Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

у лютому 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати за [PERSON] право власності на підземний гараж № [NUMBER] (будівельний номер [NUMBER] по [ADDRESS] , загальною площею 17,5 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.05.1993 між ЗАТ «Спіка» та її покійним батьком був укладений договір №б/н, яким передбачені умови інвестування будівництва підземного гаража [ADDRESS] , факт передачі підземного гаража підтверджується актом [NUMBER] прийому-передачі від 18.03.1998 де було вказано, що вказаний акт є підставою для оформлення документів користування і володіння у відповідності з діючим законодавством, внаслідок смерті батька позивач звернулася як єдиний спадкоємець до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмолено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2018 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 20). 28.03.2018 від третьої особи [PERSON] надійшло пояснення з приводу позовних вимог де він зазначив, що не претендує та відмовляється на користь своєї сестри від спадкового майна після смерті батька, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі (а.с. 28, 29). 14.11.2018 позивач подала до суду уточнену позовну заяву в якій просила визнати за нею право власності на підземний гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] загальною площею гаражного боксу 17,5 кв.м, оскільки у технічному паспорті на гараж № [NUMBER] допущено ряд не точностей, у тому числі номер гаражного боксу, а тому замовлено та виготовлено технічний паспорт від 23.10.2018 (а.с. 39-41). 17.12.2018 представником відповідача КМР надіслано на адресу суду відзив в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки право власності на гараж не було оформлено відповідно до чинного законодавства, а тому вимоги позивача є необгрунтованими (а.с. 78, 79). 21.12.2018 позивач по справі подала відповідь на відзив в якій вона не погоджується із позицією відповідача, оскільки він є належним відповідачем так як у разі невизнання права власності на спірний гараж він перейде у власність міської ради, також спадкодавець повністю вніс вартість будівельних робіт будівництва, що підтверджується відповідним актом [NUMBER], який є підставою для оформлення документів користування і володіння (а.с. 85-87). Ухвалою суду від 09.04.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи ЗАТ «Спіка» (а.с. 100). Позивач та його представник у судовому засіданні позові вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач КМР у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відзиві від 17.12.2018 представник просив слухати справу у його відсутності (а.с. 79). Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що акт передачі [NUMBER] від 18.03.1998 є не виконаним, а також цей доказ є не допустимим, оскільки він повністю сфальсифікований шляхом його підробки, так як печатка ЗАТ « Спіка » у зазначений період мала інший вигляд, який по своїй формі з підтиском на зазначеному акті не співпадає (а.с. 137). Третя особа ПН КМНО Кондра Л.В. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 15.10.2019 від неї надійшло клопотання в якому просила розглянути справу без її участі (а.с. 130, 131). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 115, 118). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Позивач [PERSON] є дочкою свого покійного батька [PERSON] (а.с. 8). 15.05.1993 між [PERSON] та фірмою «Спіка» укладено договір підряду згідно якого підрядник прийняв на себе роботу по будівництву для замовника гаражу для легкового автомобіля, ціна по виконану роботу становить два мільйони триста тисяч крб., яку необхідно було сплатити до 15.08.1993 (а.с. 11). Згідно акту прийому передачі [NUMBER] від 18.03.1998 укладеного між ЗАТ «Спіка» та [PERSON] встановлено, що гаражний бокс № [NUMBER] , який розташований у комплексі підземних гаражів за адресою: [ADDRESS] прийнято замовником (а.с. 12). Згідно технічного паспорту по [ADDRESS] гараж [NUMBER] має загальну площу 17,5 кв.м (а.с. 42, 43). [PERSON] звернулася до ПН КМНО Кондри Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця (а.с. 15). Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених т.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 ЦК України визначає поняття спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема гараж. Згідно з абзацем 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, що чинний на момент звернення позивача якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається із матеріалів справи та доданих до неї доказів право власності на гараж не було оформлено відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання права власності є необгрунтованими. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed