Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 62 років помер її батько [PERSON] , діагноз - гостра серцево-судинна недостатність, ТЕДА, перфоративна виразка шлунку, розлитий фібриозний перитоніт, тромбоемболія легеневої артерії. Задовго до смерті батько вже потребував сторонньої допомоги через вік та тяжку хронічну хворобу. Тривалий час батько знаходився у безпорадному стані, а з весни 2020 року не міг обходитися без сторонньої допомоги, у зв`язку із чим вона (позивач) змушена була залишити сім`ю та переїхати проживати до батька. Вона (позивач) разом з чоловіком возили батька в лікарню, особисто доглядала за ним, оплачувала комунальні послуги та несла всі витрати на його лікування. На випадок смерті батько заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та [PERSON] , яка на спадщину не претендувала, про що неодноразово всім повідомляла. Вона (позивач) у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Микитенко Н.С. відкрито спадкову справу № 70/2020. Однак, в останні дні шестимісячного строку до нотаріуса звернулася і [PERSON] , яку батько удочерив. Відповідачу було відомо про хворобу та безпорадній стан батька, проте вона жодного разу не приїхала до нього ні додому, ні в лікарню, не надавала матеріальної та моральної допомоги. Матеріальної допомоги не надано і на поховання батька. Оскільки [PERSON] мала можливість займатися доглядом та утриманням спадкодавця ( [PERSON] ), але не робила і не бажала цього робити, а доглядом та матеріальною підтримкою батька займалась виключно вона (позивач), то просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 03 березня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. 22 березня 2021 року відповідач подала до суду відзив на позов, відповідно до якого позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи тим, що фактично спадкодавець не був людиною похилого віку та до червня місяця 2020 року, доки не потрапив до КНП БРР «Бородянська ЦРЛ», не був у безпорадному стані, не хворів на тяжку хворобу та обходився без сторонньої допомоги, сам пересувався. Вона (відповідач) через своїх знайомих постійно цікавилася про його (батька) стан, і якби дізналася про його хворобу чи безпорадній стан, то відразу до нього приїхала. Зазначає, що надані позивачем акт обстеження житлових умов та довідка виконкому Бородянської селищної ради № 216 не є належним доказом про безпорадній стан, тяжку хворобу та потребу спадкодавця в сторонній допомозі. Крім того, вважала, що долучені [PERSON] до позовної заяви копії чеків на підтвердження витрат на лікування, не є належними та допустимими доказами того, що позивач тривалий час доглядала за спадкодавцем, оскільки вказані чеки за червень місяць 2020 року, коли [PERSON] перебував на лікуванні в КНП БРР «Бородянська ЦРЛ». Також додала, що якби їй повідомили про те, що [PERSON] потрапив до лікарні, то вона б відразу до нього приїхала та несла витрати на його лікування. Позивач зауважила, що про смерть батька їй також не повідомили, про це вона дізналася із великим запізненням. 21 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що на спростування відзиву надає суду витяг з історії хвороби батька [PERSON] , з якого вбачається, що він хворів на тяжку хворобу та мав направлення на госпіталізацію. Крім того, надає квитанції про придбання нею (позивачем) лікувальних препаратів на суму більше семи тисяч гривень та квитанції про погашення боргів за комунальні послуги. Додатково повідомила, що відповідач не була на похороні батька та до цього часу не відвідала його могилу, не знає де він похований та цим не цікавиться. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Павленко Г.М. позов підтримали та викладене у заявах по суті справи підтвердили. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Паламарчук О.В. у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 29 від 10 червня 2020 року причиною смерті [PERSON] стала гостра серцево-судинна недостатність ТЕДА, перфоративна виразка пілоричного відділу шлунка, розлитий фібринозний перитоніт (а.с. 15). Як вбачається з копії спадкової справи № 70/2020, заведеної після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті прийняли належним чином його діти - позивач, подавши відповідну заяву 19 серпня 2020 року до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області Микитенко Н.С., та - відповідач [PERSON] , подавши 24 листопада 2020 року заяву про прийняття спадщини, посвідчену нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Романчуком А.М., яка 08 грудня 2020 року надійшла до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області Микитенко Н.С. (а.с. 41-69). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді ј частки квартири [ADDRESS] . Згідно акту обстеження житлових умов, складеного 15 червня 2020 року депутатом Бородянської селищної ради Конопацьким І.І., [PERSON] проживав в [ADDRESS] з січня 2018 року по травень 2020 року, а з травня 2020 року по 09 червня 2020 року по [ADDRESS] . [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та вела з ним спільне господарство з 05 травня 2020 року по день його смерті [INFO] (а.с. 17). Відповідно до довідки № 216, виданої на підставі акту депутата 15 червня 2020 року виконкомом Бородянської селищної ради старостинського округу № 5 Бородянського району Київської області, [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та за власні кошти поховала свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті проживали разом і вели спільне господарство (а.с. 16). З матеріалів справи (а.с. 83-88) вбачається, що [PERSON] звертався до Бородянської райлікарні Київської області до лікаря терапевта та 20 серпня 2013 року отримав направлення № 227 в поліклінічне відділення Київської обласної лікарні № 1 до лікаря гастроентеролога для уточнення подальшої методики лікування, діагноз при направленні виразкова хвороба шлунку, затяжний больовий і дисконтичний синдром. Крім того, у 2013 році проходив ультразвукову діагностику. Свідок [PERSON] , яка є знайомою сторін, показала, що відносини між позивачем та відповідачем були нейтральними, як між чужими людьми. Відношення відповідача до батька також не було теплим. Відповідач близько 20 років назад виїхала з смт Бородянка, більше вона (свідок) її не бачила. Позивач часто приїзжала до батька, опікувалась ним. Коли батько жив сам, то позивач проживала з батьком. Коли батько захворів та лежав у лікарні, то мама відповідача дзвонила відповідачу, проте остання на телефонний дзвінок не відповіла. Позивач доглядала батька, купляла ліки та поховала його за власні кошти. Оскільки позивач витратилась на лікування батька, то вона (свідок) та родичі на похоронах надали позивачу матеріальну допомогу. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивача, показав, що тесть дуже тяжко хворів, потребував сторонньої допомоги, дружина (позивач) за ним доглядала, відповідач жодного разу не приїзжала, не допомагала та не хотіла спілкуватись. Коли він познайомився у 2018 році із дружиною, то дружина (позивач) вже проживала у селі Нове Залісся з батьком, який на той час вже хворів. Вона (позивач) допомагала батьку, готувала їсти, прала, прибирала. Допомогу батьку надавали тільки вони (позивач і свідок) та рідна сестра спадкодавця. Відповідач не надавала ніякої допомоги, на дзвінки дружини та тещі не відповідала. Поховали батька за власні кошти. Повідомив, що бачив особисто як його дружина (позивач) дзвонила відповідачу, проте на питання відповідача чи знає він за яким номером дзвонила його дружина, відповіді не надав. Зі слів тестя йому стало відомо, що тесть не проживав у своїй квартирі у смт Бородянка, оскільки мав побоювання, з огляду на те, що раніше був конфлікт між відповідачем та тестем (спадкодавцем), навіть зверталась до невідомих осіб, щоб тестя побили. Свідок [PERSON] , яка є тіткою сторонам, відповідно рідною сестрою спадкодавця, показала, що відповідача вона 20 років не бачила. Відповідач не спілкувалась, не приїзжала ні до неї (свідка), ні до брата (спадкодавця). З 2012 року брат захворів, а у останній рік йому стало погано. [PERSON] (позивач) приїзжала до батька, привозила ліки та продукти. Її брат проживав у селі Нове Залісся, [PERSON] (позивач) хотіла його забрати до дому, проте він сказав, що не хоче їм заважати. З травня 2020 року брат жив сам у селі Нове Залісся, Іра (позивач) приїзжала кожен день. У травні 2020 року він не потребував допомоги та нічого не говорив, про те, що у нього були проблеми зі здоров`ям. 02 червня 2020 року брату стало погано, його забрали у лікарню та зробили операцію, після цього він прожив 7 днів та помер. Брат розповідав, що було таке, що відповідач наймала хлопців, щоб його побили. Відповідач ні з ким не хотіла спілкуватись. Номер телефона відповідача ні вона (свідок), ні брат не знали, тому не могли подзвонити відповідачу. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою сторонам, показала, що її дядько (спадкодавець) гарно ставився до відповідача. З 2003 року проживав у селі Нове Залісся, спочатку по вул. Бахчисарайській, а останній місяць перед смертю по [ADDRESS] . За два-три роки перед смертю мав хворобливий вигляд, але нікому не хотів повідомляти, що хворий. Він (спадкодавець) за станом здоров`я потребував допомоги, йому потрібно було приготувати їсти, попрати, прибрати. Пенсія у спадкодавця була мінімальна. Допомагала йому по господарству та матеріально [PERSON] (позивач). [PERSON] постійно до нього приїзжала, та наскільки їй (свідку) відомо, навіть проживала у нього. На запитання, чи дзвонить йому (спадкодавцю) [PERSON] (відповідач), повідомляв, що вона йому не дзвонить. [PERSON] (відповідач) ні з ким не хотіла спілкуватись, їй не подобалось, що її повчають. У лікарню спадкодавець потрапив на початку червня та, не виписуючись із лікарні помер. У судовому засіданні, позивач додатково зазначила, що 19 серпня 2003 року коли вона з відповідачем були вдома, прийшов батько та почав шукати відповідача і питати у останньої навіщо вона найняла людей для того, щоб його побили. Потім відповідач убігла, а батька забрали у міліцію. Після цього батько боявся повертатися додому та залишився проживати у селі Нове Залісся. З 2012 року спадкодавець почав скаржитись на здоров`я та з цього року тяжко хворів. На той час батько не перебував у безпорадному стані, але у нього були приступи і йому потрібна була допомога. Відповідач не цікавилась життям батька взагалі. У 2016 році вона (позивач) повідомляла відповідача про хворобу батька. Коли батько потрапив до лікарні у червні 2020 року, позивач намагалася додзвонитися до відповідача, але номер телефону був поза зоною досяжності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні додатково зазначила, що про хворобу батька нічого не знала. Ій ніхто не дзвонив та нічого не повідомляв. Щодо доводів, що відповідач наймала людей для того, щоб побити батька, відповідач заперечила проти наведеного та зазначила, що це не відповідає дійсності. Повідомила, що тоді (19 серпня 2003 року) батько прийшов додому у нетверезому стані та виникла конфліктна ситуація і вона заступилася за сестру. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням (ч. 1 ст. 1260 ЦК України). Статтею 1224 ЦК визначені підстави для усунення від права на спадкування. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною 5 ст. 1224 ЦК передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У своїх постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 589/3209/16-ц, від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, Верховний Суд зазначив, що для задоволення позовних вимог про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Позицією Верховного Суду безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином ухилення характеризується умисною формою вини. У постановах від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц Верховний Суд зазначив, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У постанові від 10 червня 2021 року у справі № 205/4051/17 Верховний Суд вказав, що при вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно частини п`ятої статті 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку, що позивачем доведено перебування [PERSON] у безпорадному стані з 2 червня 2020 року по день смерті ( [INFO] ), разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме, доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що відповідач була обізнана про безпорадній стан спадкодавця, проте ухилилася від надання останньому допомоги. Перебування спадкодавця у безпорадному стані з 2012 року по 02 червня 2020 року належними та допустимими доказами позивачем не доведено. Позивачем також не доведено, що допомога, яка надавалася нею [PERSON] , була недостатньою, у зв`язку з чим він потребував отримання допомоги від [PERSON] , а остання свідомо ухилилася від надання такої допомоги спадкодавцю. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, беручи до уваги, що позивачем не доведений факт того, що [PERSON] потребував допомоги саме від [PERSON] , а вона свідомо ухилялася від надання йому такої допомоги, то суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed