Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки[PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення заяви про видачу судового наказу, у якому відмовлено , тобто з 08.10.2018 року і до повноліття. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог вказала, що з 2007 року по 2017 рік вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За цей період у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. Добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач деякий час не надав, але виплати були не регулярними та їх не вистачало на утримання дитини. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку для дитини відповідного віку. У відзиві на позовну заяву зазначив, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, тому надає допомогу на утримання доньки по можливості. Суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. В теперішній час сімейні відносини припинили. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає в недостатньому розмірі на утримання доньки. Позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний та у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у встановленому законом розмірі. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходів її матері, батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в теперешній час не надає, є працездатним, офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей та утриманців не має. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 05.11.2018 року і до повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial