Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання недійсним договору лізингу №001456 та стягнути сплачені в день підписання договору кошти в сумі 18891 гривня. Свої вимоги обґрунтував тим, що договір укладений шляхом обману. За його заявкою мав бронюватись трактор «Донг Фенг» модифікації 404. Натомість в договорі його предметом вказано трактор «Донг Фенг» модифікації 244Д. Пере укладенням договору працівники відповідача наполягали і запевнили, що в разі якнайшвидшої сплати авансового платежу швидким буде оформлення документів і договору, оскільки черга на техніку велика. З огляду на таке одразу було сплачено 18891 гривню на рахунок відповідача. Після предявлення квитанції банку надали для підпису договір. Представник компанії запевнила, що трактор отримає в наступному місяці після оплати 10% вартості з доставкою за адресою позивача. Тоді ж треба буде сплатити решту вартості і витрати на доставку. При таких розясненнях підписав договір. Через кілька днів виявив невідповідність марки трактора замовленому. Повідомив про це телефоном компанію, однак його запевнили, що в компютерній базі все добре. По закінченню місяця трактора не отримав, тому став дзвонити в компанію. Однак говорити з ним не стали і на дзвінки не відповідають. Звернувся з претензійною заявою, однак відповіді не одержав. Вважає, що умови договору не відповідають його внутрішній волі, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а при його укладенні було умисно замовчено юридично значиму інформацію. Вважає, що відповідач займається нечесною підприємницькою практикою, а тому укладений договір є недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали. Відповідач належним чином був сповіщений про розгляд справи, але його представник в судове не зявився, заперечень не надав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. У звязку з наведеним суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, проти чого позивач не заперечує. Позивач в судовому засіданні заявлені вимог підтримав і дав пояснення, що відповідають викладеним в позовній заяві фактичним обставинам. Додатково пояснив, що укладав договір в місті Рівне. Заповнив заявку і заяву на придбання трактора «Донг Фенг» модифікації 404 вартістю біля 80000 гривень. Працівниця компанії [PERSON] заявила, що для швидкого оформлення документів і договору потрібно внести аванс в сумі біля 19000 гривень. Такі кошти були внесені через банківське відділення в тому ж будинку. Після надання квитанції йому надали для підпису договір і пояснили, що трактор буде доставлений за його адресою протягом місяця часу. Після доставки треба буде доплатити вартість трактора і одержати документи. Зважаючи на такі розяснення, договір підписав. Виявивши через кілька днів розбіжності між заявкою і договором, в телефонній розмові звернув на це увагу. Одержав розяснення, що такі обставини не вплинуть на виконання усно узгодженої поставки. Однак місячний термін збіг, а техніка доставлена не була. Телефонного спілкування працівники компанії уникають. Вважає, що при підписанні договору йому належним чином не розяснили всі умови, при цьому обманним шляхом змусили сплатити аванс, який в договорі визначено як адміністративний платіж. Такі умови договору не відповідали його внутрішній полі і не були спрямовані на настання бажаного для нього результату. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Із заяви позивача на імя адміністрації ТОВ «Автофінанс» від 01.04.2015 року вбачається, що ним подано клопотання про бронювання трактора «Донг Фенг» модифікації 404 вартістю 84000 гривень. Ті ж відомості містяться в заявці позивача від 01.04.2015 року, в якій додатково визначено суму авансу у 18891 гривню, залишкову суму у 65109 гривень, дату поставки 07.04.2015 року. З квитанції Рівненського відділення №1 ПАТ «Ідея Банк» від 01.04.2015 року №2 вбачається, що позивачем о 10:54 годині того ж дня сплачено 18891 гривню з призначенням платежу «оплата за товар: аванс за договором №001456 за сільськогосподарську техніку». З договору фінансового лізингу №001456(далі Договір) вбачається, що він укладений 01.04.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі [PERSON] та [PERSON] Місцем укладення договору вказано місто Київ. Предметом Договору згідно з його п.1.1 та додатком №2 є трактор «Донг Фенг» модифікації 244Д. Його вартість відповідно до п.п.8.1, 8.2 становить 6996,97 доларів США або 188910 гривень за курсом продажу валюти АТ «[PERSON] Аваль»(1 долар США = 27 гривень). Згідно із додатком №3 до Договору авансовий платіж становить 50% або 3498,33 доларів США, сума лізингу 3498,33 доларів США; відвантаження проводиться після сплати авансового платежу, комісії в розмірі 209,90 доларів США, адміністративного платежу в розмірі 699,67 доларів США. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пунктом 5 ч.1 ст.4 того ж Закону встановлено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. З наведеного випливає, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» надає фінансові послуги, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Дослідження поданих позивачем доказів про обставини укладення Договору, які відповідачем, належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, не спростовано, приводить суд до висновку, що умови Договору відповідають ознакам несправедливості відповідно до вищевказаної норми Закону. Так, згідно із заявою і заявкою позивачем замовлено трактор «Донг Фенг» модифікації 404 вартістю 84000 гривень. Як наведено вище, предметом Договору зазначено трактор «Донг Фенг» модифікації 244Д вартістю 188910 гривень. Заява і заявка обєктивно підтверджують пояснення позивача про його волю на придбання трактора саме модифікації 404 вартістю 84000 гривень. Про такий вибір в судовому засіданні показав [PERSON] Докази позивача в цій частині відповідачем не спростовані. За таких обставин суд вважає, що відповідачем порушено передбачене ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» право позивача на вільний вибір товарів і послуг, а умови Договору є несправедливим з огляду на положення п.12 ч.3 ст.18 того ж Закону, оскільки відповідач в односторонньому порядку змінив характеристики продукції, що є предметом договору. Як встановлено по справі, платіж в сумі 18891 гривню позивач сплатив, оцінюючи його як аванс за замовлений товар. Такі пояснення позивача підтверджені заявкою позивача та квитанцією банку, в якій призначення платежу вказано саме як аванс. Пункт 9.7 Договору встановлює, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту одержання предмета лізину, незалежно від їх призначення, яке вказується в квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: Адміністративний платіж; Авансовий платіж; Комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності різниця до вже сплаченого авансового платежу. На думку суду, встановлення такого порядку зарахування платежів без залежності від призначення платежу в квитанції поставило позивача у завідомо нерівне становище на момент підписання договору. Не будучи обізнаним із порядком зарахування, позивач усвідомлював свої дії як внесення авансу за придбану техніку і очікував поставки трактора. Тим самим відповідачем порушено положення п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено несправедливим установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно із п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Пунктом 16.6 Договору встановлено, що після підписання даного договору всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність. Суд вважає, що в даному випадку відповідач односторонньо встановив позивачу жорсткі обовязки, які позбавляють його права апелювати на свою заяву і заявку на замовлення конкретної модифікації техніки при оспоренні поставки і, в свою чергу, надають відповідачу на власний розсуд поставляти таку техніку. [PERSON] цього, такі ж жорсткі обовязки встановлено положеннями п.9.7 Договору щодо призначення платежу. Пунктом 3.8 Інструкції встановлено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками У розділі Договору щодо визначення термінів міститься поняття «першого платежу», до якого віднесено Адміністративний та Авансовий платежі. Однак доведений факт сплати позивачем першого платежу до підписання Договору і як авансу відповідно рекомендацій працівника відповідача свідчить про те, що умови п.9.7 Договору спрямовані на безальтернативне зарахування цих коштів без можливості їх повернення, як це передбачено п.12.1 Договору. Наведені обставини приводять суд до висновку, що відповідач при укладенні Договору діяв недобросовісно, положення цього Договору порушують право позивача на вільний вибір товару і обмежують його права в порівнянні з правами відповідача, а умови договору щодо зарахування коштів і неможливості їх повернення завдають істотної шкоди законним інтересам позивача. Таким чином, по справі встановлено підстави для визнання таким, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» і є недійсними відповідно до норм ст.ст.203, 215 ЦК України, положення п.п.1.1, 9.7, 12.1, 16.6 Договору. Згідно з ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача … договір може бути визнаним недійсним у цілому. Позивач в даній справі вимагає визнання договору недійсним та стягнення коштів. Відтак вбачаються підстави для повного задоволення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved