Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 10 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 664. В обґрунтування позову зазначав, що 10 жовтня 2012 року він та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та знаходиться на спільному утриманні сторін. Шлюбні відносини між ними не склалися через різні погляди на життя, несумісність характерів, шлюб носить лише формальний характер, шлюбних відносин вони не підтримують, спільного бюджету та спільного господарства не ведуть, уже декілька місяців проживають окремо. Час для примирення подружжя просив не надавати, оскільки це не призведе до позитивних змін. Спір щодо місця проживання дитини, її виховання та спір про поділ спільного майна відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі, оскільки з 05 січня 2021 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі, просила суд його задовольнити, оскільки з 05 січня 2021 року сторони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 10 жовтня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 664. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що з 05 січня 2021 року сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, примиритися не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, відповідач проти позову не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved