Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У лютому 2021 року адвокат Грицак О.С. звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником цієї квартири, проте у ній зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , який з травня 2020 року там не мешкає, власних речей не має, членом її родини не являється. Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі позбавляє її права вільно розпоряджатись своїм майном та покладає додатковий тягар по сплаті комунальних послуг, що і стало приводом для звернення до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Грицак О.С. не з`явились, від останньої надійшла письмова заява, в якій вона вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій було встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак до даного часу такого відзиву суду надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що у приватній власності позивачки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу 03.11.2009 року за №4356, перебуває квартира [ADDRESS] , в якій, згідно довідки № 04-04/479 від 28.01.2021, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області, зареєстрований відповідач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Н.Покровської сільської ради Новотроїцького району, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 12.01.1974 року. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС м. Нова Каховка, вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 08 вересня 2000 року, про що складений відповідний актовий запис №314. Позивачкою також надано акт обстеження домогосподарства комісії у складі: депутата Новокаховської міської ради Марченко Н.Г. та сусідів: [PERSON] та [PERSON] який свідчить, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з травня 2020 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців при наявності поважних причин відсутності. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою згідно ч.2 ст.405 ЦК України). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що доводи, викладені у позовній заяві, відповідачем не спростовані, судом не встановлено жодної поважної причини не проживання останнього більше 6 місяців у спірній квартирі, а його реєстрація за вказаною адресою порушує право позивачки вільно користуватись та розпоряджатись належним їй на праві особистої власності майном, тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] , необхідно визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved