Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просили суд визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до Договору дарування квартири від 18 жовтня 2013 року. На час отримання Будинкової книги у квартирі були зареєстровані вона, її мати [PERSON], її сестра [PERSON] та її донька [PERSON]. Позивач вказує, що у серпні 2016 року її сестра [PERSON] разом із донькою [PERSON] знялися з реєстрації за вищезазначеною адресою. Однак у січні 2017 року їй стало відомо, що у належній їй квартирі без її згоди було зареєстровано сина сестра [PERSON]. Однак ніколи у квартирі [PERSON] не проживав, він постійно проживав та проживає разом із своїми батьками за адресою м. Південне, вулиця Каліновська, б. 65 Харківського району Харківської області, у зв'язку з викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, заявлений позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надійшла заява про відкладення слухання справи у звязку із находження його у таборі у м. Чугуїв. Представник третьої особи- Південноміська Рада Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надійшла заява міського голови [PERSON] з проханням слухати справу у їх відсутність, проти позову не заперечують та просять ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві приватної на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 18 жовтня 2013 року, належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 5-6) Право власності зареєстровано, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.7) Як вбачається із Будинкової книги, в зазначеній квартирі були зареєстровані позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.8-9) Позивач вказує, що у серпні 2016 року її сестра [PERSON] разом із донькою [PERSON] знялися з реєстрації за вищезазначеною адресою. Згідно інформації Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області №302 від 25.01.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Зазначена інформація підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області, сформованими станом на 27.02.2016 року. (а.с. 22) Згідно акту депутата Південноміської ради Харківського району Харківської області від 25.01.2017 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає.(а.с.11) Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належному їй житловому будинку, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням її прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ч. 3 ст.\~10; ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу України, у судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені\~ст. 71 Житлового кодексу України\~строки, а саме понад шість місяців. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не повязані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS], його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON]Ю, Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved