Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова з 04.07.2018 року знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Житловий кооператив «Резеда-3» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, згідно прохальної частини позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 20193, 00 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2018 року о 23 год. 30 хв. сталося залиття квартири [ADDRESS] . Співвласниками даної квартири є позивач та його дружина - [PERSON] . Факт залиття зафіксований актами від 30.05.2018 року, складеними головою правління ЖК «Резеда-3» - [PERSON] , слюсарем-сантехніком - [PERSON] , згідно яких причиною залиття став аварійний стан труб у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира знаходиться на 7 поверсі над квартирою позивача. Внаслідок залиття квартири стан електричної проводки у передпокої, кухні, спальній кімнаті став аварійним, пошкоджені шпалери, лінолеум у спальні та передпокої вздувся. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , який там не проживає. Відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , свою вину у затопленні сусідів визнала, проте одразу повідомила, що не має ніякого бажання відшкодовувати завдану нею шкоду. Відповідно до звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 04.06.2018 року, розмір матеріальної шкоди завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 20193,00 грн. Просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надали. Представник третьої особи Житлового кооперативу «Резеда-3» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.12.2006 року, реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 75). 29.05.2018 року, о 23 год. 30 хв. відбулося залиття квартири [ADDRESS] . 30.05.2018 року комісією в складі голови правління Житлового кооперативу «Резеда-3» - [PERSON] та слюсаря-сантехніка - [PERSON] було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди. Згідно Актів обстеження від 30.05.2018 року, комісією у складі голови правління Житлового кооперативу «Резеда-3» - [PERSON] та слюсаря-сантехніка - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , встановлено наступні пошкодження: залита потоком холодної води електрична проводка, яка у коридорі, кухні та спальні знаходиться в аварійному стані; шпалери намокли та змінили колір на брудно-сірий, шпалери на стелі відклеїлись, внаслідок потрапляння води утворились темні плями; лінолеум на підлозі у спальні та передпокої напитався водою; у квартирі відчувається вологість. Згідно висновку комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - № [NUMBER] , оскільки через аварійний стан труб, потоком холодної води зірвало кран (а. с. 6-7). У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.05.2021 року, о 23 год 30 хв. відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, позивач звернувся до виконувача незалежної оцінки: ФОП [PERSON] (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №709/17 від 18.07.2017 р. строк дії до 18.07.2020 р.), у зв`язку з чим між ними було укладено договір №6/06-18 від 04.06.2018 року, про проведення оцінки вартості збитку (а.с.50, 71). Відповідно до звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 04.06.2018 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 20193, 00 грн. (а. с. 9-29). Однак, у якості відповідачів позивачем [PERSON] визначено [PERSON] та [PERSON] , які згідно довідок відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , не значаться (а.с. 84-85) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.06.2018 року №128887684 [PERSON] належать на праві власності інші об`єкти нерухомого майна, а не квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 97-98). Так, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 23.10.2019 року клопотання позивача про витребування доказів\~ задоволено, витребувано з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інформацію щодо власника (власників) квартири [ADDRESS] та належним чином завірені копії документів, що підтверджують дану інформацію. Згідно листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03.12.2019 року, згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року проведено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за [PERSON] на підставі довідки ЖЕК №51 по обслуговуванню будинків ЖБК від 22.08.1997 року №70 (а. с. 111-114). Всупереч наведеному, позивач [PERSON] своїм правом, визначеним статтею 51 Цивільного процесуального кодексу України, на заміну неналежних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , на належного - власника квартири, що спричинила затоплення, - [PERSON] не скористався, а суд в свою чергу позбавлений процесуальної можливості вирішити вказане питання самостійно, у зв`язку з чим, робить висновок, що позовні вимоги пред`явлено до осіб, які не повинні відповідати за позовом, що має наслідком відмову у задоволенні позову. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed