Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У лютому 2018 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, щорішенням баранівського районного суду Житомирської області від 05.04.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Їх спільна донька [PERSON], [INFO] була залишена на проживання та виховання з позивачем до її повноліття. Рішенням Баранівського районного суду від 05.04.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 300 грн., починаючи з 20.12.2012 року. Одразу після ухвалення рішення відповідач почав ухилятися від сплати аліментів. У жовтні 2016 року позивач пред'явила до відповідача позов про збільшення розміру аліментів і просила стягувати з нього аліменти в розмірі 700 грн., але Баранівський районний суд своїм рішенням від 08.02.2017 року задовольнив даний позов частково і збільшив розмір аліментів до 400 грн. Позивач оскаржила дане рішення Баранівського районного суду, однак апеляційний суд Житомирської області своєю ухвалою від 15.03.2017 року залишив її скаргу без задоволення, а рішення Баранівського районного суду без змін. Згідно змін до ст. 182 СК України, які набрали чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів повинен бути достатнім для нормального розвитку дитини і не має бути меншим 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у зв'язку з чим позивач вирішила звернутися до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, при цьому, [PERSON] подав заяву згідно якої визнав заявлений позов частково та погодився сплачувати аліменти на дитину в розмірі 750 грн. щомісячно. У з'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Баранівського районного суду від 08.02.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі по 400 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с. 4). Позивач просить суд врахувати зміни в чинному законодавстві щодо того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, а також, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, свої вимоги про збільшення розміру аліментів мотивує тим, що відповідач приховує свої реальні доходи, але він є здоровим, працездатним, має можливість і зобов'язаний працювати та сплачувати аліменти на свою дитину хоча б у мінімальному розмірі. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1-2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, ВСУ в своїх розясненнях, викладених у правовій позиції у справі за № 143 цс 13 від 05.02.2014 року, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Окрім того, законодавчими змінами в ч. 3 ст. 181 СК України закріплено положення, згідно з яким спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що відповідає приписам ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Не зважаючи на викладене, позивачем не надано в обгрунтування своїх вимог доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначених у позові розмірах. При цьому, суд враховує той факт, що відповідач є працездатним, іншого ним не доведено, не надав суду доказі того, що на його утриманні перебувають інші особи чи про наявність проблем із здоров'ям тощо. Таким чином, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню шляхом зміни розміру та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 930 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO]. Крім того,

Outcome: partial