Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У поданій до суду 21 січня 2014 року позовній заяві позивач зазначає, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який 13 грудня 2005 року розірвано. [INFO] року у них народився син [PERSON], місце проживання якого відповідно до рішення Камінь-Каширського районного суду визначено разом із ним. Зважаючи на те що відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та у добровільному порядку надавати її відмовляється, просить суд постановити рішення котрим стягувати з неї в його користь аліменти на утримання сина в розмірі по 450 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. 31 січня 2014 року відповідачкою подано суду заперечення проти позову в якому вона зазначає, що твердження позивача про ненадання нею сину ніякою матеріальної допомоги не заслуговують уваги, оскільки вона несе витрати по його утриманню не менші як позивач. Так, протягом 2012-2013 років вона неодноразово купувала сину одяг, взуття, поповнювала його мобільний телефон, коли він їхав відпочивати в санаторії м.Трускавець та м.Одеса давала йому гроші. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшив, просить суд стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідачка позовні вимоги не визнала з підстав, які нею зазначені в запереченні проти позову. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони з 16 вересня 1999 року по 13 грудня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у них [INFO] року народився син [PERSON]. Дані обставини стверджено відмітками в паспортах сторін на сторінках «Сімейний стан», свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.3), свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Як вбачається з рішення Камінь-Каширського районного суду від 21 жовтня 2011 року (а.с.7-8), довідки Бузаківської сільської ради Камінь-Каширського району від 21 січня 2014 року №57 (а.с.4), син сторін [PERSON] проживає разом із батьком, позивачем у справі. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст.ст.180, 181 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримання дитини визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Виходячи з цих норм вказаного Закону, відповідачка як матір зобов'язана брати участь у вихованні та утриманні свого сина наряду з позивачем. Позивач визнав суду, що відповідачка на придбання одягу для дитини в грудні 2013 року передала йому 200 грн., у вересні того ж року вона купила для сина туфлі, костюм, літом - кросівки, шорти, інший одяг на суму до 400 грн., інколи давала дитині гроші. Придбання відповідачкою для сина у 2013 році деякого одягу підтвердили суду свідки [PERSON], [PERSON] Хоча відповідачка свій обов'язок щодо матеріального утримання дитини в де-якій мірі виконує, але без домовленості з позивачем щодо способу виконання нею такого обов'язку. Матеріальне утримання з її сторони сина не є регулярним (щомісячним). В більшості місяців 2013 року, в січні 2014 року вона участі в його утриманні не брала, що дає підстави позивачу для визначення її участі в утриманні дитини за рішенням суду. Зважаючи на відсутність у відповідачки систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд на підставі ст.184 ч.1 СК України доходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, як це просить позивач. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд серед іншого враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідачка на утриманні має ще і дочку [PERSON], [INFO], те, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за вказаною дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, іншого доходу, крім допомоги по догляду за цією дитиною, не має, суд визначає щомісячний розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 200 грн., тобто меншому 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, оскільки доходить висновку, що за встановлених обставин вона на час вирішення спору не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Частково задовольняючи позовні вимоги суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial