Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача переплачену суми допомоги в розмірі 34521,15 грн. за період з 21.04.2015 року по 19.01.2019 рік та відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач отримав довідку внутрішньо переміщеної особи 20.12.2014 № 6328003932 та оформив, як уповноважений член сім`ї, щомісячну адресну допомогу для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, до складу якої увійшла його донька - [PERSON] [INFO] . На момент подання заяви на призначення щомісячної допомоги відповідач зазначив, що у будь-кого з членів сім`ї немає у володінні іншого житлового приміщення в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції та зобов`язалася протягом трьох днів повідомити Управління про зміну обставин, які впливають на призначення допомоги. Згідно рішення Управління відповідачу було призначено грошову допомогу з 21.04.2015 по 20.06.2015 у розмірі 1326 грн., з 21.06.2015 по 20.08.2015 у розмірі 1105 грн., та з 21.08.2015 по 20.10.2015 у розмірі 884 грн. Наступні заяви на призначення щомісячної адресної допомоги від відповідача надійшли до Управління 28.03.2016 року, 21.11.2016 року, 07.07.2017 року, 19.01.2018 року та 20.07.2018 року, відповідно до яких Управлінням призначено допомогу: з 28.03.2016 по 27.09.2016 у розмірі 884 грн.; 21.11.2016 по 20.05.2017 у розмірі 884 грн., з 07.07.2017 по 05.01.2018 у розмірі 884 грн.; з 19.01.2018 по 18.07.2018 у розмірі 884 грн., з 20.07.2018 по 19.01.2019 у розмірі 1000 грн. В результаті проведеної перевірки встановлено, стало відомо, що дружина відповідача - [PERSON] [INFO] має власності ј частину квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2005 року., що в свою чергу призвело до незаконного отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період з 21.04.2015 по 19.01.2019 року. Згідно довідки Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 01.02.2019 року № 23 загальна сума надміру переплаченої суми допомоги переміщеній особі на проживання в період з 21.04.2015 року по 19.01.2019 року становить 34521,15 грн. Відповідачу було направлено повідомлення про припинення надання соціальної допомоги та запропоновано добровільно сплатити кошти в термін до 11.04.2019 року, а також, попереджено, що у разі відмови та неперерахування коштів у зазначені терміни, вони будуть стягнути в судовому порядку. Але по теперішній час сплати заборгованості від відповідача не надходило. Ухвалою суду від 22.07.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін по справі. 02.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позову заяву в якому він зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ані він, ані його дружина не знали про існування у власності ј частки квартири за адресою: [ADDRESS] . На час прийняття спадщини його дружина була неповнолітньою і не усвідомлювала юридичного факту прийняття спадщини. З 2005 року у зазначеній квартирі проживає її брат та несе всі витрати з утримання квартири. В Порядку надання щомісячної грошової допомоги не йде жодної мови про частину приміщення, яке мається у власності. Позивач мав змогу отримувати інформацію з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ще в момент першого звернення, однак жодних перепон у призначенні допомоги не було та в подальшому на підставі неодноразових рішенням відповідачем були призначені кошти до виплати. Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 1215 ЦК України зазначені виплати не підлягають поверненню, окрім випадків якщо виплата є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, та у разі недобросовісності набувача виплати. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не заявилась , надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився , про день та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом спосіб, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та перебував на обліку у позивача як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою УПСЗН від 20.12.2014 року № 6328003932. Також на облік взята донька відповідача - [PERSON] , [INFO] . Відповідач звернувся до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 (зі змінами) «Про облік внутрішньо переміщених осіб» довідка внутрішньо переміщеної особи є документом, який видається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції. Згідно рішення Управління відповідачу було призначено грошову допомогу з 21.04.2015 по 20.06.2015 у розмірі 1326 грн., з 21.06.2015 по 20.08.2015 у розмірі 1105 грн., та з 21.08.2015 по 20.10.2015 у розмірі 884 грн. Наступні заяви на призначення щомісячної адресної допомоги від відповідача надійшли до Управління 28.03.2016 року, 21.11.2016 року, 07.07.2017 року, 19.01.2018 року та 20.07.2018 року, відповідно до яких Управлінням призначено допомогу: з 28.03.2016 по 27.09.2016 у розмірі 884 грн.; 21.11.2016 по 20.05.2017 у розмірі 884 грн., з 07.07.2017 по 05.01.2018 у розмірі 884 грн.; з 19.01.2018 по 18.07.2018 у розмірі 884 грн., з 20.07.2018 по 19.01.2019 у розмірі 1000 грн. 11.02.2019 року - Управлінням прийнято рішення про припинення надання соціальної допомоги відповідно до Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505. Відповідно до п. 10 Порядку надання щомісячної адресної допомоги зовнішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 153821997 від 24.01.2019 року вбачається, що [PERSON] з 21.01.2005 року має у власності 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (дошлюбне прізвище) [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно Акту проведення перевірки УПСЗН Адміністрації Слобідського району ХМР від 08.02.2019 року № 3/1, встановлено що [PERSON] надав неповну інформацію, внаслідок чого йому були надмірно виплачені кошти в сумі 34521,15 грн. протягом періоду з 21.04.2015 року по 19.01.2019 року . Отже, відповідач необґрунтовано отримував адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки з 21.01.2005 року його дружина мала у власності частку квартири. Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання , в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг» затверджений порядок , відповідно до якого «Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану». Відповідно до абз. 2, 3 п. 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови від добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Листом позивача від 11.02.2019 року, відповідача було повідомлено про припинення виплати соціальної допомоги на підставі висновків проведених відділом державних соціальних інспекторів, та зобов`язання повернути переплачену суму допомоги в розмірі 34521,15 грн. в строк до 11.04.2019 року, однак вказане повідомлення відповідачем було проігноровано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1жовтня 2014року №505«Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505). Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку № 505). У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом. Відповідно до пункту 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505 вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). На підставі акту проведення перевірки позивачем було встановлено, що дружина відповідача має у власності частку квартири, яка розташована не на тимчасово окупованій території, тому цей факт привів до неправильного призначення розміру грошової допомоги, розмір якої має бути стягнений з відповідача. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо необізнаності стосовно перебування у власності дружини частки квартири, оскільки дані факти належним доказами не підтверджені. Також судом відхиляються заперечення, що у Порядку надання щомісячної грошової допомоги не іде мови про частину приміщення оскільки норми Положення невірно трактовані відповідачем на направлені на ухилення від виконання зобов`язання. Посилання відповідача на ст. 1215 ЦК України є також безпідставним, оскільки судом встановлена, що призначення та виплата грошової допомоги здійснювалась через недобросовісність набувача коштів, тобто відповідача. У відзиві відповідач просив застосувати строки позовної давності у вирішенні цього спору. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Судом встановлено, що про порушення прав стосовно безпідставно виплаченої [PERSON] грошової допомоги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради дізналося 24.01.2019 року, та критично відноситься до пояснень відповідача про те, що початком відліку строку позовної давності є дата 20.12.2014 року постановлення на облік [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи, оскільки як зазначено вище, відповідач у поданих позивачу заявах значав свою дружину, як члена сім`ї, при цьому також інформував про те, що у членів його сім`ї не має у володінні житлового приміщення розташованого на підконтрольній Україні території. У спростування вказаних обставин будь яких належних доказів відповідачем суду не надано. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів за період з 21.04.2015 по 25.01.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду. З 20.10.2015 року по 27.03.2016 року допомога позивачу не призначалась , а тому з відповідача підлягає стягненню сума надмірно переплаченої суми за період з 23.03.2016 по 19.01.2019 у розмірі 30752 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial