Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У лютому 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою - [PERSON], зареєстрований 19 липня 2011 року міським відділом ДРАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 333. Від зазначеного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні відповідачки. Крім того, позивач у своєму позові просить суд стягувати з нього на підставі рішення на користь відповідачки на утримання вказаної вище дитини в твердій сумі у розмірі 1.000,00 (тисяча) гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 02.02.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, а також після розірвання шлюбу змінити його прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» та дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні стосунки припинені вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально, підстав для примирення, збереження шлюбу немає, тому позивач дійшов висновку про необхідність розірвання зазначеного шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце була належним чином повідомлена згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечень, заяви на примирення до суду не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, а саме: оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.3), врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним в цій частині та підлягаючим задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтуються на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Щодо статті 180 та 181 СК України, то вони зобов'язують відповідача, як батька своєї дитини, надавати матеріальну допомогу на її утримання. Проте, коли сторони між собою не можуть домовиться щодо способу утримання дитини, лише тоді аліменти слід стягувати в судовому порядку. Ніхто не забороняє та не позбавляє можливості позивача добровільно сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання дитини. Згідно з ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. А тому, суд відмовляє позивачу в задоволені інших позовних вимог за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд покладає понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати на відповідачку.

Outcome: partial