03.2020 року не містить доказів огляду експртом транспортного засобу позивача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ «Альфа-Гарант», тому з останнього має бути стягнута матеріальна шкода відповідно до умов договору страхування. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 35 043,28 грн. завданої шкоди (35 543,28 грн. збитку - 500 грн. франшизи), а також 2 000 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження. При вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на те, що в строки, визначені Законом, позивачу не виплачено страхове відшкодування, а відтак з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення такої виплати. Згідно з розрахунком позивача, що не був спростований відповідачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, розмір пені за період з 07.02.2020 року по 03.06.2020 року, що підлягає стягненню з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» становить 2 175,57 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пр. № 14-178цс18), позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16). Таким чином, підлягають стягненню з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» 3% річних в розмірі 339,87 грн. та 456,12 грн. інфляційних втрат за період з 07.02.2020 року по 03.06.2020 року. Слід звернути увагу, що відповідачем не спростовані жодні доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені позивачем. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи те, що позивач не надав суду документально підтверджених доказів про те, що він зазнав фізичних та душевних страждань, потребує додаткових зусиль для його організації, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди за неналежне виконання страховиком своїх зобов`язань в частині виплати страхового відшкодування, при цьому даним рішенням відновлені права позивача на виплату матеріальної шкоди, а також покладено на відповідача обов`язок по сплаті пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за затримку у виплаті страхового відшкодування у визначеному позивачем розмірі. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування таких витрат, адже вони доведені документально. Позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 200 грн. З наданих доказів на підтвердження цих витрат вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив консультацію, вивчення документів, підготував позовну заяву до суду, заяви про збільшення позовних вимог, пояснення у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, виходячи з наступного. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму в розмірі 60 014,84 (40 014,84 + 20 000), задоволено судом до стягнення 40 014,84 грн., тобто 66,67% від заявленої суми, тому сума судових витрат на правову допомогу становить 4 133,54 грн. (66,67%). Крім того, з відповідача підлягає стягненню судові витрати по сплаті позивачем судового збору в сумі 840,80 грн., яка визначена за ставками Закону України «Про судовий збір» (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), оскільки ця сум - 840,80 грн., у відсотковому співвідношенні перевищує ціну позову у даній справі.

Outcome: partial