Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У позовній заяві, зареєстрованій в суді 04.09.2017 року, [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] просила усунути перешкоди в користуванні останньою своєю власністю у вигляді квартири [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування цим житлом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] є власником квартири на підставі договору дарування від 21.08.2017 року. Після набуття права власності на житло в ньому без будь-яких правових підстав продовжує проживати [PERSON] З нею [PERSON] чи [PERSON] як опікун неповнолітньої не мають жодних домовленостей, [PERSON] не відноситься до членів сім'ї [PERSON] В добровільному порядку відповідач звільнити квартиру не бажає, а її чоловік [PERSON], який проживає в ній без реєстрації, постійно конфліктує і погрожує фізичною розправою. З посиланнями на положення ст.ст.16, 318, 319, 405, 406, 722 ЦК України, ст.150 ЖК України позивач вважає, що відповідач втратила право користування квартирою. Провадження у справі відкрито суддею Гайдук А.Л. ухвалою від 20.09.2017 року з призначенням попереднього судового засідання на 02.10.2017 року. Судовий розгляд позову призначено на 08.12.2017 року, за заявою представника відповідача розгляд відкладено на 19.12.2017 року. 04.01.2018 року за виданим на підставі ст.33 ЦПК України розпорядженням керівника апарату проведено повторний автоматичний розподіл у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Гайдук А.Л. понад 14 днів; для розгляду справи визначено суддю Чишія С.С. До розгляду по суті справа була призначена на 25.01.2018 року. [PERSON] 10.10.2017 року досягла повноліття і набула повну цивільну процесуальну дієздатність, у зв'язку з чим припинились повноваження [PERSON] як її законного представника. Вимоги позовної заяви [PERSON] підтримала, за її клопотанням судовий розгляд відкладався на 08.02.2018 та 06.03.2018 року для забезпечення права позивача на правову допомогу. В судове засідання 06.03.2018 року для розгляду позову по суті сторони не з'явились. Позивач [PERSON] в канцелярію суду подала заяву про підтримання заявлених вимог і проведення засідання без її участі. Представник відповідача [PERSON] направив суду заяву про невизнання позову і проведення засідання без його та відповідача участі. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 21.08.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], співвласники квартири [ADDRESS], подарували її [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно за [PERSON] 21.08.2017 року зареєстровано право власності на спірну квартиру. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 20.11.2004 року, дружина взяла прізвище [PERSON], що стверджено копією повторного свідоцтва серії [NUMBER]. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб згідно з актовим записом від 24.04.2008 року №27. З письмових заперечень відповідача вбачається, що [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] і вселилась в спірне житло як член сім'ї співвласника квартири. З копії будинкової книги на квартину [ADDRESS] та довідок Любомльської міської ради №№2654, 894 вбачається, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 28.08.2008 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст.722 ЦК України встановлено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Отже, на час звернення до суду і вирішення позову [PERSON] є єдиним зареєстрованим власником квартири. Згідно із ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Такі ж положення містять ч.1 ст.317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та ч.1 ст.319 ЦК України, якою визначено: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, що містяться в ухвалах у справах: N 6-10723св08, N 6-2778св08, N 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. В даній справі встановлено, що відповідач вселилась і зареєструвала місце проживання у спірній квартирі як член сім'ї попереднього співвласника квартири. З позивачем як новим і єдиним власником квартири відповідач у сімейних відносинах не перебуває, а договірних відносин щодо права користування житлом не має. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає заявлені вимоги доведеними, обгрунтованими і законними, через що позов підлягає повному задоволенню. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved