Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 03.02.1992 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем та наказом № 52-к від 28.11.2019 року її звільнено з 29.11.2019 року з посади бухгалтера 1 категорії на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів. При звільненні з нею не було проведено повного розрахунку та не виплачено всіх, належних їй до виплати коштів. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 19536,28 грн заборгованості з виплати заробітної плати, 6967,54 грн вихідної допомоги, 33512,48 грн компенсації за невикористані дні відпусток та 25293,44 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати за період із 16.10.2019 року по 16.01.2020 року. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За положеннями ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 6-к від 03.02.1992 року позивача прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 5 м. Житомира, наказом № 96-к від 28.12.2002 року її переведено на посаду бухгалтера 1 категорії. Рішенням Житомирської міської ради від 30.08.2012 року № 434 Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5 м. Житомира переіменовано в комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємтсво № 5» Житомирської міської ради. Наказом № 52-к від 28.11.2019 року позивача звільнено з 29.11.2019 року з посади бухгалтера 1 категорії на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатів. Підтвердженням цих обставин є копія трудової книжки позивача (а. с. 9-11). Як убачається з довідок комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємтсво № 5» Житомирської міської ради про заборгованість із заробітної плати, розрахунку вихідної допомоги та розрахунку компенсації за невикористану відпустку (а. с. 6, 8, 13), станом на 26.12.2019 року заборгованість із виплати заробітної плати позивачу за період вересень - листопад 2019 року становить 16930,53 грн, відповідач заборгував позивачу кошти з виплати їй вихідної допомоги в сумі 6967,54 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 33512,48 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем не доведено відсутності заборгованості з виплати позивачу зазначених сум, суд стягує їх із відповідача на користь позивача, а також суму середнього заробітку за період затримки виплати розрахункових коштів при звільненні за період з 02.12.2019 року по 16.01.2020 року, що відповідає ст. 117 КЗпП України. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки виплати заробітної плати за період з 02.12.2019 року по 16.01.2020 року становить 12251,51 грн за вирахуванням податків та обов`язкових платежів з розрахунку: 16994,00 грн : 43 дні = 395,21 грн; 31 день х 395,21 грн = 12251,51 грн, де 16994,00 грн - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (вересень та жовтень 2019 року), 43 дні - сумарна кількість робочих днів за вересень та жовтень 2019 року, 395,21 грн - середньоденна заробітна плата позивача, 31 день - сумарна кількість робочих днів за період з 02.12.2019 року по 16.01.2020 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею за подання позову судовий збір у сумі 840,80 грн. (за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), що підтверджено документально, а також 840,80 грн. судового збору в дохід держави (за вимогами про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку), від сплати якого позивач звільнена згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial