Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області про скасування арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого 13.04.2016 року виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.24.01.2017 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що під час оформлення спадщини на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивачу стало відомо, що на вказаний будинок накладено арешт. Відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.01.2017 № 195638688, на ? частини будинку розташованого адресою: [ADDRESS] встановлено арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 2246442, зареєстрованим 02 серпня 2005 реєстратором Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження вказано: постанова ВДВС Києво-Святошинського району Київської області від 21.07.2005 за №21336. В лютому місяці 2017 року, [PERSON], звернулась до Києво Святошинського районного відділу державної виконавчої служби з проханням зняти арешт, однак на особистому прийому у державного виконавця їй було відмовлено у знятті арешту з майна та порекомендовано звернутись до суду. Відмова була обгрунтована тим, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на лютий місяць 2017 року відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] не перебуває. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд звільнити з-під арешту майно, а саме ? частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] та на який був накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2005 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області та зареєстрованої 02.08.2005 року за реєстраційним номером обтяження 2246442. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. В судове засідання Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Тому суд за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] року помер син позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.01.2017 № 195638688, на ? частини будинку розташованого адресою: [ADDRESS] встановлено арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 2246442, зареєстрованим 02 серпня 2005 реєстратором Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження вказано: постанова ВДВС Києво-Святошинського району Київської області від 21.07.2005 за №21336. В судовому засіданні позивача пояснила, що у лютому 2017 року вона звернулась до Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби з проханням зняти арешт, однак на особистому прийомі у державного виконавця їй було відмовлено у знятті арешту з майна та порекомендовано звернутись до суду. Відмова була обгрунтована тим, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на лютий місяць 2017 року відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] не перебуває. Відповідно до листа Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби від 30.10.2017 року № 4440, згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі виконавчого провадження за яким накладено арешт постановою від 21.07.2005 року на майно [PERSON], не виявлено. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд приходить до висновку, що з огляду на наявність арешту на будинок, обмежує права позивача на володіння та розпорядження будинком. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позивач [PERSON] у поданому позові відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України довела суду і надала суду належні і допустимі докази, що підтверджують заявлені позовні вимоги. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved