Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

У лютому 2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 87 970 гривень 26 копійок за кредитним договором №б/н від 1 квітня 2011 року сплативши 1 762 гривні 00 копійок судового збору. Позивач посилаэться на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 1 квітня 2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленого договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором у строки передбачені кредитним договором не виконує, не сплачує кредит і проценти за користування кредитними коштами та в строки, встановлені кредитним договором, не повернув кредит. Оскільки позичальником не виконується зобов`язання щодо погашення кредитного договору на умовах, які викладені укредитному договорі №б/н від 1 квітня 2011 року, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 квітня 2018 року становить 87 970 гривень 26 копійок яку відповідач, незважаючи на направлення вимог погашення заборгованості, не надав відповіді щодо вирішення цього питання, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2018, позовні вимоги за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. З[PERSON] , [INFO] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.04.2011 в розмірі 87 970 грн. 29 коп. та 1762 грн. судового збору. Ухвалою суду від 19.06.2019 заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 03.07.2018 в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості- задоволено. Скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2018 в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи призначено в cпрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання на 11 липня 2019 року о 15 год. 00 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 02.07.2019 представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву з заявою про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. В свою чергу представником позивача відповіді на відзив надано не було. Суд вивчивши матеріали справи, подані заяви сторін, враховуючи принцип достатності доказів приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наданих до суду доказів враховуючи їх достатність. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на укладання із відповідачем кредитного договору № б/н від 11.04.2011 та на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 грн. Позивач також посилається на те, що відповідач порушив умови договору, не погашає кредитну заборгованість та, відповідно до наданого розрахунку (а.с. 8-9), станом на 30.04.2018, утворилась заборгованість у розмірі 87 970,09 грн., з яких: 2 205,21 грн. - заборгованість за кредитом; 77 376,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 722,95 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 4 165,25 грн. - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Із наданого позивачем Розрахунку вбачається, що позивачем зафіксована дата виникнення простроченої заборгованості з 26.10.2012 - у розмірі 1 982,13 грн., яка згодом збільшилась та стала складати 2 205,21 грн. Також згідно цього Розрахунку з 31.10.2012 відповідачем не здійснювалось будь-яких дій спрямованих на погашення кредиту та відсотків, відповідач припинив виконувати свої зобов`язання щодо погашення заборгованості. В той же час, із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.04.2011 лише 23.05.2018 (а.с. 5). Відповідно до відзиву наданого представником відповідача, останній зазначає, що відповідач не сплатив чергової суми платежу 31.10.2012. Разом з тим, позивач пропустив визначений законом строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з цим, представник відповідача просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності як по основному зобов`язанню, так і по процентам та штрафним санкціям. Докази, які б свідчили про переривання перебігу або про зупинення позовної давності, позивачем не надані. Таким чином, має місце пропуск позивачем позовної давності. У статті 266 ЦК України зазначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.10.2013 року). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Враховуючи наведені норми права, факт пропущення позивачем позовної давності та заяву сторони відповідача про її застування, вважаю що у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню у повному обсязі за спливом строку позовної давності. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно Закону України «Про судовий збір» позивачу поверненню не підлягають і покладаються на позивача. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed