Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, виключив з суми заборгованості суму штрафу(фіксованої частини) -500гривень, та суму штрафу(процентної складової) у розмірі 5 190гривень 36копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 23 лютого 2012 року банк надав [PERSON] кредитну картку «Універсальна», та кредит у розмірі 5000гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 13 листопада 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» зі строком дії картки до серпня 2017року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови договору, станом на 24.10.2017 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 109 497гривень 50копійок , яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 143гривень97копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 92724 гривень 15копійок; заборгованість за пенею та комісією - 3 939 гривень 02копійки. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 24 жовтня 2017 року за кредитним договором №б/н від 23.02.2012р. в загальній сумі 109 497гривень 50копійок , яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 143гривень97копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 92724 гривень 15копійок; заборгованість за пенею та комісією - 3 939 гривень 02копійки і судові витрати у розмірі 1642 гривні 46 копійок. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08грудня 2017року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито, справу призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017року представником позивача було подано до суду уточнену позовні заяву. 21 грудня 2017року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов в частині нарахування заборгованості за процентам, пені, комісії та штрафам. 23 січня 2018року представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву. 23 січня 2018року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов. 05 лютого 2018року відповідачем було надано додаткові письмові пояснення по справі. 19 лютого 2018року представник позивача надав до суду відповідь на заперечення та уточнену позовну заяву. 12 березня 2018року відповідачем по справі було надано письмові пояснення до уточненою позовної заяви. 19 квітня 2018року представником відповідача було подано доповнення до заперечень відповідача. 16 травня 2018року представником відповідача було подано клопотання про застосування строків позовної давності. 05 травня 2018року представником позивача було подано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності та відповідь на доповнення до заперечень. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 червня 2018року було зупинено провадження по справі до розгляду ВП ВС цивільної справи №444/9519/12-ц. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 червня 2018року було відновлено провадження по справі та призначено дату судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2018року було задоволено клопотання представника відповідача - зупинено провадження по справі до розгляду іншою цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання спірного кредитного договору недійсним. 21 листопада 2018р. ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області було відновлено провадження по справі та призначено дату судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20грудня 2018року було відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду в ВС касаційної скарги відповідача на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області та Апеляційного суду Донецької області по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання спірного кредитного договору недійсним. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28грудня 2018року було зупинено провадження по справі до розгляду іншою цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 червня 2019року було відновлено провадження по справі та призначено дату судового засідання. 22 липня 2019року представником відповідача було подано до суду клопотання про витребування у позивача оригіналів документів. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07листопада 2019року було витребувано у позивача оригінали документів по кредитному договору б/н від 23.02.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві та запереченнях на відзив, позов просила задовольнити. Для огляду в судовому засіданні, представником позивача було надано до суду оригінали письмових доказів. В подальшому представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог банку. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення вимог банку, просив застосувати строки позовної давності. Представник відповідача адвокат Сукач Т.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову банку, з підстав, викладених у запереченнях та з урахуванням правової позиції викладеної в постанові ВП ВС 03.07.2019року. В подальшому , представник відповідача надала до суду заяву в якій просила в задоволенні позову банку відмовити ,з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 03.07.2019р. Суд, вислухавши думку учасників процесу, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 23 лютого 2012р. між ПАТ КБ , правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , та 13 листопада 2013 року було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» зі строком дії картки до серпня 2017року. Згідно з умовами договору , [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000гривень, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.( Т.с.1, а.с.7-8) У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24 жовтня 2017 року становить в загальній сумі 109 497гривень 50копійок , яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 143гривень97копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом 92724 гривень 15копійок; заборгованість за пенею та комісією - 3 939 гривень 02копійки . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 23 лютого 2012року, оригінал якої було оглянуто судом та учасниками справи, процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 92724гривень15копійок, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Укладений між сторонами кредитний договір від 23 лютого 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 7 143гривень 97копійок . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-УП від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в зоні проведення АТО - у м. Маріуполя, Донецької області, дія зазначеного Закону поширюється на відповідача. Судом встановлено, що банком нарахована сума штрафів, за період починаючі з 14.04.2014 року, а тому стягненню заборгованість за пенею та комісією - 3 939 гривень 02копійки, які нараховані за невиконання зобов`язання відповідачем після 14 квітня 2014 року - не підлягають. Відносно заявленого представником відповідача, та підтримане відповідачем, клопотання про застосування строків позовної давності - суд вважає, що зазначене клопотання не обґрунтоване та не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом, з наданих позивачем відомостей, було встановлено , що строк дії перевипущеної картки становить серпень 2017року. З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в листопаді 2017року, тобто у межах строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1642 грн. 46копійок за ціною позову 109 497 грн.50коп. Оскільки під час розгляду справи, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 7 143гривень 97копійок, то розмір відшкодування суми сплаченого судового збору становить 113гривень 00копійок На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial