Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але фактично не проживають з 2013 року. Доказами того що відповідачі не проживають у вказаній квартирі є акт №1/04-2008 від 03.10.2017 скадений депутатом Вишневої міської ради. Вказане також можуть підтвердити свідки. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в : [ADDRESS]. А також стягнути з [PERSON] та [PERSON] судові витрати. До судового засідання [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідачі не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Заст. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно дост. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2013 року [PERSON] належить квартира, яка знаходиться за адресою:Київська область, [ADDRESS]. Згідно актів депутата Вишневої міської ради [PERSON] №1/04-2008 від 03 жовтня 2017 року [PERSON], [INFO], [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]., але фактично за цією адресою не проживають упродовж трьох років. Відповідно до довідки ВК Вишневої міської ради № 2729 від 19.07. 2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: м.Київ, вул. Волоська, буд. 50/38, кв. 106 від 19.03.2005 року по теперішній час. Відповідно до ч. 4 ст.156, ч. 2 ст.64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Ст.ст.47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Заст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Заст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Ст. 155 ЖК України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Заст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по його утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати їх такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved