Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа - приватний нотаріус Запольська О.В. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що [INFO] померла його бабка - [PERSON] , у травні 2015 року помер його дядько - [PERSON] . При цьому, [INFO] померла мать [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до майна особи у виді, зокрема, 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . При цьому [PERSON] за життя не оформив спадкових прав на 1/2 частку квартири, яка залишилась після [PERSON] . Позивач звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак при цьому питання про оформлення спадкових прав на означену частку квартири залишилось невирішеним, оскільки оригінал правовстановлюючого документу був утрачений, а поновлення документу виявилось неможливим. Зважаючи на викладене [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлих [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом та подав суду заяву про визнання позову в порядку статті 206 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засіданні не з`явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засіданні не з`явився, але від особи надійшла заява про визнання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус Запольська О.В. - у відкрите судове засіданні не з`явилась, але від особи надійшла заява про відсутність заперечень проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Як регламентують частини 1, 2, 5 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що згідно з фотокопією свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням №96 від 21 квітня 1994 року Виробничим об`єднанням «Краян», власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,9кв.м., зазначені [PERSON] та [PERSON] . При цьому [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28 липня 2014 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7698 від 28 липня 2014 року. Як видно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Запольською О.В., реєстровий №546, право власності на 1/2 частку вказаної квартири, що належала [PERSON] , у порядку спадкування перейшло до [PERSON] . Після смерті [PERSON] дане майно успадкував [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2015 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3082 від 17 березня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Померла [PERSON] за життя скористалась правом заповідального розпорядження щодо належного їй майна, заповівши при цьому все своє майно [PERSON] , що підтверджується заповітом від 03 березня 1998 року, посвідченим державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори. У травні 2015 року (дата не зазначена) [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2015 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4903 від 02 травня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді 1/2 ідеальної частки означеної квартири, яку він мав успадкувати за заповітом після смерті [PERSON] , але не оформив спадкових прав. Суд установив, що 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Запольською О.В. за заявою [PERSON] було відкрито спадкову справу до майна [PERSON] у виді 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 08 липня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відомостей, що б свідчили на наявність інших спадкоємців, суду не надано. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкування в даному випадку має здійснюватися за законом. Питання, що пов`язані зі спадкуванням, чітко регламентовані положеннями Книги шостої ЦК України. Так, відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1266 ЦК України регламентоване спадкування за правом представлення, за яким, зокрема, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 3 статті 1266 ЦК України). Відтак, суд погоджується з позицією сторони позивача, що оскільки мати [PERSON] - [PERSON] - померла в 2014 році, позивач є спадкоємцем [PERSON] за правилами спадкування за правом представлення. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відтак, факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого [PERSON] суд уважає доведеним. Факт існування родинних відносин між особами обґрунтованого сумніву не викликає. Згідно з частинами 1, 2 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Як регламентує стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого Протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заяви №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи. У параграфі 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine», заяви №68385/10 та №71378/10), суд зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» («Kopecky v. Slovakia», заява №44912/98, п. 52). Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у [PERSON] охоронюваного законом інтересу, спрямованого на оформлення майнових прав у порядку спадкування після померлої бабки та дядька. З урахуванням викладеного, а також оскільки за загальним правилом спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття (частина 5 статті 1268 ЦК України), суд зазначає, що майнові права [PERSON] на спадщину охоплюються категорією «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такі права особи підлягають захисту та дієвим механізмом захисту цих прав є визнання за особою права власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,9кв.м. Перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову [PERSON] суд покладає судові витрати на відповідача та стягує на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 3890,00 гривень.

Outcome: approved