Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказавши в заяві, що 22.01.2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», і [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17-41/1374-38, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 16316,00 доларів США строком на 72 місяці, тобто до 22.01.2014р. включно, зі сплатою 12,95% річних. Позичальником було порушено вимоги, передбачені п. 3.3 кредитного договору, щодо своєчасності сплати відсотків за користування кредитом та сплати основної суми заборгованості шляхом здійснення щомісячних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку (додаток 1 до договору), внаслідок чого станом на 15.04.2015р. утворилася заборгованість у сумі 1377266,70 грн., в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 6376,87 доларів США (146199,64 грн.), заборгованість по відсоткам у сумі 5108,29 доларів США (117115,47 грн.), заборгованість по пені у сумі 1113951,59 грн. Сплата пені у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення передбачена п. 10.1 кредитного договору. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком і [PERSON] було укладено договір поруки від 22.01.2008р. На адресу позичальника та поручителя направлялися вимоги про погашення заборгованості, які залишилися без виконання. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача борг в загальній сумі 1377266,70 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Просить позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у порядку, встановленому ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», і [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17-41/1374-38, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 16316,00 доларів США строком на 72 місяці, тобто до 22.01.2014р. включно, зі сплатою 12,95% річних. Цільове використання кредиту - покупка автомобіля. Банк в повному обсязі виконав умови та зобов'язання обумовлені в пунктах 1.1, 2.1, 3.2, 4.1 кредитного договору. Пунктом 3.3 договору передбачено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку (додаток 1 до договору). За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. 14.04.2009р. між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» і [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/17-41/1374-38, якою змінено графік погашення кредиту та інших платежів. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком і [PERSON], яка змінила прізвище на Маланіну, було укладено договір поруки від 22.01.2008р. Пунктом 1.2 договору поруки встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до п.3.1 договору поруки у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. [PERSON] порушувала вимоги, передбачені умовами кредитного договору щодо своєчасності сплати відсотків за користування кредитом та сплати основної суми заборгованості. Як вказує позивач, до відповідачів неодноразово були застосовані заходи попередження, зокрема, проводилися телефонні розмови та роз'яснювальна робота, направлена на врегулювання питання щодо погашення заборгованості. Позичальник не усунула порушення, в подальшому допустила невиконання зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15.04.2015р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 6376,87 доларів США (146199,64 грн.), заборгованість по відсоткам у сумі 5108,29 доларів США (117115,47 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов. Відповідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Обсяг невиконаних зобов'язань позичальника підтверджується наданим банком розрахунком, який відповідачами не спростований. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Згідно розрахунку заборгованості, пеня за період з 22.10.2008р. по 15.04.2015р. становить 1113951,59 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Приймаючи до уваги, що справа розглядається у заочному порядку, за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі №6-100цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Зважаючи, що розмір неустойки, яку просить стягнути позивач, становить 1113951,59 грн., і він значно більший від розміру боргового зобов'язання - заборгованість за кредитом становить 6376,87 доларів США, що еквівалентно 146199,64 грн., суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України, позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити частково і визначити розмір неустойки, що підлягає стягненню, у сумі 146199,64 грн., що відповідає розміру заборгованості за кредитом. З урахуванням викладеного, стягненню підлягає заборгованість за кредитом у сумі 6376,87 доларів США, що еквівалентно 146199,64 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 5108,29 доларів США, що еквівалентно 117115,47 грн., пеня у сумі 146199,64 грн., а всього 409514,75 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя суд дійшов до наступного висновку. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Як вказує позивач у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, на адресу позичальника і поручителя була направлена вимога від 30.07.2010р. про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - повернення у 30-денний строк з моменту надіслання цієї вимоги (тобто до 29.08.2010 року) усієї суми заборгованості в розмірі 16548,21 доларів США, яка отримана 20.08.2010р. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. У вересні 2013 року банк звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до позичальника і поручителя про стягнення достроково заборгованості по кредитному договору у солідарному порядку. Ухвалою суду від 09.09.2013р. позовну заяву повернуто позивачеві. Строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов кредитного договору визначений 22.01.2014р., з позовом, що розглядається, банк звернувся до суду у лютому 2015 року. Отже, банк ні з моменту встановлення нової дати - дати дострокового повернення кредиту, ні з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, зазначеного у кредитному договорі, протягом шести місяців не подав до суду позову до поручителя. Таким чином, у позові до поручителя слід відмовити у зв'язку зі збігом строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Таку правову позицію висловлено Верховним судом України у справі №6-190 цс14 за позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що розглядають справи із подібних правовідносин, що регулюються нормативно-правовим актом, щодо застосування якого прийнято правову позицію. З урахуванням викладеного, вимоги позову до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню сума судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial