Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], де треті особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. В обґрунтування позову посилаючись на те, що до 28.08.2014 позивачка проживала з [PERSON] в квартирі, яка їм належала на праві спільної власності. Кожній з них належало по ? частини квартири. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували підтримувати подружні стосунки та разом виховували дитини [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що у відповідача [PERSON] були боргові зобов'язання по кредиту та спільно з [PERSON] вони мали намір купити автомобіль, останні звернулися до позивача з пропозицією продати спірну квартиру, а грошові кошти розподілити між ними порівну. У подальшому вони мали намір проживати за місцем реєстрації [PERSON] 28.08.2014 позивачка та відповідачка [PERSON], продали спільну квартиру та розподілили грошові кошти порівну. 10.09.2014 позивачка купила домоволодіння [ADDRESS]. Яким чином розпорядилася своїми грошима від продажу квартири [PERSON] позивачу не відомо. Після купівлі домоволодіння [ADDRESS] на прохання [PERSON] позивачка тимчасово зареєструвала в ньому [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Відносини між [PERSON] та [PERSON] з моменту спільного проживання в домоволодінні [ADDRESS] погіршилися, часто виникали скандали. З початку січня 2015 року позивачка запропонувала відповідачці [PERSON] виселитися з домоволодіння, однак остання відмовилася та заявила, що залишиться проживати в будинку, оскільки іншого житла не має. На неодноразові пропозиції звільнити спірне домоволодіння відповідачка категорично відмовляється. Оскільки проживання останніх перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні її власністю, просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, домоволодінням [ADDRESS], шляхом виселення з будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зняти останніх з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], відповідач [PERSON], позов не визнали, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Короткий В.Г. у судовому засіданні просив винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 10 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 810. (а.с.7-8). Зі згоди позивача [PERSON] в даному домоволодінні зареєстровані та проживають відповідачі по справі - донька позивача [PERSON] та онуки позивача - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 9 ЖК України передбачає, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК України). Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Позовні вимоги позивача в частині усунення їй перешкод в користуванні домоволодіння [ADDRESS] шляхом виселення з вказаного домоволодіння відповідача та її членів сім'ї не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, тоді як обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може погодитися з посиланнями позивача у позові та представника позивача у судовому засіданні про тимчасовий дозвіл позивача на проживання та реєстрацію відповідачів в спірному домоволодінні, оскільки доказів цим обставинам суду не надано. Крім того, звертаючись до суду позивач не визначився з правовою підставою виселення відповідачів. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, судом роз'яснено право на уточнення позовних вимог, однак позивач не скористалася своїм правом. За таких обставин, на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed