Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

у листопаді 2018 р. представник позивача звернулася до суду з позовним вимогами, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12.02.2019 (а.с. 54-57), просить зобов`язати Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) відшкодувати збитки в розмірі 1259130 грн. 00 коп., не чинити перешкоди у відновленні об`єкту нерухомості, а саме, нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , з метою приведення їх у попередній стан, відповідно до технічного паспорту від 29.05.2018, визнати протиправними дії КП «Київблагоустрій» щодо знесення об`єкту нерухомості, який на праві власності належить позивачу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить приміщення [ADDRESS] . В період з 25 по 27 липня 2018 р. посадовими особами КП «Київблагоустрій» за дорученням Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) незаконно, без жодного правового документа, знесено належний на праві власності позивачу зазначений об`єкт нерухомості. Вказані дії відповідачів є незаконними та протиправними, з огляду на те, позивачем в межах і у спосіб визначений законодавством отримано органом державного архітектурно-будівельного контролю зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт, здійснено будівельні роботи та забезпечено прийняття об`єкта в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкту до експлуатації КВ №141181450274. Приміщення є нерухомим майном, а тому не може бути демонтовано, у відповідачів не було законних підстав для знесення приміщення, відповідного рішення суду не ухвалювалось. Знесення нерухомого майна призвело до порушення майнового права позивача. Ухвалою суду від 19.12.2018 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 36-37). 14.01.2019 представник відповідача Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) подав відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечують, вважають їх необгрунтованими, безпідставними, з огляду на те, що в реєстрі дозвільних документів відсутня інформація про декларацію серії КВ №141181450274. Відповідно до характеристики споруди, наданої позивачем, прибудова, в якості фундаменту, містить металевий каркас на висоті 1,20 м. від землі, що не дає підстав вважити її капітальною спорудою. Документів, дозволів на виконання встановлення прибудови до належної позивачу квартири, в матеріалах справи відсутні. Розмір збитків також вважають необґрунтованими, оскільки розрахований відповідно для цілей оподаткування до всієї площі приміщення, в той час, як демонтаж було проведено стосовно прибудови, яка не є капітальною спорудою (а.с. 43-46). 25.03.2019 від представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» надійшов відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечують, вважають їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що 19.04.2018 інспектором КП «Київблагоустрій» проведено перевірку правомірності встановлення тимчасової споруди в [ADDRESS] , за результатами якої винесено припис №1806680 та запропоновано позивачу надати проектно-дозвільну документацію та розміщення тимчасової споруди у термін до 3 діб. На виконання рішення Департаменту 25.07.2018 було здійснено демонтаж тимчасової споруди по [ADDRESS] , про що складено відповідні акти. Жодних реконструкцій квартири [ADDRESS] не проводилось. Відповідачем проводились роботи з приводу демонтажу тимчасової споруди, а не житлової квартири чи нежитлового приміщення. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази зниження (втрати) майна, що належить позивачу. Правові підстави для застосування ст. 1166 ЦК України щодо комунального підприємства відсутні (а.с. 62-70). 16.04.2019 представник позивача подав заперечення на відзив, зазначив, що знесений об`єкт не є тимчасовою спорудою, це є нерухоме майно та об`єкт нерухомого майна, що зареєстроване на праві власності за позивачем. Станом на дату винесення припису, позивач зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт, розробив проектну документацію, забезпечив прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність даного об`єкту. Винесений припис позивачу належним чином надіслано не було. Відповідачі, при здійсненні своїх повноважень з контролю за станом благоустрою м. Києва, вийшли за межі своїх повноважень та безпідставно вжили заходів для демонтажу приміщення (а.с. 91-94). У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Представник позивача у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, запереченнях на відзив. Представники відповідачів у минулих судових засіданнях проти позову заперечували з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, обставини, викладені у відзиві підтримали. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.03.2018 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 27,35 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м. (а.с.8-12). Відповідно до повідомлення від 02.05.2018 на підставі ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач повідомив Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про реконструкцію квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до технічного паспорту від 29.05.2018 на нежитлове приміщення (магазин) за адресою: [ADDRESS] , загальна площа приміщення становить 46,7 кв.м., основна - 43,1 кв.м., допоміжна 3,6 кв.м. У 2018 р. здійснено реконструкцію, прибудову з металевого зварного каркасу на висоті 1,2 м. від землі, площею 23,5 кв.м., сходів, площею 6,3 кв.м. (а.с. 15-18). 25.05.2018 в Департаменті міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками - реконструкція квартири [ADDRESS] провідним інспектором КП «Київблагоустрій» виявлено порушення п.п.20.1.1 за адресою: [ADDRESS] На підставі Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 видано припис №1806680 про надання впродовж 3 днів проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди металевої конструкції. У разі відсутності - демонтувати власними силами, відновити благоустрій. В разі невиконання вимог припису, будуть вжиті заходи згідно вимог чинного законодавства (а.с. 73). 11.05.2018 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) доручено КП «Київблагоустрій» вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). 18.06.2018 відповідачем винесено наказ про скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 25.05.2018 №КВ 141181450274. 25.08.2018 за дорученням ДМБ №064-3386 від 11.05.2018 та на підставі припису №1806680 від 19.04.2018 проведено демонтаж (переміщення) будівельної конструкції, розміщеної за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75). Статтею 41 Конституції України передбачає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні за змістом положення закріплено у статті 319 ЦК України. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість земл, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист порушеного права особа реалізує перш за все шляхом звернення до суду з відповідним позовом, за наслідками розгляду якого суд ухвалює судове рішення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначено у ст. 383 ЦК України, відповідно до частини другої якої власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Законодавець встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом. Це застереження зумовлено необхідністю суворої відповідності житлового будинку (а відтак й розташованих у ньому квартир) архітектурним, технічним, будівельним, санітарно гігієнічним, пожежним та іншим нормам, встановленим законодавством. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями передбачено, що переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів та лоджій власниками квартир, наймачами й орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (ст. 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Слід зазначити, що в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 № 146. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Як роз`яснено в п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до п. 4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. При цьому відповідно до ст. 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності об`єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (ст. 26,31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила реконструкцію належного їй на праві власності квартири [ADDRESS] , внаслідок якої фактично загальна площа будівлі відповідно до проектної документації збільшилася у порівнянні з правовстановлюючими документами замовника з 27,35 кв.м. до 46,7 кв.м., здійснила прибудову загальною площею 23,5 кв.м. та сходи 6,3 кв.м., із зміною зовнішніх геометричних розмірів, на земельній ділянці комунальної власності, яка не була виділена їй для будівництва, що потягло скасування права на початок виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, декларації про готовність до експлуатації об`єкта, а також, що позивачем не надано доказів скасування вказаного наказу, отримання відповідних дозволів на фактично здійснене будівництво - насамперед виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки для здійснення реконструкції кафетерію, на якій розміщено спірний об`єкт. Суд дійшов висновку, що таке будівництво є самочинним, збудованим без належних правових підстав, належної проектної документації на реконструкцію об`єкту, а тому позивачем не доведено правомірності порушення права власності відповідачами. Позовні вимоги не знайшли свого підтвердженні в ході розгляду справи. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed