Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У поданій до суду заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь борг по аліментах у розмірі 3133,46 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 1371,39 грн., а судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що рішенням суду від 29 жовтня 2013 року [PERSON] зобовязано сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 350 грн. щомісячно. Після досягнення нею повноліття виконавчою службою примусове стягнення аліментів припинено, виконавче провадження закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачу внаслідок закінчення строку для даного виду стягнення. Станом на 03 червня 2015 року розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 3133,46 грн., який відповідачем у судовому порядку не оскаржувався, а тому підлягає стягненню разом з пенею у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 1371,39 грн. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково та зобовязано [PERSON] сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 350 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. 13 листопада 2013 року стягувачу судом видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання вказаного вище рішення суду. Постановою державного виконавця відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції в Рівненській області від 25 грудня 2015 року виконавче провадження №41679832 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів закінчено на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Згідно довідки відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області №8152 від 25 грудня 2015 року заборгованість [PERSON] по стягненню аліментів на утримання [PERSON] за виконавчим листом №562/2805/13-ц від 13 листопада 2013 року станом на 03 червня 2015 року становить 3133,46 грн. З указаної вище довідки відділу ДВС вбачається, що відповідач припинив сплату аліментів з лютого 2015 року та із зазначеним у ній розміром заборгованості по аліментах погодився і правильність обчислення ним боргу оскаржував. Відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч.4 ст.194 СК України). При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, згідно положень ст.196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З розяснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Обставин повного чи часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами з передбачених ст.197 СК України підстав відповідачем не наведено та правильність здійсненого позивачем розрахунку пені у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України не спростовано. А відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в прибуток держави згідно положень ст.88 ЦПК України в розмірі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнена від їх сплати. На підставі наведеного та

Outcome: approved