Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. У позові посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, починаючи з 20 січня 1997 року. Під час шлюбу ними спільно було набуто майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS]; двокімнатну квартиру [ADDRESS], а також трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Незважаючи на те, що все майно придбавалося на ім'я відповідача, вважає, що воно є спільною сумісною власністю подружжя. Просила виділити їй у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS], а відповідачу - двокімнатну квартиру [ADDRESS]; двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В подальшому, [PERSON] збільшила свої позовні вимоги та просила, окрім заявлених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості спільного майна, а також судові витрати. У свою чергу, [PERSON] також звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Не погоджуючись з розподілом спільного майна, запропонованим [PERSON], просив суд виділити йому в особисту власність трикімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON] - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідачка, починаючи з 1997 року (з моменту укладення шлюбу), жодного дня не працювала та не дбала про матеріальне становище їх сім'ї. Вона навіть не бажала зареєструватися в органах Державної міграційної служби, у зв'язку з чим її неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності. Більше того, з січня 2014 року колишня дружина пішла з сім'ї, залишивши проживати разом з ним їх неповнолітніх дітей. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] свій позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його у повному обсязі. Щодо задоволення позовних вимог відповідача заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, позивачка зазначила, що в подальшому має намір повернутися проживати до України разом з дітьми, а тому їй необхідно виділити у власність саме трикімнатну квартиру. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Крім того, [PERSON] пояснив, що двокімнатна квартира [ADDRESS] фактично належить його братові [PERSON]. Їх з відповідачкою сім'я ніколи не проживала у цій квартирі та не користувалася нею. Оскільки брат не мав посвідки на проживання в Україні, кредитний договір на придбання вказаної квартири був укладений саме на нього (позивача [PERSON]). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Так, згідно вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 20 січня 1997 року (а.с.68-69). Однак рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.07.2014 року шлюб сторін було розірвано (а.с.163-а) Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS]; двокімнатну квартиру [ADDRESS], а також трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.10-12). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Разом з ним у вказаній квартирі проживають ще двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.163). Крім того, вказані обставини не заперечувалися в судовому засіданні й сторонами, а отже, згідно вимог ст.61 ЦПК не потребують доказуванню. У свою чергу, позивачка [PERSON] з січня 2014 року проживає окремо від відповідача [PERSON], а з вересня 2014 року взагалі перебуває за межами України, так як знаходиться в Азербайджані. Наведене підтвердили й допитані в судовому засіданні у якості свідків неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що до січня 2014 року мама проживала разом з ними та батьком, але потім вона пішла з дому та проживала окремо. З вересня 2014 року мама проживає в Азербайджані, так як її депортували з України. На даний час вони проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, а також інтереси неповнолітніх дітей сторін, суд вважає за необхідне виділити в особисту власність відповідача [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS], а позивачці - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути різницю вартості присудженої йому у власність трикімнатної квартири. Що стосується квартири [ADDRESS], то слід зазначити наступне: З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2007 року (а.с.11). Як пояснив у судовому засіданні [PERSON], вказана квартира була придбана його братом, однак в силу того, що у брата не було належних документів для оформлення кредитного договору, право власності було зареєстроване саме на нього (відповідача). В квартирі зареєстрований та проживає брат [PERSON]. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні й сам [PERSON], який був допитаний у якості свідка. Під правом власності законодавець розуміє право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК). Однак варто зазначити, що законодавець момент виникнення права власності у особи за договором купівлі-продажу пов'язує з моментом реєстрації вказаного договору (ст.334,657 ЦК). Як було встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.09.2007 року укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з другої. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації. На момент розгляду справи вказаний договір не оспорений та є дійсним. Отже, згідно положень договору, власником квартири є відповідач [PERSON] (а.с.11 ). Таким чином, враховуюче наведене, а також те, що вимоги про захист права власності, шляхом виключення квартири [ADDRESS] зі спільного сумісного майна подружжя, відповідач [PERSON] не заявляв, суд вважає за необхідне віднести вказану квартиру до спільного сумісного майна подружжя та визнати у ній ідеальні частки подружжя. При цьому суд виходить із роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Так, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, оскільки ніхто зі сторін не заявив позовних вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру, попередньо внісши на депозитний рахунок суду грошову компенсацію частини вартості майна, на думку суду, в квартирі [ADDRESS] слід визнати за кожним з подружжя [PERSON] по ? ідеальної частки, залишивши її у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, враховуючи положення ст.88 ЦПК, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, понесені нею в ході розгляду справи, пропорційно до заявлених позовних вимог.

Outcome: partial