Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, у якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою за згодою позивача, але не проживають і ніколи не проживали у даному будинку . Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання будинку в належному стані змушений нести позивач. У судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просилаи їх задовольнити та пояснила, що у позивача з [PERSON], яка є його донькою, була усна домовленість про те, що позивач зареєструє її у спірному будинку, а та в свою чергу ніколи не буде там проживати і відповідач та її син ніколи там не проживали. Вони мешкають у м.Києві. на даний час до нього приходять колектори, які розшукують [PERSON], і вимагають поверхня взятих нею коштів банківським установам. [PERSON], яка є також законним представником малолітнього [PERSON], проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. У своїх запереченнях посилається на усну домовленість про те, що батько зареєструє її у даному будинку, а вона в свою чергу не проживатиме там. Також зазначила, що вона зрідка приїжджала в гості позивача, але там не проживала. Її син на літні каналах відвідував позивача і в цей час проживав у нього.На даний час вона проживає зі своїм сином у м.Києві в квартирі, яку орендує. Реєстрація їй потрібна, що б була можливість отримати роботу. Служба у справах дітей Черкаської РДА в судове засідання не з'явилися, надіслали листа в якому просили слухати справу за відсутності їхнього представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Відповідно до довідки, виданої виконкомом Мошнівської сільської ради у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до акту від 26.02.2014 р., складеного комісією та затвердженого сільським головою с.Мошни у будинку [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживала та її особистих речей не було виявлено. Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено фактів перешкоджання позивачем у користуванні відповідачами спірним будинком. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. [PERSON] скориставсь таким правом і зареєструвала у будинку, який належить йому на праві приватної власності свогю доньку [PERSON]. та онука [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі ж відсутності такої особи (наймача) понад встановлені строки у найманому приміщенні (його частині), настають наслідки передбачені ст. 71 ЖК України, а тому суд вважає, що така особа може бути визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням на підставі ст. 72 ЖК України. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON] понад два роки не проживає в спірному будинку, а її реєстрація ускладнює здійснення позивачем повноважень користування даним будинком, оскільки він вимушений сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, а тому є підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, що позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пунктом 3 цієї статті передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON], не проживає і ніколи не проживав у спірному будинку, доказів поважності не проживання суду надано не було, фактичне місце проживання неповнолітнього разом із своєю матір'ю [PERSON] у м. Києві. Крім того, відповідач не зазначає в чому саме полягає порушенням прав неповнолітнього в разі визнання втрати права користування житловим приміщенням у зв'язку з не проживанням в ньому понад встановлені законом строки на підставі ст..ст. 71, 72 ЖК України. З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню, оскільки вони в повному обсязі підтверджуються матеріалами справи.

Outcome: approved