Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У лютому 2014р. Товариство з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» (далі -ТДВ «Чорноморгідробуд») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що гуртожиток [ADDRESS] належить на праві приватної власності ТДВ «Чорноморгідробуд» на підставі свідоцтва про право власності за №013058 від 25.01.2001р. та знаходиться в оперативному управлінні Управління житлового господарства та соціального розвитку ТДВ «Чорноморгідробуд». Позивач зазначав, що наказом ВАТ «Чорноморгідробуд» за №23-к від 07.04.2011р. відповідач був прийнятий з 07.04.2011р. на роботу штукатуром 4 розряду в будівельне управління №463 ВАТ «Чорноморгідробуд». На підстави клопотання начальника БУ №463 відповідач був поселений тимчасово, на період роботи без реєстрації у гуртожиток [ADDRESS] Наказом №13-к від 01.02.2013р. відповідач був звільнений з займаної посади за власним бажанням. Оскільки відповідач звільнився з роботи, то він зобов'язаний звільнити койоко-місце у гуртожитку, але на вимогу позивача про звільнення койоко-місця у гуртожитку, відповідач відповів відмовою. Посилаючись на порушення своїх прав стосовно здійснення права володіння, користування та розпорядження гуртожитком за вказаною вище адресою, позивач просив суд постановити рішення, яким виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача, діюча за довіреністю від 15.05.2014р. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила його задовольнити (а.с.12). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що він звільнився з роботи за станом здоров'я, та у нього не має іншого житла. Крім того, зазначав, що він доглядає за сином, який також проживає в даному гуртожитку, і який отримав травму на виробництві при виконанні трудових обов'язків на тому ж підприємстві, а саме в ТДВ «Чорноморгідробуд». Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про виселення [PERSON], підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, а саме порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються 127-132 ЖК УРСР, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Гуртожитки складаються з приміщень, призначених для проживання і спільного користування кількома одинокими особами, які не перебувають у сімейних стосунках, або для проживання окремих сімей. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших осіб у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки проводиться з дозволу виконавчого органу обласної, міської ради. Жила площа в гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Судом встановлено, що ВАТ «Чорноморгідробуд» є власником будівлі гуртожитку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності №013058 від 25.01.2001р. (а.с. 10). Житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований як гуртожиток, на підставі рішення Приморської райадміністрації Одеського місьвиконкому від 10.06.1994р. Наказом ВАТ «Чорноморгідробуд» за №23-к від 07.04.2011р. відповідач був прийнятий з 07.04.2011р. на роботу штукатуром 4 розряду в будівельне управління №463 ВАТ «Чорноморгідробуд» (а.с.8). Судом встановлено, що на підстави клопотання начальника БУ №463 відповідач був поселений тимчасово, на період роботи без реєстрації у гуртожиток [ADDRESS] (а.с.7). Тобто, рішення адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету про надання відповідачу для проживання койко-місця не приймалося і ордер відповідачу на вселення не видався. Наказом №13-к від 01.02.2013р. відповідач був звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що відповідач в гуртожитку [ADDRESS], не зареєстрований, але на час розгляду справи проживає у кімнаті [ADDRESS], за вказаною вище адресою (а.с.16). Згідно штампу про реєстрацію у паспорті, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.11). Встановлено, що відповідач сплачує комунальні послуги за користування гуртожитком. Відповідно до ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно ст.132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у начальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи у відповідача відсутні правові підстави проживати у гуртожитку [ADDRESS] а тому він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 127-132 ЖК УРСР, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208,

Outcome: approved