Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить визнати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з 56/100 житлового будинку та прилеглої земельної ділянки по [ADDRESS] та укладений 18 серпня 2014 року між нею та [PERSON], недійсним і стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь кошти, отримані останніми на виконання недійсного правочину в сумі по 500 доларів США з кожної, що за офіційним курсом НБУ на день подачі позову становить 11595 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 18 серпня 2014 року між нею та [PERSON] за участі директора агентства нерухомості [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з 56/100 житлового будинку та прилеглої земельної ділянки по [ADDRESS], який є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений. За умовами попереднього договору нею було передано суму в розмірі 1000 доларів США у рахунок належного платежу та в підтвердження наміру на укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. З цієї суми [PERSON] отримала 500 доларів США, що підтверджується її розпискою, а решта 500 доларів США залишена у [PERSON] та відповідно до п.10 попереднього договору підлягала поверненню продавцю. Оскільки основний договір укладено не було, то передана відповідачам сума є авансом, який у добровільному порядку відповідачі повернути відмовляються, а тому підлягає стягненню з них у судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів. Відповідачі позов не визнали, пояснюючи тим, що отримані [PERSON] від [PERSON] кошти в сума 500 доларів США є завдатком, що підтверджується розпискою, і внаслідок неукладення в обумовлені сторонами строк договору купівлі-продажу нерухомого майна поверненню не підлягає. Решта суми в розмірі 500 доларів США [PERSON] отримала за надані [PERSON] послуги відповідно до договору про інформаційно-консультативне обслуговування. Щодо нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони при його укладенні не наполягали, а тому є дійсним. Просять у задоволені позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом установлено, що 18 серпня 2014 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавцем) у присутності директора Агентства нерухомості [PERSON] укладено попередній договір, за умовами якого [PERSON] дала, а [PERSON] отримала гарантовану суму в розмірі 13135 грн., що еквівалентно 1000 у.о. в рахунок належного платежу і в підтвердження укладення договору купівлі продажу належного останній нерухомого майна, що складається з 56/100 житлового будинку та прилеглої земельної ділянки (державний акт на право власності серії [NUMBER] від 21 травня 2009 року), які знаходяться по [ADDRESS]. Договір купівлі продажу вищевказаного нерухомого майна за ціною 466292 грн., що еквівалентно 35500 доларів США, повинен був укладений не пізніше 30 вересня 2014 року (п.2 попереднього договору). Згідно п.10 попереднього договору від 18 серпня 2014 року в агентстві нерухомості залишається з гарантованої суми 500 у.о. в еквіваленті 6500 грн. в якості гаранту і підлягає поверненню для продавця ([PERSON]) в день укладення договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. Обставини укладення попереднього договору від 18 серпня 2014 року, підписання його продавцем, покупцем та директором Агентства нерухомості [PERSON] і передачі позивачем коштів в сумі 1000 доларів СЩА сторонами не заперечується, підтверджується свідком [PERSON] З письмової розписки [PERSON] вбачається, що остання отримала від [PERSON] 500 доларів США як завдаток до попереднього договору купівлі-продажу належного їй майна, яке знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно до умов укладеного між Агентством нерухомості в особі [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовником) договору про інформаційно-консультаційне обслуговування замовник доручав, а виконавець зобов'язувався виконати комплекс робіт з метою купівлі нерухомості (будинку, земельної ділянки). Оплата послуг виконавця проводиться в день укладення замовником договору відчуження. Факт проведення повного розрахунку між сторонами має буди обов'язково підтверджено підписами сторін а Акті прийому-передачі робіт (таб.2), після чого можна стверджувати факт повного розрахунку між виконавцем та замовником (п.5.2 договору). В Акті прийому-передачі робіт (Таблиця 2) підпис замовника, який би стверджував проведений розрахунок з виконавцем за виконану роботу, відсутній, а лише міститься запис про отримання [PERSON] 18 серпня 2014 року коштів в сумі 500 у.о., що узгоджується з поясненнями позивача та положеннями п.10 попереднього договору про залишення в агентстві нерухомості частини коштів з гарантованої суми, які підлягали поверненню для продавця в день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. А тому твердження відповідача [PERSON] про отримання зазначених коштів як плату за надані нею послуги є помилковими та не підтверджуються дослідженими доказами. Відповідно до положень частин 1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана відповідачам грошова сума у розмірі 1000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, який згідно ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Разом з тим, згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до положень ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі №6-79цс14. З роз'яснень, які містяться в абз.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу долара до гривні, встановленого НБУ станом на 20 травня 2016 року сума боргу в розмірі 500 доларів США з розрахунку 2525,9572 грн. за 100 доларів США еквівалентна 12629,79 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Абзацем 4 ч.1 ст.635 ЦК України визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, з вимог наведених положень укладений між сторонами попередній договір купівлі продажу будинку та земельної ділянки повинен був бути укладений не лише у письмовій формі, але і нотаріально посвідчений, проте таких вимог закону сторонами у справі не дотримано. А згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним і підстави визнання його дійсним з посиланням на належні докази відповідачами не наведені. У цьому разі визнання такого нікчемного правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення у дохід держави недоплачений позивачем судовий збір в розмірі по 551 грн. 20 коп. з кожного за вимоги майнового характеру про стягнення коштів. На підставі наведеного та

Outcome: approved