Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

у листопаді 2019 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] набула права власності на ј частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на решту ѕ частини вказаного будинку набула дружина померлого [PERSON] . На час відкриття спадщини земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не була приватизована ніким та не приймалась у власність, але у подальшому ј частина житлового будинку була зареєстрована за позивачкою, а інші ѕ частини зареєстровані за [PERSON] , яка є сестрою померлої [PERSON] . При зверненні позивача до сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування і будівництва їй було відмовлено, оскільки дана земельна ділянка одноосібно приватизована іншим співвласником будинку - [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивач просить: 1) поновити строк на звернення до суду; 2) визнати недійсним і скасувати рішення позачергової сорок шостої сесії п`ятого скликання Кошманівської сільської ради від 17.09.2009 р. «Про перехід права власності на земельну ділянку гр. [PERSON] »; 3) визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Державного акту на право земельну ділянку серії ЯИ №953113 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1100 га по [ADDRESS] , з кадастровим номером 5323082201:01:001:0467. 13.11.2019р. за ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 58, 59). 06.12.2019р. винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 83). У судове засідання учасники не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, представник позивача, відповідачі та третя особа-1 направили заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача зазначила, що спільно з позивачем позов підтримують, представник Кошманівської сільської ради та третя особа-1 при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , зазначила, що узгодила позицію з відповідачем, а тому позов визнає в повному обсязі (а.с. 73-74,91, 92, 96). Представник третьої особи-2 не з`явився без поважних причин (а.с. 95), а тому відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду справи. З огляду на викладене, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та отримала у спадок ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.1995 р., про свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127233589 від 12.06.2018 р. Даний будинок за життя належав спадкодавцю на праві власності згідно договору купівлі-продажу житлового будинку №136 від 11.12.1991 р. (а.с.12-14,18). Як видно з копій свідоцтв про право власності на спадщину за законом та про право власності від 24.05.1995 р., після смерті [PERSON] право власності на решту ѕ частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами набула його дружина - [PERSON] (а.с.15,16). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.04.2017 р., після її смерті заведена спадкова справа №73/2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №53868582 від 30.10.2018 р. (а.с. 22, 28). Спадкоємцем [PERSON] є її сестра [PERSON] - відповідач-2 у справі, яка як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за законом отримала спадщину у вигляді ѕ частин житлового будинку [ADDRESS] та зареєструвала його за собою 30.10.2018р. (а.с.29, 30). Водночас, за рішенням позачергової 46 сесії п`ятого скликання Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області від 17.09.2009 р. «Про перехід права власності на земельну ділянку гр. [PERSON] .» передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, яка перебувала у її приватній власності згідно раніше прийнятого рішення відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992р., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,11 га, яка розташована по [ADDRESS] . На підставі цього рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ№953113 від 02.03.2010 р., якій присвоєно кадастровий номер 5323082201:01:001:0467, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5307495422018 від 16.06.2018 р. (а.с.20,21,31-33). 17.07.2019р. за рішенням позачергової сорок дев`ятої сесії сьомого скликання Кошманівської сільської ради було відмовлено [PERSON] - позивачці по справі, в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж ј частини від земельної ділянки площею 0,1110 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у власність, розташованої в межах [ADDRESS] , оскільки дана земельна ділянка була одноособово приватизована [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.19). Натомість суд вважає, що приймаючи рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку в т.ч. на підставі Декрету КМУ сільська рада діяла всупереч законодавства. Так, відповідно до п.п.1, 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992р., сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Водночас з договору купівлі-продажу будинку від 11.12.1991р. вбачається, що [PERSON] придбав у колгоспі ім. Шевченка Машівського району житловий будинок розташований в [ADDRESS] (а.с. 13), тобто був його одноосібним власником. Натомість відповідно до ч.1 ст. 22 ЗК України від 18.12.1990р., який був введений в дію 15.03.1991р. (та діяв на час придбання [PERSON] будинку, а також отримання його у спадщину [PERSON] та [PERSON] у відповідних частках у 1995 році), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЗК, 1991р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Згідно ч.1 ст. 67 цього Кодексу, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Отже Кошманівська сільська рада при прийнятті рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992р., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,11 га, яка розташована по [ADDRESS] не врахувала, що власником будинку був [PERSON] , який відповідно до чинного на той час земельного законодавства і мав право на отримання земельної ділянки у власність, як і не врахувала, що при набутті права власності на будинок у 1995 році позивачем та [PERSON] у відповідних частках, земельна ділянка підлягала поділу між ними. Разом з тим, оскільки Кошманівська сільська рада прийняла остаточне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки у власність у 2009р., а тому суд вважає за необхідне застосувати норми Земельного кодексу України, від 25.10.2001р. Так, статтями 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. «г» ч. 3 ст. 152). Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 1 ст. ст. 126 ЗК України (в редакції яка діяла на час видачі [PERSON] державного акту), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, з огляду на те, що Кошманівською сільською радою всупереч законодавства було прийнято рішення про передачу [PERSON] відповідно до Декрету КМУвід 26.12.1992р., земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,11 га, на підставі чого було прийняте оспорюване рішення позачергової сорок шостої сесії п`ятого скликання Кошманівської сільської ради від 17.09.2009 р. про перехід права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , який з 11.12.1991р. перебував у власності [PERSON] , а після його смерті перейшов у власність у 1995 році до позивача [PERSON] в розмірі ј частки та до [PERSON] в розмірі ѕ частки, на виконання оспорюваного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯИ № 953113 від 02.03.2010р., чинність яких перешкоджає позивачу можливості користуватися земельною ділянкою та оформити свої права, а відтак суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому оспорюване рішення та державний акт слід визнати недійсними та скасувати. Щодо доводів позивача про поновлення строку позовної давності, суд зазначає наступне. Як на підставу пропуску позивачем строку позовної давності вона зазначила, що в будинку по [ADDRESS] не проживала, але надала право користуватися своєю часткою колишній дружині свого батька [PERSON] . Крім цього, вона вважала, що мала законне право на частину земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, натомість лише після смерті [PERSON] вона зареєструвала за собою право власності на частку в будинку, а тому вирішила скористатися правом на приватизацію земельної ділянки, але 17.09.2019р. отримала відмову відповідача-1 з якої довідалася про своє порушене право. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 5 ст. 267 цього Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, оскільки відповідачами у справі не було заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача, остання, у свою чергу, довела, що дізналася про порушення своїх прав після прийняття Кошманівською сільською радою рішення від 17.09.2019р. про відмову в приватизації земельної ділянки, оскільки до цього в будинку не проживала і не була обізнана про оформлення [PERSON] прав на земельну ділянку, а відтак її вимоги про поновлення строку позовної давності слід задовольнити. За правилами ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю з відповідачів, в рівних частках, слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі по 768, 40 грн з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved