Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, в якій просив: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], що помер 17.02.1984року; встановити факт належності [PERSON] та [PERSON], кожному по ? частині домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, 34, на підставі рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17.01.1974 року, де адреса домоволодіння зазначена: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, 22; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON], що померла 04 квітня 2016 року, на домоволодіння № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпро, що складається з житлового будинку літ. А-1, з прибудовою літ. А1-1, житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., ганку літ. а, погрібу з шийкою літ. Г, споруд № 1-2, І. В обґрунтування позову зазначає, що ? частина домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, 22 (нова назва - вул. Заповідна, 34) належала на праві власності тітці позивача [PERSON] на підставі рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17.01.1974року, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР у реєстровій книзі № 298 за реєстровим № 39. При цьому, інша ? частина вказаного домоволодіння належала колишньому чоловіку [PERSON] [PERSON], який право власності на належну йому частину домоволодіння не зареєстрував. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно та з чого б воно не складалось, він заповів своєму синові [PERSON]. 27.02.1984 року [PERSON] помер. [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняв. Разом з цим, тітка позивача [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла, проживала у спадковому будинку, однак до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась. 27.07.2008 року помер син тітки позивача [PERSON], після смерті якого з заявами про прийняття спадщини звернулись його діти [PERSON] та [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину вони не отримували. 24.11.2008 року [PERSON]В склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, вона заповіла позивачу [PERSON] 04.04.2016 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане домоволодіння. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу нотаріусом було відмовлено у його видачі, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння та відсутні відомості щодо зміни адреси домоволодіння з вул. Заповідної, 22, на вул. Заповідну, 34. Враховуючи викладене, оскільки позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. 01 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, в якій просили: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], що померла 04 квітня 2016 року, за кожним по 1/6 частині земельних ділянок: площею 0,2300 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1223781400:02:113:0092, склад угідь категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; склад угідь - сіножаті, форма власності - приватна; площею 0,5084 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:02:206:0092, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності - приватна; площею 3,1819 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:01:004:0008, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності - приватна. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначають, що ? частина домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, 22 (нова назва - вул. Заповідна, 34) належала на праві власності їх діду [PERSON] на підставі рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17.01.1974 року. [PERSON] помер 17.02.1984 року. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, він заповів своєму синові [PERSON], який є батьком позивачів [PERSON] та [PERSON]. Однак, [PERSON] у встановлений законом строк не прийняв спадщину після смерті свого батька. Спадщину після смерті свого чоловіка отримала бабуся [PERSON], яка проживала у спадковому будинку та фактично прийняла спадщину, однак до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась. 27.07.2008 року помер батько позивачів, після смерті якого відкрилась спадщина, що складалась з земельних ділянок, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області: площею 0,2300 га з кадастровим номером 1223781400:02:113:0092, площею 0,5084 га з кадастровим номером 1223781400:02:206:0092, площею 3,1819 га з кадастровим номером 1223781400:01:004:0008. Позивачі за зустрічним позовом, а також [PERSON] звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував. 04.04.2016 року [PERSON]В померла та після її смерті відкрилась спадщина, що складалась зазначеної вище частини домоволодіння. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу [PERSON]. Після смерті бабусі позивачі за зустрічним позовом у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори не звертались. Проте, позивачі за зустрічним позовом, звернувшись до державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримали 28 березня 2017 року свідоцтва про право на спадщину за законом, кожен на 1/3 частину зазначених вище земельних ділянок. Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу 1/3 частину зазначених земельних ділянок не видано, оскільки спадкоємцем на зазначену частку була бабуся - [PERSON], яка померла 04.04.2016 року. Відповідач [PERSON], звернувшись до нотаріуса після смерті нашої бабусі зазначив спадковим майном, яке він приймає лише вказане вище домоволодіння. На частину земельних ділянок, які є спадковим майном після смерті нашого батька відповідач не претендував. Отже, позивачі, як онуки, діти померлого сина [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті бабусі [PERSON] на зазначені вище частини земельних ділянок, спадщину на які прийняла бабуся після смерті їх батька. Враховуючи викладене, оскільки позивачі в інший спосіб, окрім як звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на 1/3 частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом, захистити свої спадкові права не мають можливості, позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01 серпня 2017 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 частину земельних ділянок у порядку спадкування за законом, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом (а.с. 97). Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, але від представника позивача за первісним позовом до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує та просить суд їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічною позовною заявою) в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги за первісним позовом визнають та не заперечують проти їх задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують та просять суд їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що з 08 вересня 1964 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного життя [PERSON] та [PERSON] було побудовано домоволодіння по вул. Заповідній, 22, в м. Дніпропетровську. Рішенням Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17 січня 1974 року по справі № 2-8 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння та виділ її в натурі, було поділено в натурі домоволодіння № 22 по вул. Заповідній у м. Дніпропетровську та визнано право власності по ? частині даного домоволодіння за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). [PERSON] зареєструвала право власності на належну їй ? частину домоволодіння по вул. Заповідній, 22 у м. Дніпропетровську в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради, про що в реєстровій книзі № 298 було здійснено запис за реєстровим № 39, а решту часток не зареєстровано, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради № 15843 від 16 листопада 2016 року (а.с. 23). У первісному позові позивачем зазначено, що адреса належного [PERSON] та [PERSON] була змінена з вул. Заповідної, 22 на вул. Заповідну, 34 у м. Дніпропетровську. Однак, згідно відповідей Департаменту благоустрою та інфраструктури № 3/8161 від 12 грудня 2016 року (а.с. 24) та Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 12/19-128 від 06 листопада 2018 року, згідно даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційно адреси: вул. Заповідна, 22 або вул. Заповідна, 34 жодному обєкту нерухомості на території міста не надавались, інформація про відповідні розпорядчі документи, на підставі яких були присвоєні або змінені ці адреси, відсутня. В розпорядженні виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради рішення чи розпорядження щодо зміни адреси житлового будинку з вул. Заповідної, 22 на вул. Заповідну, 34, що належав на праві власності [PERSON] та [PERSON], також відсутні, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 1048 від 18 жовтня 2018 року. При цьому, у відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради № 15843 від 16 листопада 2016 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року в КП «МБТІ» ДОР за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, буд. 34 значаться дві інвентаризаційні справи: згідно першої інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності зареєстровано за колишньою адресою: вул. Заповідна, буд. 22, за гр. [PERSON] ? частина, решту часток не зареєстровано; згідно другою інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності згідно реєстрової книги № 1 за реєстровим № 137 зареєстровано за колишньою адресою: вул. Дніпрогесівська, буд. 34, за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.1960 року. В судовому засіданні було оглянуто інвентаризаційні справи. Однак, документи, підтверджуючи зміну адреси, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні (а.с. 23). Відповідно до положень ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що номер домоволодіння, що належало [PERSON] та [PERSON] дійсно був змінений з № 22 на № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпрі, що також додатково підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпрі, виготовленим фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 27.05.2016 року, згідно якого вказане домоволодіння складається з: літ.А-1 житловий будинок, літ.А1-1 прибудова, літ.а ганок, літ.Г погріб з шийкою, № 1-2, І - споруди (а.с. 13-16). Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт зміни нумерації домоволодіння по вул. Заповідній у м. Дніпрі з № 22 на № 34. Як вже було зазначено вище, [PERSON] право власності на належну йому ? частину вищевказаного домоволодіння у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради не зареєстрував. У звязку\~з цим,\~суд вважає\~за необхідне\~звернути увагу,\~що відповідно\~до п.\~3.1\~листа Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~та кримінальних\~справ «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~спадкування» №\~24-753/0/4-13\~від 16.05.2013\~року, до часу набрання чинності\~цивільним кодексом України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності\~Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги про встановлення факту належності на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна, буд. 34, є доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у звязку з чим суд вважає за можливе встановити вищевказаний факт та задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-УР № 148324, виданим Красногвардійським районним РАЦС м. Дніпропетровська 08 вересня 1964 року, актовий запис № 1467 (а.с. 7). 09 лютого 1984 року головним лікарем МСО 56 м. Дніпропетровська [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON], зареєстрований в книзі № 1 за № 94, яким останній заповів все його майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, своєму синові [PERSON], що підтверджується дублікатом заповіту, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 07 серпня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1875 (а.с. 20). 17 лютого 1984 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-КИ № 276335, виданим Кіровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська 17 лютого 1984 року, актовий запис № 1246 (а.с. 8). За змістом статті 525 ЦК УРСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на належну йому ? частину домоволодіння № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпрі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР у редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. З пояснень учасників справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємець за заповітом [PERSON], [INFO], спадщину після смерті батька не прийняв. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Разом з цим, після смерті [PERSON] в управління та володіння спадковим майном, а саме ? частиною домоволодіння № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпропетровську, фактично вступила [PERSON], що підтверджується довідкою від 03 лютого 2017 року, виданою головою Квартального комітету № 56 Красногвардійського району м. Дніпропетровська, згідно якої на момент смерті [PERSON] 17 лютого 1984 року [PERSON] проживала в тому ж будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Заповідна, буд. 34 (стара адреса: вул. Заповідна, 22) (а.с. 36), а також підтверджується поясненнями учасників справи. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично вступила в управління та володіння вищевказаним спадковим майном, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] Отже, під час розгляду справи знайшов підтвердження факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 17.02.1984 року, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Після прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] стало повністю належати домоволодіння № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпропетровську. 24 листопада 2008 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-4051, яким вона усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усе те, що буде належати їй та на що за законом вона матиме право, вона заповіла [PERSON] позивачу по справі за первісним позовом (а.с. 19). Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з\~п.п.\~1,\~2\~п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»,\~при \~вирішенні \~спорів \~у \~зв'язку\~ зі\~спадкуванням за\~заповітом суд\~повинен застосовувати\~правила глави\~85\~ЦК та\~враховувати,\~що заповідач,\~зокрема,\~має право: призначити\~своїми спадкоємцями\~фізичних осіб,\~незалежно від\~наявності в\~нього з\~цими особами\~сімейних,\~родинних відносин,\~а також\~інших учасників\~цивільних відносин\~(частина\~ перша\~статті 1235\~ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. 04 квітня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 687924, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції 07 квітня 2016 року, актовий запис № 823 (а.с. 9). Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме домоволодіння № 34 по вул. Заповідній у м. Дніпрі. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.\~1\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. 03 листопада 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 24 листопада 2008 року державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2-4051, що залишилась після смерті [PERSON], померлої 04 квітня 2016 року, у звязку з чим 03 листопада 2016 року було заведено спадкову справу № 683/2016 щодо майна померлої [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 45655550 від 03.11.2016 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згодом, 11 січня 2017 року [PERSON] звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна, буд. 34, що підтверджується відповіддю Третьої дніпровської державної нотаріальної контори № 1459/02-14 від 25 травня 2017 року (а.с. 89). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16 січня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна, буд. 34, після померлої 04 квітня 2016 року [PERSON], оскільки спадкоємцем [PERSON] не наданий документ, що посвідчує право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна, буд. 34, та інформація щодо зміни адреси житлового будинку з вул. Заповідної, 22 на вул. Заповідна, 34 відсутня (а.с. 11). У звязку з викладеним позивач за первісним позовом [PERSON] з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], померлої 04 квітня 2016 року, є позивач [PERSON], який у встановлений законом строк прийняв спадщину у вигляді домоволодіння № 34 по вул. Заповідна у м. Дніпрі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення юридичних фактів та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння № 34 по вул. Заповідна у м. Дніпрі, житловою площею 31 кв.м, загальною площею 61,2 кв.м, яке складається: з житлового будинку літ. А-1, з прибудовою літ. А1-1, ганку літ. А, погрібу з шийкою літ. Г, споруд № 1-2, І, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 04 квітня 2016 року. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають повному задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 частину земельних ділянок у порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІ-456421, виданим Іванівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області 15 травня 1993 року, актовий запис № 12 (а.с. 87), а отже він також є онуком [PERSON]. Неповнолітній [PERSON], [INFO], в інтересах якого діє мати позивач [PERSON], також є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 103659, виданим виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області 30 листопада 2000 року, актовий запис № 26 (а.с. 86), а отже він також є онуком [PERSON]. За життя [PERSON] належало наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0,2300 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:02:113:0092, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності приватна (належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 043084, виданого 19 жовтня 2005 року Петриківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області (а.с. 83)); - земельна ділянка площею 0,5084 га надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:02:206:0007, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь пасовища, форма власності приватна (належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 043084, виданого 19 жовтня 2005 року Петриківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області (а.с. 83)); - земельна ділянка площею 3,1819 га надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:01:004:0008, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності приватна (належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 043084, виданого 19 жовтня 2005 року Петриківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області (а.с. 83)). 27 липня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 231275, виданим Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 серпня 2008 року, актовий запис № 6416 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на вищезазначені земельні ділянки кадастрові номери 1223781400:02:113:0092, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:01:004:0008. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27 липня 2008 року, були його сини - [PERSON] та неповнолітній [PERSON], а також його мати [PERSON]. Відповідно до положень ст. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З пояснень сторін у справі судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого 27 липня 2008 року, всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину після його смерті та набули право на спадкування його спадкового майна, а саме: [PERSON], неповнолітній [PERSON], а також [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, оскільки спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] були [PERSON], неповнолітній [PERSON] та [PERSON], очевидним є висновок про те, що кожний з них має право на 1/3 частину спадкового майна [PERSON], тобто по 1/3 частині земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:02:113:0092, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:01:004:0008, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 28 березня 2017 року державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 2-179 (а.с. 59), № 2-181 (а.с. 68) та № 2-183 (а.с. 71), після смерті [PERSON], який помер 27 липня 2008 року, на 1/3 частин земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:01:004:0008, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:02:113:0092, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Також, 28 березня 2017 року державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 2-180 (а.с. 62), № 2-182 (а.с. 65) та № 2-184 (а.с. 74), після смерті [PERSON], який помер 27 липня 2008 року, на 1/3 частин земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:01:004:0008, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:02:113:0092, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. При цьому, спадкоємець [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 27 липня 2008 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:01:004:0008, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:02:113:0092, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, не отримувала. Разом з цим, прийнята [PERSON] після смерті сина [PERSON] спадщина у вигляді 1/3 частини вищевказаних земельних ділянок належала їй з часу відкриття спадщини, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вже було встановлено вище, 04 квітня 2016 року [PERSON] померла. Відповідно до\~ст.\~1218 ЦК\~України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і на належну їй 1/3 частину земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:01:004:0008, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:02:113:0092, що розташовані на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, які остання успадкувала після смерті сина [PERSON] Як зазначила під час розгляду справи представник відповідача за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON], який є спадкоємцем майна за заповітом після смерті [PERSON], не претендує на частину земельних ділянок, що входять до складу спадкового майна після смерті [PERSON], та звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини лише у вигляді домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Заповідна, буд. 34. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1274 ЦК України спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Відповідно до ст. 1280 ЦК України якщо після\~спливу строку\~для прийняття\~спадщини і\~після розподілу\~її між\~спадкоємцями спадщину\~прийняли інші\~спадкоємці,\~вона підлягає\~перерозподілу між\~ними. Оскільки відповідач за зустрічним позовом [PERSON] спадщину у вигляді 1/3 частини земельних ділянок з кадастровими номерами 1223781400:01:004:0008, 1223781400:02:206:0007, 1223781400:02:113:0092, не прийняв та на неї не претендує, та враховуючи що вказану частину спадкового майна [PERSON] прийняли [PERSON] та неповнолітній [PERSON], то кожний з них має право на ? частину вказаного спадкового майна, тобто по 1/6 частині спадкових земельних ділянок\~(1/3\~:\~2\~=\~1/6). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивачі за зустрічною позовною заявою в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на 1/3 частину земельних ділянок у порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не можуть, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 04.04.2016 року, за кожним по 1/6 частині земельних ділянок, а саме: земельної ділянки 0,2300 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:02:113:0092, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності - приватна; земельної ділянки 0,5084 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:02:206:0007, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь пасовища, форма власності - приватна; земельної ділянки 3,1819 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, кадастровий № 1223781400:01:004:0008, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, склад угідь сіножаті, форма власності - приватна. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], також підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1233, 1261, 1267, 1268, 1272, 1274, 1280 ЦК України, ст.ст. 524-526, 548, 549, 553 ЦК УРСР у редакції 1963 року та

Outcome: approved