Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Фінансіал Груп», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», Національний банк України, про захист прав споживача та стягнення неповернутого банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] являється вкладником та кредитором ПАТ «Міський комерційний банк». Відповідно до документу від 6 листопада 2017 р. № 1382 позивача визнано кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», його кредиторські вимоги включено до 4 черги задоволення вимог кредиторів на суму 224487,77 грн. 20 листопада 2014 р. Правління Національного банку України прийняло постанову №732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможніх», та цього ж числа запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк. З опублікованої на веб-сайті Національного банку України інформації про структуру власності «Міський комерційний банк» станом на 1 січня 2015 р. головним власником істотної участі банку було ТОВ «Глобал Фінансіал Груп», якому належало 100% у статутному капіталі. Укладаючи договір банківського вкладу саме з ПАТ «Міський комерційний банк», позивач виходив з того, що банк мав на час розміщення позивачем в банківський установі високий рівень ділової репутації, а також позивач розраховував на те, що діяльність банку контролюється Національним банком України і у випадку порушення банком норм чинного законодавства будуть вжиті належні заходи реагування з боку держави, в особі Національного банку України. Позивач є кредитором банку, відповідно до чинного законодавства України його вимоги віднесено до четвертої категорії кредиторських вимог. Залишок неповернутої банком позивачу заборгованості становить 224487,77 грн. Станом на час подання до суду даної позовної заяви розміщені позивачем в банку грошові кошти банком не повернуто. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Загальна сума неустойки складає 6734,63 грн. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 30 березня 2018 року (а.с. 33). Учасники справи до судового засідання не з`явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір банківського вкладу. Згодом Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 20.11.2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» та цього ж числа № 124 вирішено запровадити у ПАТ «Міський комерційний банк» тимчасову адміністрацію. Крім того, Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 19.03.2015 року № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку. З урахуванням наведеного ПАТ «Міський комерційний банк» не може виконати свого обов`язку перед позивачем з повернення вкладу. Відповідно до довідки ПАТ «Міський комерційний банк» № 1382 від 06.11.2017 у реєстрі вимог кредиторів банку міститься інформація про включення позивача вимог [PERSON] на суму 224487,77 грн. до четвертої черги вимог кредиторів, виплата яких відбуватиметься за процедурою та в строки, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 14). Згідно з ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на покладенні на відповідача зобов`язань за договором банківського вкладу, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк». Правовідносини, які виникають з договорів банківського вкладу регулюються статтями 1058 та 1060 ЦК України, відповідно до яких банк зобов`язаний видати вкладнику суму вкладу та проценти. Тобто, зобов`язання, які виникли між позивачем та банком слід вважати грошовими. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальним правилом, яке міститься в ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тому, між позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» виникли права та обов`язки, які в свою чергу виникли з договорів банківського вкладу та, які є грошовими зобов`язаннями. Сторонами в цьому грошовому зобов`язанні - договорі банківського вкладу є кредитор - вкладник - позивач та боржник - ПАТ «Міський комерційний банк». У зв`язку з цим, саме ПАТ «Міський комерційний банк» повинен нести відповідальність за неповернення грошових коштів позивача за договорами банківського вкладу. Разом з тим, судом встановлено, що в ПАТ «Міський комерційний банк» введена тимчасова адміністрація, а згодом розпочата процедура ліквідації. Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Міський комерційний банк» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває права ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплати витрат та здійснення платежів. Так, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. В четверту чергу задовольняються вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Відповідно до ч. 5 ст. 52 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на час введення тимчасової адміністрації та ліквідації) Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів. Отже, положення ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають право окремого кредитора звернутись з вимогою до власників істотної участі та керівників банку за виконання зобов`язань замість банку. Також не передбачає можливості виконання зобов`язань банку поза чергою, передбаченою ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб» і тільки після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону, можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків, які Фонд у подальшому матиме можливість вимагати відшкодувати власниками істотної участі та/або керівниками неплатоспроможного банку та звернутись до суду. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed