Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У лютому 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі є її колишній чоловік, з яким вона перебувала у шлюбу з 21.12.1995 по 06.02.2018. Від шлюбу неповнолітніх дітей немають. [PERSON] в житловому будинку зареєстрований, але з 2014 року не проживає. Він забрав всі свої особисті речі, залишив ключі від будинку та виїхав, його речей в будинку немає, витрат по утриманню будинку не несе. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Враховуючи викладене, позивач просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.08.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Подала на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. У судові засідання призначені на 08.09.2020 р., 17.09.2020 р., 19.10.2020 р. та 18.11.2020 р. відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації та місцем проживання. До суду повернулися поштові конверти з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою. Окрім того, виклик [PERSON] здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд встановив, що на підставі договору дарування від 03.12.1990 р. [PERSON] набула у власність будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір підписано в присутності заступника голови сільської ради та зареєстровано в книзі нотаріальних дій за №38 (а.с. 14). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №68008234 від 14.09.2016 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 77,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). З 21.12.1995 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюб, який було розірвано 06.02.2018 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.02.2018 р. (а.с. 8). Відповідно до довідки №107 від 23.01.2020 виданої виконкомом Летківської сільської ради, [PERSON] , проживає за адресою [ADDRESS] , і до складу її сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] - член двору, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка (а.с. 21). Згідно довідки №1657 від 06.12.2019 р. виданої виконкомом Летківської сільської ради [PERSON] , 1974 р.н., зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою (а.с. 20). Аналогічні відомості містяться в акті обстеження матеріально-побутових умов від 23.01.2020 р., в якому зазначено, що відповідач не проживає за вказаною адресою із 2014 року (а.с. 22). Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника житлового будинку права на користування жилим приміщенням, з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку понад один рік без поважних причин, будь-які інші домовленості між ним і власницею житла або законом не визначено, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved