Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, Автономної Республіки Крим, зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що було зроблено актовий запис №673. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачкою, оскільки через різні погляди на сімейні стосунки, спільне проживання, виховання дітей та ведення домашнього господарства, вони з кінця липня 2019 року припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та мають роздільний бюджет. Водночас останній примирення із відповідачкою та збереження шлюбу вважає неможливим оскільки таке суперечитиме його інтересам. Відповідачка відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Кожен з них окремо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позивач позов підтримав, відповідачка такий визнала. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2007 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції, Автономної Республіки Крим, про що було зроблено актовий запис №673 (арк. спр. 3). У шлюбі у сторін по народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (арк. спр. 6), та серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області (арк. спр. 7). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо для припинення шлюбних стосунків через різні погляди на сімейні стосунки, спільне проживання, виховання дітей та ведення домашнього господарства, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 105, 110, 112 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач в поданому позові. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. При цьому судом враховується те, що відповідачка визнала позов та погоджується на розірвання шлюбу, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 11 листопада 2019 року. Як позивач, так і відповідачка наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданій заяві. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідачки згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved