Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні належним їй будинковолодінням по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з будинку без надання йому іншого житлового приміщення, мотивуючи систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим їх проживання в одному будинку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав повністю, відзив на позов відповідачем не подавався. З`ясувавши обставини справи суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з проживанням [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] , який відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 грудня 2009 року належить [PERSON] . Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших. З висловленої у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 правової позиції вбачається, що згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Крім того, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб відповідно до ч.1 ст.116 ЖК Української РСР провадиться без надання іншого жилого приміщення. Обставини порушення правил співжиття відповідачем не оспорюються. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач має інше місце проживання, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При ухваленні рішення у зв`язку із задоволенням позову згідно положень ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача половина понесених нею судових витрат у розмірі 420 грн. 40 коп., а решта суми підлягає повернення з державного бюджету в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.3, 5 ст.7 Закону України «Про судовий збір»). На підставі наведеного та

Outcome: approved