Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, із врахуванням уточнень до позову від 04.12.2013 року, просила стягнути з відповідача на її користь 15 706,54 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що її мати [PERSON] 04.10.2008 року о 06.30 год. виганяла корову на пасовисько. Відповідач, керуючи транспортним засобом, вчинив наїзд на матір та її корову, які внаслідок отриманих травм загинули. Вказує, що її мати померла 31.12.2008 року. По факту смерті [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка в подальшому декілька разів була закрита, а постанови про закриття кримінальної справи були скасовані. Зазначає, що станом на 31.12.2008 року витратила на лікування матері 8545,54 грн., на її поховання 2061,00 грн. Стверджує, що їй відповідач наніс значної моральної шкоди, оскільки й досі знаходиться в стресовому стані, з 2008 року веде переписку з різними інстанціями в пошуках справедливості, коли мати знаходилася в лікарні, вона, будучи інвалідом I групи, важко пересуваючись на двох милицях, змушена була щодня приїжджати в лікарню до матері. Таким чином вказує, що було порушено її нормальний уклад життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для його відновлення. Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» 01.02.2016 року подала заперечення на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що цей позов жодного відношення до ПАТ НАСК «Оранта» немає, так як позивач по відношенню до страхової компанії не надав жодних доказів завдання їй моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, вказаних у ньому. Зазначив, що до відповідача ПАТ НАСК «Оранта» самостійних вимог не ставлять. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на сьогоднішній день документа, який би підтверджував винність [PERSON] у завданні потерпілій шкоди немає, як і немає причинно-наслідкового звязку між смертю потерпілої та подією, яка сталася у 2008 році. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у запереченні на позов, тому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 12.11.2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме: за те, що він 04.10.2008 року о 06:30 год. в с. Йосипівка Радехівського району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Фольцваген» д.н. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину, чим порушив ПДР. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17,00 грн. (т.1, а.с. 8). [PERSON] померла 31.12.2008 року (т.1 а.с. 41). По факту смерті [PERSON] була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка в подальшому кілька разів була закрита, а постанови про закриття кримінальної справи були скасовані (т.1 а.с. 114, 119, 204-206, 208). Як видно з висновку експерта № 3218/165 від 28.12.2010 року, безпосередньою причиною смерті [PERSON] явилась тромбоемболія гілок легеневої артерії, що привело до гострої легенево-серцевої недостатності. Тромбоемболія легеневої артерії могла розвинутись внаслідок перенесеної травми грудної клітки з правобічним гемопневмотораксом (наявність повітря та крові в плевральній порожнині), переломами кісток тазу на тлі захворювань: хронічного бронхіту, гострої вогнищевої серозно-гнійної пневмонії, атеросклерозу судин мозку, гіпертонічної хвороби і хронічної ішемічної хвороби серця та тривалого перебування потерпілої у ліжку під час післятравматичного періоду (т.1 а.с. 22-25). Згідно з висновком № 3942/133 додаткової комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі № 165-0095 від 28.10.2011 року синці на лівій гомілці, на ділянці лівого колінного суглобу та переломи лобкової та сідничної кісток тазу зліва на тілі [PERSON]-А.А. утворились внаслідок прямої дії частин автомобіля марки Фольксваген Т-4 реєстраційний номер [NUMBER], а при відкиданні тіла від автомобіля з наступним падінням пішохода на дорожнє покриття утворились синці в правій навколо очній та вилицевій ділянках, множинні садна на чолі справа, на носі, в правій вилицевій і скроневій ділянках, синець з садном в ділянці правого плечового суглобу та закрита черепно-мозкова травма. Ушкодження на лівій нижній кінцівці та переломи кісток тазу на тілі [PERSON]-А.А. утворились внаслідок безпосереднього наїзду на неї правої передньої частини автомобіля Фольксваген Т-4 (т.1 а.с. 30-33). Згідно з ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 04.12.2015 року із висновку комісійної судово-медичної експертизи № 206 від 12.02.2015 року вбачається, що за наявними даними неможливо встановити причину смерті [PERSON], а отже і надати відповідь чи померла остання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.10.2008 року. Зазначеною ухвалою слідчого судді постанову старшого слідчого СВ Радехівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 28.08.2015 року про закриття кримінального провадження № 42013150280000016 скасовано та зобовязано під час досудового розслідування цього провадження провести необхідні слідчі дії та призначити повторну судову комісійну авто-технічну експертизу. Позивач, стверджуючи, що саме відповідач здійснив наїзд на її матір [PERSON]-А.А., внаслідок якого остання померла, звернулася до суд із цим позовом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків. письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з абзацом 1 пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Крім цього, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пунктах 5, 9 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.\~\~Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Усупереч наведеному вище позивачем не подано суду жодного допустимого доказу на підтвердження як неправомірних дій відповідача [PERSON] стосовно [PERSON]-А.А., те, що між діями [PERSON] та смертю [PERSON]-А.А. є безпосередній причинний зв'язок, так і вини саме [PERSON] в смерті [PERSON]-А.А. Позов в частині до ПАТ НАСК «Оранта» не розглядається, так як позивач самостійних вимог до ПАТ НАСК «Оранта» не предявляв. За таких обставин, позов не задовольняється.

Outcome: dismissed