Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок [ADDRESS]. У належному будинку зареєстровані її син та невістка, які є відповідачами по справі. Відповідачі залишили місце своєї реєстрації та не проживають у вказаному будинку з червня 2014 року. Речей відповідачів у будинку не має. Комунальні послуги позивачка сплачує самостійно, що становить її у скрутне матеріальне становище. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Була не проти винесення по справі заочного рішення. У судове засідання відповідачі не з'явилися за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлялися належним чином, та від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується низкою правовстановлюючих документів. (а.с. 6-8). Згідно довідки виконавчого комітету Ясногірської селищної ради та домової книги, за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-15). Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідачі по справі є членами сім'ї позивачки за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачів виникло право користування будинком [ADDRESS] який належить на праві власності позивачці [PERSON], з тих підстав, що вони є членами її сім'ї і які постійно мешкали разом із нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між позивачкою та відповідачами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати відповідачами права на проживання у будинку позивачки, аніж їх відсутність без поважних причин понад один рік. З акту, виданого виконавчим комітетом Ясногірської селищної ради від 01.02.2017 року вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають у зазначеному будинку. (а.с. 9). Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] підлягає задоволенню. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути сплачені нею витрати: судовій збір в сумі 640,00 грн., тобто по 320,00 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved