Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просив визнати виконавчий напис № 10324, вчинений 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2012 року у розмірі 68 828,16 грн., витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 1800 грн., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судового збору. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено нотаріальну дію - виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 10324, яким стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2012 року у розмірі 68282,16 грн. На підставі вказаного виконавчого напису та заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» 16 січня 2018 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Степановим Є.С. відкрито виконавче провадження за № 55533522. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складається з: заборгованості за тілом кредиту розмірі 5023,72 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55930,71 грн., заборгованості за комісією та пенею у розмірі 3600 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3227 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення здійснюється за період з 13 лютого 2012 року по 30 червня 2017 року. Крім того, зазначена у виконавчому написі сума, що підлягає стягненню з позивача, додатково включає в себе витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн. На адвокатський запит від 15 жовтня 2019 року, щодо надання належним чином завірених копій документів, на підставі яких вчинялася нотаріальна дія щодо оспорюваного виконавчого напису, приватним нотаріусом 18 жовтня 2019 року за вих. № 2029/01-16 повідомлено про відсутність законних підстав для надання запитуваних документів. За вказаного, боржник позбавлений можливості ознайомитися з документами, які стали підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису №10324 від 26 жовтня 2017 року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Станом на 26 жовтня 2017 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу кредитного договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів або інших документів, зокрема представленого нотаріусу відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2017 року, чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, у позивача є всі підстави вважати, що відповідачем не було надано приватному нотаріусу Завалієву А.А. документи, визначені чинним законодавством, на підставі яких нотаріусами у безспірному порядку вчиняються виконавчі написи зі стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Наведене свідчить про незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, що на його думку, є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року заяву представника позивача - адвоката Репело О.В. про забезпечення позову задоволено, в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 26 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10324 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 5023,72 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55930,71 грн., заборгованості за комісією та пенею у розмірі 3600 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3227 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 1800 грн., а всього 70082,16 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 16 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника АТ КБ «Приватбанк» відповідно якого вказано, що відповідно до укладеного договору позивач отримав кредит та саме цей факт сторонами не оскаржується. Позивач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та інше за користування кредитом. Банк надав всі необхідні документи відповідно до переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. З урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідно відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п. 3.1 гл.16 Розділу ІІ Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року №296/5, вчинив виконавчий напис. Вказано, що позивачем не доведено факт погашення суми кредиту. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, а справу розглянути без участі представника банку. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Направив на адресу суду лист з проханням розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на АТ КБ «Приватбанк») звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з заявою про вчинення нотаріального напису про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору від 13 лютого 2012 року загальною сумою заборгованості 68 282,16 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5023,73 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55 930,71 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 3600 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (відсотку від суми заборгованості) 3227,72 грн. На підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 10324, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (перейменовано на АТ КБ «Приватбанк») заборгованість у розмірі 68 282,16 грн. Державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження ВП № 55533522 за спірним виконавчим написом. Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису (далі Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах,що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3.1. глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 4 глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису виконавчий напис має містити: - дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; - найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; - найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); - строк, за який провадиться стягнення; - суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; - розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; - номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; - дату набрання чинності виконавчим написом; - строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; - підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; - інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заборгованість позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» на момент вчинення виконавчого напису не може вважатись безспірною. Натомість, відповідачем та третьою особою не надано суду належних допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України в спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі. З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін. У відповідності до вимог ст. 133 ЦПК України позивач спросив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати які складаються зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 5400 грн. В обґрунтуваннях даних вимог позивачем та його представником було надано ордер серії КР № 112748, договір про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2019 року, розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, квитанцію від 15 листопада 2019 року, акт приймання - передачі наданих послуг. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом досліджено матеріали справи та розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого вбачаються невідповідності зазначеної інформації про надання правової допомоги з фактичними обставинами справи. Оскільки, адвокат приймав участь в одному судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3900 грн. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial