Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

У лютому 2016 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 02 листопада 2002 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 22, та стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку [PERSON], щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 листопада 2002 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від спільного подружнього життя мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З липня 2015 року стосунки між нею та відповідачем погіршувалиcя, в наслідок чого постійно стали виникати сварки, вони перестали займатися спільним господарством, почали мешкати окремо. Вважає, що примирення між подружжям неможливе та суперечить її інтересам. Діти повністю перебувають на її вихованні та утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, домовленості щодо сплати аліментів не досягли. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 02 листопада 2002 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після одруження [PERSON]. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син - [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого 18 березня 2003 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, та дочка - [PERSON], [INFO], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 16 березня 2005 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області (а.с. 6,7). З огляду на викладене, та врахувавши те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі а при визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, шляхом стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved