Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором у розмірі 245356 грн. 50 коп. та 3680 грн. 35 коп. понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф1-07/56098-947, за яким останньому надано кредитні кошти в сумі 13500 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 11 лютого 2015 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який набрав чинності 17 вересня 2015 року та за яким право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлено позивачу, про зміну кредитора позичальника повідомлено. За повідомленням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» борг позичальника за основним зобов`язанням по кредитному договору станом на 17 вересня 2015 року складав 6619,83 доларів США, що є еквівалентом 144461,90 грн. за офіційним курсом Національного банку України на вказану дату. Відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався та вимогу про дострокове погашення суми основного боргу та відсотків за користування кредитом в сумі 100894,60 грн. не виконав. У відзиві на позов відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що повідомлень про зміну первісного кредитора не отримував та договір відступлення права вимоги є по суті договором факторингу, доказів про розмір боргу позичальника перед первісним кредитором на момент відступлення прав вимоги позивачем не надано, а розрахунок заборгованості не відображає факт видачі коштів та дійсну сплату позичальником платежів за кредитним договором. Також просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості та нарахованих процентів, оскільки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних 17 вересня 2015 року, а позивач звернувся до суду в березні 2021 року. У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, мотивуючи тим, позивач листом від 15 жовтня 2015 року повідомляв позичальника про факт набуття прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, який відповідач отримав особисто 27 жовтня 2015 року. Укладений з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір відступлення права вимоги не містить жодної характерної ознаки договору факторингу, укладений з метою передачі права вимоги належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним та іпотечним договорами. Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, а відповідач факт отримання кредиту не спростував та свого розрахунку боргу не надав. Незалежно від визначеної сторонами валюти зобов`язання, засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є виключно національна валюта України, вартість прав вимоги в договорі відступлення виражена в гривнях, а тому за відсутність у позивача генеральної чи індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій розрахунок заборгованості здійснений у гривні починаючи з дати набрання чинності договором відступлення прав вимог. Строк кредитування за кредитним договором сторонами визначено по 10 вересня 2022 року, а тому позовну давність не пропущено. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач з доводами позивача не погодився, вказуючи на те, що за місцем знаходження іпотечного майна він ніколи не проживав. Підтвердженням виконаних за день операцій згідно п.5.6 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України» є виписки з особових рахунків клієнтів. Оскільки кредитним договором передбачалось погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, то після прострочення внесення чергового платежу, тобто з 11 жовтня 2015 року у позивача розпочався відлік строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. Відповідач та його представник просять у задоволенні позову відмовити з наведених у відзиві та запереченнях підстав. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Установлено, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф1-07/56098-947, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 13500 доларів США строком до 10 вересня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,75% річних та щомісячної комісійної винагороди в розмірі 34,09 грн. (пункти 2, 3, 4 1.1 1.6 договору). В забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором [PERSON] передано в іпотеку належний йому на праві приватної власності домоволодіння по [ADDRESS] , уклавши відповідний іпотечний договір №56098-947 від 11 вересня 2007 року. Позичальник зобов`язувався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі згідно Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору). Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором кошти в розмірі 13500 доларів США, що не заперечується [PERSON] у судовому засіданні. А визнані учасниками справи обставини доказуванню не підлягають (ч.1 ст.82 ЦПК України). 11 лютого 2015 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який відповідно до п.1.2 набрав чинності 17 вересня 2015 року в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних та за яким новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках, у тому числі щодо кредитного договору №Ф1-07/56098-947 та іпотечного договору №56098-947 від 11 вересня 2007 року. Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (правова позиція Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13). Відповідно до вимог п.3.4.4 договору відступлення права вимоги позивач листом від 15 жовтня 2015 року з додатками (вимогою ДІУ, договором відступлення та витягом з Реєстру), який за відміткою з підписом уповноваженого працівника поштового зв`язку в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення вручено Гоменюку 27 жовтня 2015 року, повідомлено [PERSON] як позичальника та іпотекодавця про набуття всіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові лише до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Доказів повного виконання [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором первісному кредиторові чи визнання недійсним договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року відповідачем не надано та обставини неотримання повідомлення від 15 жовтня 2015 року за місцем знаходження належного йому іпотечного майна належними доказами не спростовано. А тому доводи відповідача щодо настання для позивача несприятливих для наслідків у виді визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним не є переконливими. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач з 2015 року передбачені кредитним договором обов`язкові платежі з повернення сум кредиту та відсотків за його користування належним чином не сплачував, пояснюючи запровадженням в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації та наявності на його депозитних рахунках у вказаному банку грошових коштів, які могли бути зараховані в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що підтверджує та не спростовує доводів позивача про наявний борг, який на даний час не погашений. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором №Ф1-07/56098-947 від 11 вересня 2007 року складається з суми основного боргу 144461,90 грн. та прострочених відсотків 100894,60 грн., а всього на загальну суму 245356,50 грн. Наявна сума основного боргу за кредитним договором №Ф1-07/56098-947 станом на 17 вересня 2015 року в розмірі 6619,83 доларів США, що еквівалентно 144461,90 грн. за офіційним курсом Національного банку України, підтверджується довідкою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та узгоджується з визначеним у Графіку зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору) залишком заборгованості по основному боргу та поясненнями відповідача про час припинення в 2015 році погашення ним кредиту. Відповідач свого розрахунку боргу не надав та не спростував правильність наданого позивачем розрахунку основного боргу станом на 17 вересня 2015 року, а тому наявний в справі розрахунок в частині основного боргу є належним та допустимим доказом. Проте, суд не може погодитися з наведеним позивачем розрахунком прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 100894,60 грн., який суперечить умовам кредитного договору щодо порядку та розміру їх нарахування щомісяця у відсотках на залишок заборгованості, який поступово знижується та відображений у Графіку зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору), у той час як позивач розрахунок відсотків здійснений на визначений станом на 17 вересня 2015 рік незмінний борг у гривневому еквіваленті. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовом про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках позивач звернувся до суду 26 лютого 2021 року, що підтверджується поштовим відправленням Укрпошти, тобто до спливу трирічного строку позовної давності по кредиту, який умовами договору встановлено до 10 вересня 2022 року. Разом з тим, з графіку зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору) вбачається, що залишок заборгованості по основному боргу (кредиту) станом на березень 2018 року становить 4101,66 доларів США та з 01 по 10 березня 2018 року відповідач мав сплатити черговий в сумі 116 доларів США, який не сплачений, а тому у позивача в межах позовної давності виникло право на стягнення цього та наступних за графіком несплачених платежів. Крім того, загальний розмір несплачених за вказаним графіком зниження розміру заборгованості процентів в межах позовної давності за період з 01 березня 2018 року по вересень 2022 року становить 1257,07 доларів США, а тому за вказаний період загальний розмір заборгованості за кредитним договором №Ф1-07/56098-947 від 11 вересня 2007 року, який складається з суми основного боргу 4101,66 доларів США та прострочених відсотків 1257,07 доларів США, а всього на загальну суму 5358,73 доларів США, що еквівалентно 144662,67 грн. за офіційним курсом Національного банку України 26,9957 грн. за 1 долар США на час ухвалення рішення. Згідно положень ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до частин 1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За правовим ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу в зобов`язанні, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України (правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №308/3824/16-ц). З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2169,93 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (58,96%). На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved