Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал»» (далі ПАТ «АКБ «Капітал») звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 30.01.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/12/308/22-08-13/0034, на підставі якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 20000 грн. зі строком користування з 30.01.2014 року по 29.01.2016 року та сплатою процентної ставки у розмірі 36 % річних. 30.01.2014 року позивач перерахував кредитні кошти позичальнику. [PERSON] в порушення умов кредитного договору, не виконав взяті на себе зобовязання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 03.02.2016 року складає 69544,84 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір в сумі 1378 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до кредитного договору від 30.01.2014 року № 1/12/308/22-08-13/0034, укладеного між ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] останньому був наданий споживчий кредит у розмірі 20000 грн., зі строком користування з 30.01.2014 року по 29.01.2016 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 36 % річних. Відповідно до п. 3.4.1 договору відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість перед Банком по наданому кредиту, нарахованим процентам та комісії відповідно до графіку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору на суму простроченого платежу за кожний день прострочення нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості; на суму простроченого платежу із сплати відсотків за користування кредитом за кожен день прострочення нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено нарахування штрафу у розмірі 50% від суми виданого кредиту. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував належним чином, з квітня 2014 року платежі на погашення заборгованості не сплачував. Перевіривши розрахунок наданий позивачем станом на 03.02.2016 року, суд приходить до висновку, що ПАТ «АКБ «Капітал» обґрунтовано заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредиту в розмірі 18207,04 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9856,87 грн., які відповідно підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. В той же час вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення основної судної заборгованості в розмірі 21156,95 грн., пені за несплачені проценти в розмірі 10323,97 грн. та штрафу в розмірі 10000,00 грн. задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пеня відповідачу нарахована за період з 03.02.2015 року по 02.02.2016 року і в цей період з 02.04.2015 року (визнання нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р) по 28.07.2015 року (скасування рішень Окружного адміністративного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду про визнання нечинним Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р) діяв перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, згідно з яким місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Тобто з 02.04.2015 року по 28.07.2015 року пеня відповідачці не повинна була нараховуватись позивачем. Окрім цього з пунктів 4.1 та 4.2 кредитного договору вбачається, що за одне і те саме порушення (порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами) банк має право вимагати від позичальника сплати пені у розмірі 0,5 % від простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу, а також банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50% від суми виданого кредиту. Тобто банком в порушення ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 3 Розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Згідно з переліком, який затверджено вказаним Розпорядженням КМУ, Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже на теперішній час дані правовідносини також регулюються Законом України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, оскільки відповідачка проживає в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З матеріалів справи вбачається, що пеня та штраф позивачем нараховані відповідачу починаючи з 03.02.2015 року, тобто під час дії мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Тому у задоволені вказаної частини позовних вимог банку необхідно відмовити. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач не належним чином виконав покладені на нього обовязки, у звязку з чим на користь позивача підлягає стягненню заборгованості з повернення кредиту 18207,04 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 9856,87 грн., на загальну суму 28063,91 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 40 %: 28063,91 грн. (розмір задоволених вимог)*100% / 69544,84 грн.(загальних розмір предявлених вимог)), тобто 40 % від суми сплаченого судового збору (40% * 1378 грн./100% = 551,20 гривень) складає 551,20 грн.

Outcome: partial