Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговими розписками. В обґрунтування позову вказувала, що 15.02.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн. з терміном на 2 місяці. Відповідач неодноразово за спільною згодою письмово відстрочувала термін повернення боргу. Останнім записом щодо зобов'язання повернути кошти зазначено 15.02.2015 року. Також, 20.11.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 25 000,00 гривень з зобов'язанням повернути через 2 місяці. При цьому, за спільною згодою письмово відстрочувала термін повернення боргу. Останнім записом щодо зобов'язання повернути кошти зазначено 20.05.2015 року. Крім того, 15.02.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., з зобов'язанням повернути через 2 місяці. За спільною згодою письмово відстрочувала термін повернення боргу. Останнім записом щодо зобов'язання повернути кошти зазначено 15.12.2014 року. Також, 15.10.2012 року відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 7500 доларів США з зобов'язанням повернути через 2 місяці. Після того, як [PERSON] не змогла повернути кошти у встановлений час, була оформлена чергова розписка, у якій зафіксовано попередній борг у розмірі 7500 доларів США та відсотки за користування коштами у розмірі 3900 доларів США, що загалом становить 11400 доларів США. із зобов'язанням повернути кошти до 14.03.2015 року. 07.02.2017 року [PERSON] була надіслана [PERSON] вимога про повернення коштів за розписками від 15.02.2012 року, 20.11.2012 року, 15.02.2013 року, 15.10.2012 року, при цьому грошові кошти відповідач не повернула. За таких обставин позивач просила стягнути на її користь суму боргу у розмірі 373 764 грн., грошові кошти індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у розмір 129 563,38 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5033,28 грн. В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути лише суму основного боргу за розписками в розмірі 63 000 грн. також 11400 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнала. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно розписки від 15.02.2012 року за особистим підписом [PERSON] остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 28 000 грн. (а.с.7) Згідно розписки від 20.11.2012 року за особистим підписом [PERSON] остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 грн. (а.с.8) Згідно розписки від 15.02.2013 року за особистим підписом [PERSON] остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. (а.с.9) Згідно розписки від 15.10.2012 року за особистим підписом [PERSON] остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 7500 доларів США та узгоджені відсотки у розмірі 3900 доларів США, що загалом складає 11400 доларів США (а.с.11). 26.11.2018 року позивачем подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути суму основного боргу за договорами позики в розмірі 63 000 грн., 11400 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, та не заперечувалося [PERSON] в судовому засіданні, що нею дійсно були отримані від [PERSON] грошові кошти за борговими розписками від 15.02.2012 року, 20.11.2012 року, 15.02.2013 року, 15.10.2012 року у загальному розмірі 63 000 грн. та 7500 доларів США, узгоджені відсотки у розмірі 3900 доларів США. У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання. За правилами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). В разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], зверталася до [PERSON] з вимогою про повернення суми позики (а.с.12) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Факт існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON], у розмірі 11 400 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.11.2018 року становить 310 764 грн. 00 коп., та боргу у розмірі 63 000 грн. жодними доказами спростований не був. За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості у встановленому розмірі підлягають до задоволення. При цьому, оскільки позивач уточнила позовні вимоги, однак не подала заяву про відмову від позову в частині вимог щодо нарахування 3% річних та індексу інфляції на грошові кошти, крім іншого чітко не зазначала періоди нарахувань, суд приходить до висновку, що у цій частині вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 3 737 грн. 64 коп. в рахунок сплаченого судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного,

Outcome: partial