Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення із самовільно зайнятої квартири. Згодом позивач уточнила свої позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона 02.12.2015р. отримала ордер квартиру [ADDRESS] (надалі по тексту - квартира №9) на себе та свого сина [PERSON]. 14.12.2015р. вона зареєструвалася за вказаною адресою на підставі зазначеного ордеру. Проте, вселитися у квартиру позивач не змогла, оскільки там проживали відповідачі, які відмовилися добровільно виселитися з квартири. Після звернень до Павлоградської міськради та поліції позивач звернулася до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів, оскільки останні не хочуть виселятися та самовільно і безпідставно займають житлове приміщення. Відповідач [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання членами сім'ї наймача житлового приміщення, визнання права на користування житловим приміщенням, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона з 1999 року проживала однією сім'єю з [PERSON], який був наймачем квартири №9 . Вона вселилася до квартири як член сім'ї наймача, оскільки на момент її вселення там проживали [PERSON] та його батьки, які і отримали право користуватися квартирою на підставі відповідного ордеру. Згодом батьки [PERSON] померли і [PERSON] став основним наймачем. За час спільного проживання із [PERSON] у них народилися спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначає, що зазначена квартира №9 є єдиним і постійним місцем проживання її та неповнолітніх дітей. [INFO] року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] вона та її діти продовжують проживати в квартирі №9. Факт проживання [PERSON] та її дітей однією сім'єю з [PERSON] підтверджується відповідними актами та показами свідків. Встановлення даного факту потрібно [PERSON] для визнання її, як члена сім'ї померлого [PERSON] та в інтересах дітей, новим наймачем квартири, тобто для захисту її житлових прав у квартирі №9. [PERSON] вважає, що виконком Павлоградської міської ради незаконно видав ордер [PERSON], оскільки достовірно знав про її проживання разом з дітьми в зазначеній квартирі. Таким чином, [PERSON] просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю з 1999 року та її дітей з моменту їх народження; визнати її та її дітей членами сім'ї наймача [PERSON]; визнати за нею та її дітьми право користування квартирою №9 на умовах раніше укладеного договору найму жилого приміщення; визнати недійсним ордер на жиле приміщення квартиру №9, виданий [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на те, що вони мають законні підстави для зайняття квартири, яка зайнята незаконно відповідачами. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, оскільки відповідач та її діти мають інше житло. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову [PERSON], оскільки вважають виданий на ім'я [PERSON] ордер незаконним. Також просили задовольнити зустрічний позов. Представник Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради підтримав позов [PERSON] Також представник частково підтримав зустрічний позов в частині встановлення факту проживання [PERSON] та її дітей однією сім'єю з [PERSON], а в іншій частині зустрічного позову просив відмовити. На виконання вимог ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування Павлоградської міської ради надав суду висновки щодо захисту житлових прав неповнолітніх дітей, які є сторонами по справі, і які відповідають позиції представника. Представник Павлоградської міської ради та виконкому надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника та у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони та їх представників, інших учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а вимоги [PERSON] та її дітей за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Павлограда, що підтверджується відповідною довідкою Відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради №217/ж від 01.06.2016р. З матеріалів справи вбачається, що в квартирі №9 до [INFO] року, тобто до дня своєї смерті, був зареєстрований тільки [PERSON] З актів, складених Комунальним підприємством «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради вбачається, що разом з [PERSON] без реєстрації проживали [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно проживали разом з [PERSON] однією сім'єю та вели спільне господарство. [PERSON] суду пояснила, що вона не перебувала ні з [PERSON], ні з ким іншим у зареєстрованому шлюбі, а проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] однією сім'єю, вела спільне господарство. Діти [PERSON], [PERSON] є їх спільними дітьми, [PERSON] також є сином [PERSON], хоча батько записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Відомості щодо батьківства дітей підтверджуються відповідними свідоцтвами про їх народження, які містяться в матеріалах справи. Раніше [PERSON] перебував у шлюбі, але його дружина померла. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. За таких обставин, враховуючи письмові докази та пояснення свідків, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] та діти проживали однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу до його смерті. Проте, до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу. Отже, вимоги щодо визнання факту проживання однією сім'єю [PERSON] та дітей разом з [PERSON] підлягають задоволенню тільки з 01.01.2004 року, а за попередній час законних підстав для встановлення даного факту немає. Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 24.02.2016 року [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (надалі по тексту - квартира №54) з 12.08.1997 року. Отже, на момент вселення до квартири №9 [PERSON] була фактично зареєстрова в квартирі №54, і не могла вселитися до квартири №9 як член сім'ї наймача. З відповідей виконкому Павлоградської міської ради та відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] неодноразово зверталася до Павлоградської міської ради з заявами щодо постановки її на квартирний облік для отримання житла та щодо її реєстрації в квартирі №9, але їй було відмовлено з підстав того, що квартира підлягає заселенню згідно з квартирною чергою серед громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала того факту, що вона зареєстрована в квартирі №54. Також [PERSON] суду пояснила, що вона отримує пільги щодо сплати житлово-комунальних послуг, які надаються за адресою квартири №54. Згідно довідки Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 05.02.2002 року, [PERSON] з 22.04.2004 року, [PERSON] з 12.04.2011 року. Також, згідно зазначеної довідки діти були внесені в форму «Б» (поквартирна карточка) за місцем реєстрації матері. У судовому засіданні [PERSON] також підтвердила суду, що діти дійсно за її зверненням зареєстровані саме в квартирі №54, а не в квартирі №9. Відповідно до довідки КП Павлоградське МБТІ від 01.06.2016р. право власності на квартиру №54 не зареєстровано. [PERSON] суду пояснила, що зазначена квартира знаходиться у комунальній власності і вона вселилися в квартиру №54 як член сім'ї наймача цієї квартири, тобто своїх батьків, які є наймачами цієї квартири. З виписок з особистих рахунків по сплаті за житлово-комунальні послуги по квартирі №9 вбачається, що мається заборгованість, останні платежі по оплаті зазначених послуг датовані 2007 роком. [PERSON] суду пояснила, що платежі по квартирі №9 нею не здійснювалися. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що доводи [PERSON] про те, що у неї немає іншого житла є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вона та її діти є зареєстрованими та мають право користування квартирою №54, як члени сім'ї наймача зазначеної квартири. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні письмової згоди на її та дітей проживання в квартирі №9 з боку [PERSON] та його батьків, які також були наймачами зазначеної квартири в 1999 році, не було. Згідно ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи, що [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], підстав для визнання її членом сім'ї наймача, як дружини наймача суд не вбачає. Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судом з'ясовано, що письмової згоди на вселення в квартиру №9 [PERSON] та її дітей не було, вони не приписані в даному жилому приміщенні, а, навпаки, зареєстровані в квартирі №54, суду не було надано угоди щодо порядку користування зазначеною квартирою. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та її діти займають квартиру №9 без законних на те підстав, оскільки за життя [PERSON] ні ним, ні будь-ким іншим не вчинялося дій, спрямованих на реєстрацію місця проживання [PERSON] або їх дітей в квартирі №9. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] почала звертатися до органів місцевого самоврядування тільки після смерті [PERSON] Не зважаючи на те, що [PERSON] та її діти проживали однією сім'єю з [PERSON], який був наймачем квартири №9, суд дійшов висновку, що підстав для визнання за [PERSON] та її дітьми права на користування квартирою №9 як членів сім'ї [PERSON] немає, оскільки [PERSON] та її діти були і є зареєстрованими в квартирі №54 як члени сім'ї наймача квартири №54. Доводи [PERSON] щодо визнання за нею та дітьми права користування квартирою №9 як членів сім'ї [PERSON] є безпідставними та зводяться до суб'єктивного та невірного трактування норм Житлового кодексу УРСР. Відмовляючи у задоволенні частини вимог [PERSON] та її дітей суд вважає, що їх права на житло не порушуються, оскільки у них існували та існують права користування житловим приміщенням - квартирою №54. 02.12.2015 року [PERSON] та її сину [PERSON] виданий ордер на житлове приміщення №70 серія Б-2015 на право заняття квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради від 25.11.2015 року №778. Враховуючи зазначене, суд вважає, що видавши ордер на квартиру №9 на ім'я [PERSON], виконком Павлоградської міської ради не порушив прав [PERSON] та її дітей, тому підстав для задоволення вимог щодо визнання ордеру недійсним суд не вбачає. Суд вважає, що посилання [PERSON] на норми цивільного кодексу, які регламентують спадкові права, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки квартира не належала [PERSON] Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. [PERSON] було видано ордер, згідно відмітки у паспорті [PERSON] остання зареєстрована в квартирі №9 з 14.12.2015 року, рішення виконкому щодо видачі [PERSON] ордеру на квартиру №9 ніким не оскаржено, тобто остання має законні підстави для проживання в зазначеній квартирі. Відповідно до висновку ДОП ВП Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області [PERSON] [PERSON] зверталася до поліції з підстав неможливості потрапити до квартири №9, оскільки її займають невідомі люди. В результаті проведеної поліцією перевірки було встановлено, що в квартирі №9 мешкає [PERSON] та її діти та виселятися з квартири вона не буде. Також [PERSON] запропоновано звернутися до суду для вирішення даного спору. У судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти проживання в квартирі [PERSON] та її сина, що також підтверджує наявність з боку [PERSON] перешкод у користуванні [PERSON] квартирою №9. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За таких обставин, враховуючи те, що у [PERSON] та її дітей немає законних підстав для зайняття квартири №9, а [PERSON] та її дитина мають право користування зазначеною квартирою, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою №9 шляхом виселення [PERSON] та її дітей підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] та її діти мають житло, а квартиру №9 зайняли самоправно, підстав для надання іншого житлового приміщення при виселенні суд не вбачає.

Outcome: partial