overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем в юридичному шлюбі, який був зареєстрований 12 лютого 2010 року Південноміською радою Харківського району Харківської області за актовим записом №03. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у травні 2014 року, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Тому вважає подальше збереження їх родини недоцільним і просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала і просила шлюб розірвати. Відповідач, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 лютого 2010 року Південноміською радою Харківського району Харківської області за актовим записом №03 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у травні 2014 року, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем в юридичному шлюбі, який був зареєстрований 16 вересня 1994 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова за актовим записом №900. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у 2001 році, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Тому вважає подальше збереження їх родини недоцільним і просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала і просила шлюб розірвати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності зі ст.224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 16 вересня 1994 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова за актовим записом №900 (а.с.4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у 2001 році, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 03.08.13 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглядати справу у його відсутності. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.08.13 року у Відділі ДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 982. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 05.09.97 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.09.97 року Відділом РАГС Ватутінського району м. Києва, актовий запис № 1120. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 08.05.98 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглядати справу у його відсутності. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.05.98 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, актовий запис № 291. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 26.09.09 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.09.09 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2127. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 30.11.01 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглядати справу у його відсутності. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.11.01 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2480. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та [PERSON] 10 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 765 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року. Збереження сім'ї неможливе, і суперечить інтересам позивача та відповідача. Також, позивач зазначила, що бажає створити нову сім'ю. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, також зазначила що позов підтримує, та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, також зазначив що позов визнає, та не заперечує проти його задоволення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 765 (а.с. 15). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з вересня 2013 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини доходу (заробітку) щомісяця до повноліття дитини. Позивач вказує, що 28 грудня 2002 року міським ВРАЦС Миколаївського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та утримується за її рахунок. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) щомісячно починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила справу розглядати в її відсутності. Відповідач судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просив справу розглядати в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2002 року міським ВРАЦС Миколаївського обласного управління юстиції зареєстровано шлюб позивача та відповідача. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ФП № 016631 за актовим № 3539 від 27.12.2005 року, що видане міським ВРАЦС Миколаївського обласного управління юстиці. Малолітній [PERSON] проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, відповідачем цей факт визнано беззаперечно. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якої-небудь взаємної угоди про оплату між позивачем та відповідачем аліментів в добровільному порядку досягнуто не було. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати \~своїх неповнолітніх дітей, а отже при вищезгаданих обставинах можуть бути стягнуті аліменти з відповідача на утримання дитини на користь позивача. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред'явлення вимог 24.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави та позивача підлягають стягненню судові витрати. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, на підставі статті 367 ЦПК України, підлягає обовязковому негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24.07.10 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні у позивача. На даний час матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача починаючи із дня подачі позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері. У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до її заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved