Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №2/756/6061/19 за позовом Приватного підприємства «Валтар» до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору іпотеки. Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень [ADDRESS] . Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що вказане майно вибуло із власності позивача поза його волею і існує реальна вірогідність того, що воно може бути відчужене третім особам, що призведе до неможливості виконання чи утруднить виконання можливого рішення суду. Так, 04.08.2017 приватним нотаріусом КМНО Нотари О.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності №21754813, згідно якого право власності на спірне майно зареєстровано за ТОВ «Палант Груп». Реєстрацію було проведено на підставі Договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Палант Груп» про відступлення права вимоги за кредитним договором №1689/2-980 від 25.12.2012, укладеним між ПП «Валтар» та ПАТ «Радикал Банк», та укладеного на його забезпечення Іпотечного договору. Вказав, що на момент внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначених змін зобов`язання позивача за кредитним договором були виконані та відповідно договір іпотеки, укладений з метою забезпечення виконання основного зобов`язання був припинений. Зазначив, що 31.08.2017 спірне майно було передано у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Паллант Груп». 07.11.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів у сумі 4 100 000,00 грн. від 04.04.2017 іпотекодавець передав іпотекодержателю нежитлові приміщення з №1 по №14 (групи приміщень № 619 ) [ADDRESS] . Зважаючи на те, що спірне майно вибуло із власності позивача поза його волею, та право власності на майно неодноразово переходило від одних осіб до інших, а також враховуючи те, що відповідач має реальну можливість до розгляду справи по суті розпорядитись майном на власний розсуд, що може утруднити виконання можливого рішення суду, просив суд накласти арешт на спірне майно та заборонити вчиняти будь - які дії щодо його відчуження чи розпорядження. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Пунктом 6 Постанови визначено, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2019 представнику позивача було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку із тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва №754/2034/15-ц від 12.03.2015 на вказане майно вже було накладено арешт та відсутності відомостей про те, що відповідачі вживають дії, направлені на відчуження спірного майна. Разом із поданою заявою, представником позивача було надано постанову ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2017 відповідно до змісту якої, дія арешту припинено. Таким чином, спірне майно, на момент розгляду заяви під арештом не перебуває. З матеріалів заяви убачається, що 18.11.2019 на спеціалізованому сайті в мережі Інтернет було розміщено оголошення про продаж спірного майна, що свідчить про наміри його відчуження, що, в свою чергу може призвести до неможливості та/або утруднити виконання можливого рішення суду. Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню. Отже, у зв`язку із тим, що існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, накладення арешту на майно та заборона [PERSON] та будь - яким іншим особам вчиняти дії, забезпечить його збереження в натурі на момент виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір відносно права. На підставі викладеного,

Outcome: approved