Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У лютому 2021 року представник заявника адвокат Яцун Володимир Михайлович від імені та в інтересах заявника [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, у якій просив встановити юридичний факт, а саме: факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, представник заявника посилається на те, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП ім. Куйбишева, що знаходиться на території Носівської міської (раніше - Червонопартизанської сільської) ради Носівського району Чернігівської області розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0191910, виданим на підставі рішення Носівської райдержадміністрації № 155 від 01 липня 1996 року та зареєстрованим 21 січня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1214. Представник заявника стверджує, що після смерті [PERSON] спадкоємцем став її син [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння майном, однак не оформив спадщину у встановлений законодавством спосіб. Звернувшись в інтересах заявника до нотаріуса з метою оформлення спадщини, представник заявника отримав роз`яснення, що видача свідоцтва про право на спадщину неможлива, оскільки заявник не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а також відсутні документи, які б підтверджували факт вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном. Ураховуючи те, що інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні, а також неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, представник заявник звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2021 року відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні заявник та його представник [PERSON] підтримали заяву про встановлення факту прийняття спадщини, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, але подала заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, просила справу розглянути за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами та винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності представника заінтересованої особи. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] дав показання, що він є сусідом заявника. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . За життя [PERSON] постійно навідувався до матері, здійснював за нею догляд, допомагав по господарству. Коли [PERSON] померла [PERSON] організовував поховання та поминальні обряди. Після смерті матері обробляв присадибну земельну ділянку. У судовому засіданні допитана свідок [PERSON] дала показання, що вона є рідною сестрою заявника. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері. За життя [PERSON] доглядав за матір`ю, піклувався про неї, обробляв земельну ділянку біля будинку, підтримував в належному стані двір та будинок матері, брав участь у похованні та проведенні необхідних поминальних обрядів після смерті матері. Вона (свідок) не претендує на спадкове майно та свідомо не приймала спадщину після смерті матері. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що [INFO] у віці 63 років померла [PERSON] , про що виконкомом Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області було складено актовий запис № 99 від 27 серпня 2001, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). [PERSON] постійно на день смерті проживала та була зареєстрована в селі Володькова Дівиця (раніше - [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева, що знаходиться у селі Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0191910, виданим Носівською райдержадміністрацією 1 липня 1996 року та зареєстрованого 21 січня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1214 (а. с. 8). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області від 30 січня 2020 року № 14-28/12, [PERSON] на день смерті проживала й була зареєстрована в [ADDRESS] , одна (а. с. 9). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 1963 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (у ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що спадкодавцем [PERSON] заповіту складено не було, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 28). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння ( користування, розпорядження) спадковим майном. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після смерті матері зберігав та зберігає свідоцтво про смерть матері, оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0191910 та користувався її особистими речами, житловим будинком, що підтверджується поясненнями заявника, його представника та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Отже, [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують факт, який просить встановити заявник. Інших доказів, які б спростовували доводи заявника [PERSON] щодо фактичного прийняття спадщини після смерті матері сторонами не надано. Отже, суд робить висновок про доведеність того, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його матері [PERSON] , адже вступив в управління та володіння майном померлої. Суд також зауважує, що встановлення цього факту необхідно заявнику для оформлення його спадкових прав після смерті матері. З урахуванням викладених заявником обставин та досліджених доказів, суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, встановивши факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved