Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду свої вимоги мотивував тим, що Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» є суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області. Оскільки позивач являється ліцензіатом з продажу, а також постачання електричної енергії, тому під час здійснення своєї діяльності керується вимогами нормативних документів, яких, зокрема, мають дотримуватися і Споживачі електричної енергії. Позивач зазначав, що 06 лютого 2018 року уповноваженими представниками Києво-Святошинського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго», тобто позивача при проведенні перевірки дотримання споживачем [PERSON] Правил користування електричною енергією для населення ПКЕЕ за адресою: [ADDRESS] , (характеристика об`єкта - комутатор, було виявлено факт порушення пункту 6.40 ПКЕЕ, а саме: «Самовільне підключення без укладення договору. Електроенергія, що споживається, не враховується та не обліковується», про що у відповідності до ПКЕЕ складено Акт про порушення №К039319 від 06.02.2018 року. Акт про порушення відповідач підписав та у п. 9 акту виклав наступні зауваження: «Я думав, що ВА знаходяться біля облікових лічильників». У подальшому 15.02.2018 року позивачем було проведено засідання комісії по розгляду Акту про порушення рішення по якому, оформлено Протоколом №233. Згідно Протоколу, на підставі виявленого порушення та складеного Акту про виявлене (порушення, згідно з п. 2.5 Методики, відповідачу було проведено нарахування суми спричинених збитків позивачу у розмірі 14751,38 грн. за період 182 дні з 08.08.2017р. по 06.02.2018р. по тарифах, що діяли протягом періоду порушення. Позивач зазначав, що Протокол відповідач не підписав, а тому з висновками комісії не погодився. Протокол, разом з розрахунком величини вартості та розрахункові документи для оплати недорахованої електроенергії направлені відповідачу цінним листом через поштове відділення зв`язку 27.02.2018 року. Відповідач не сплатив позивачу вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією у розмірі 14751,38 грн. Рішення комісії позивача, оформлене Протоколом, відповідачем не оскаржене до суду. Згідно п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення правил користування електричною енергією, за розкрадання електричної енергії у р самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. Таким чином Позивач вважав, що сума нарахувань за не обліковану електричну енергію здійснена у відповідності до Методики, а розгляд акту на комісії відбувався у відповідності до Правил, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Позивач вважав, що оскільки вартість не облікованої електричної енергії в розмірі 14 751,38 грн. відповідачем не відшкодована, а тому ПрАТ «Київобленерго» звернулося до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Київобленерго 14 751,38грн - вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 1762,00 грн. У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнав частково, визнавши сам факт виявленого порушення Правил, а саме самовільного підключення, проте не визнав нарахувань, за необліковану електричну енергію у сумі 14 751,38 грн. На підставі чого проти позову заперечував, подавши суду відзив на позовну заяву в обґрунтування пред`явлених заперечень стверджував, про необґрунтованість та незаконність саме нарахувань, що проведені позивачем, та тарифу по якому було проведено нарахування з боку Позивача. Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, вони врегульовувалися Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28 (ПКЕЕ), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. № 562(Методика). У відповідності до 1.1. ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Як вбачається з матеріалів справи 06 лютого 2018р. уповноваженими представниками Києво-Святошинського районного (підрозділу ПрАТ «Київобленерго», тобто позивача при проведенні перевірки дотримання споживачем [PERSON] Правил користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , (характеристика об`єкта - комутатор, було виявлено факт порушення пункту 6.40 ПКЕЕ, а саме: «Самовільне підключення без укладення договору. Електроенергія, що споживається, не враховується та не обліковується», про що у відповідності до ПКЕЕ складено Акт про порушення №К039319 від 06.02.2018 року. У акті про порушення №К039319 наведено схему електропостачання, на якій в точці 1 відображено місце самовільного підключення, переріз проводу в кв/мм, та матеріал проводу(кабелю). Як зазначено в п. 5 Акту виявленим струмоприймачем, що приєднаний до електричної мережі, є комутатор максимальною потужністю 7,08 Вт (Ватт). Акт про порушення був підписаний Відповідачем, з зауваженнями з яких вбачається, що Відповідач думав, що ВА знаходиться після облікових лічильників. В акті про порушення зазначено, що до акту №К039319 додається фото, та речовий доказ, однак в матеріалах справи дані матеріали не містяться, та не уточнено про який саме речовий доказ йдеться. Акт про порушення відповідач підписав та у п. 9 акту виклав наступні зауваження: «Я думав, що ВА знаходяться біля облікових лічильників». 15.02.2018 року позивачем було проведено засідання комісії по розгляду Акту про порушення рішення по якому, оформлено Протоколом №233. У протоколі порушення, що сталося кваліфіковано, як таке, що відбулося з вини споживача, та вчинене відкритим способом. Згідно рішення комісії акт про порушення №К039319 підлягає розрахунку відповідно до п. 2.5 Методики, а величину розрахункового добового споживання визначити згідно Методики по перерізу проводу за період у 182 дні. Відповідно до інформації зазначеної в протоколі Відповідач був присутнім під час засідання комісії по розгляду акту про порушення №К039319, однак був не згоден з рішенням комісії, про що зазначено в протоколі. Однак суд не погоджується із висновками комісії, щодо визначення величини добового споживання, що застосована до Відповідача, та застосування п. 2.5 Методики при розгляду акту про порушення №К039319, що оформлено протоколом №233 з наступних підстав. Відповідно до п.1.1 Методики, ця Методика встановлює порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 ) (далі - ПКЕЕ), або Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (далі - ПКЕЕН). Згідно 1.2. Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку. З матеріалів справи випливає, що акт про порушення правил №К039319 був складений в результаті виявлення представниками позивача самовільного підключення комутатора до електромережі, без укладення договору. Відповідно до пп.5) п.2.1. Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ у разі самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника. Застосування Методики у разі порушення пп.5), тобто самовільного підключення, передбачено п. 2.6 Методики, зокрема у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпункті 5 пункту 2.1 цієї Методики, та за умови відсутності Договору. Таким чином рішення комісії, щодо проведеного по п.2.5 Методики розрахунку по акту про порушення №К039319 не відповідає нормам самої Методики та як результат розміру електричної енергії, що була необлікована в наслідок порушення відповідачем правил. При цьому вартість електричної енергії повинна бути обрахована відповідно до п.2.6 Методики, а саме за формулою 2.7 W = P · t , доб.с.п. с.п. вик.с.п. При цьому суд вважає, що Позивач не мав підстав проводити величину розрахункового добового споживання по перерізу проводу. Оскільки як вбачається із п. 5 акту про порушення струмоприймачем, що був самовільно приєднаним до електромережі був комутатор, максимальна потужність якого складає 7,08 Вт(Ватт). Дана обставина підтверджена в тому числі технічною документацією на комутатор, що подана до суду відповідачем з відзивом на позовну заяву(а.с.31-38). Таким чином Позивачу, як на момент складення акту про порушення, так і на момент його розгляду на комісії, рішення якої оформлено протоколом №233, було відомо про максимальну потужність приєднаного струмоприймача, однак комісією до уваги не взято. Крім того, абз.2 п. 2.6 Методики визначено, що поперечна площа перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення, визначається на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології. Про те, вказаний в п.3 акту у відповідній графі не вказано інвентарний номер засобу вимірювальної техніки «штангенциркуль», яким здійснювалися відповідні заміри при складанні акту про порушення №К039319, отже об`єктивність проведення замірів таким приладом судом поставлена під сумнів. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що для обрахунку вартості недоврахованої електричної енергії величина P.с.п. не може бути більшою, а ніж потужність підключеного комутатора тобто рівною 7.08 Вт (0,00708 кВт), про що зазначено в акті про порушення, а величина tвик.с.п - час використання самовільного підключення протягом доби (приймається рівною- 12 год./добу), що встановлено п. 2.6 Методики Відповідно до п.2.3. Методики розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється , за тарифами для споживачів відповідної групи та класу напруги, які діяли під час порушення споживачем ПКЕЕ( Т ,грн/кВт.год). Разом з тим суд вважає, що оскільки об`єктом самовільного підключення до електричних мереж був об`єкт не побутового призначення, а саме комутатор тому тарифи по яким Позивачем було проведено розрахунок обґрунтовані, та Відповідають постанові НКРЕКП від 24 квітня 2017 року № 538 «Про ринкове формування роздрібних тарифів на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім населення, на території України» з 1 травня 2017 року. При цьому період у 182 дні відповідає вимогам п. 2.6 Методики. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволенні позовних вимог з наступним розрахунком вартості електричної енергії не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією по акту про порушення №К039319 згідно п. 2.6 Методики (формула 2.7): W = P · t доб.с.п. с.п. вик.с.п. P = 0,00708 кВт с.п. t = 12 год вик.с.п. за період 182 дні з 08.08.2017р. по 06.02.2018року Період відПеріод доДібЗа добу (12 годин)кВт. годтарифВартість необл без ПДВПДВВартість необлік ваної ел. енергії 08.08.201706.02.20181820,0849615 29,304,8835,16 08.08.201731.08.2017230,0849621,825693,57 01.03.201730.09.2017300,0849631,845054,70 01.10.201731.10.2017310,0849631,873554,93 01.11.201730.11.2017300,0849631,858684,74 01.12.201731.12.2017310,0849631,871214,93 01.01.201831.01.2018310,0849632,041375,38 01.02.201806.02.201860,0849612,069111,05 Всього 182 15 29,304,8835,16 Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved