Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював та в якому зазначає, що на підставі ордеру № 77 від 02.07.1969 року виданого згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих від 01.09.1966 № 353 йому була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] в будинку ЖБК-17 «Мечта», вартість якої складала 4 560, карб. 48 коп. У 1984 році позивач повністю виплатив пайовий внесок. Згідно розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації № 3376р. від 24.11.2006 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] ЖБК-17 «Мечта» було зареєстровано за позивачем. Маючи намір здійснити відчуження належної йому квартири позивач звернувся до нотаріальної контори. Однак, із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що 15.06.2005 р. зареєстрована заборона № 2088528, підставою обтяження є договір застави, б/н Друга Запорізька нотаріальна контора, об`єктом обтяження є квартира [ADDRESS] . Власником квартири є [PERSON] , [PERSON] , дата виникнення 01.01.1993 р. Крім того, 24.06.2005 року зареєстрована ще одна заборона за № 2124036, підставою обтяження є договір застави, б/н, АБ «Приватбанк», об`єктом обтяження є квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , [PERSON] , дата виникнення 10.10.1997 р. Як зазначає позивач вказані вище особи: [PERSON] та [PERSON] ніколи не були власниками згаданої квартири, не були зареєстровані та не мешкали в ній. Позивач є єдиним повновладним власником квартири, а тому реєстрація вказаних заборон на належну йому квартиру є помилковою. Посилаючись на те, що наявність вказаних заборон на належну йому квартиру порушують його законні права та інтереси як власника майна, обмежують його в своєму праві вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном, позивач просить суд скасувати вказані обтяження у виді заборон на нерухоме майно, зареєстровані 15.06.2005 року за № 2088528, підстава обтяження: договір застави, б/н, Друга Запорізька нотконтора, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] та 24.06.2005 року за № 2124036, підстава обтяження: договір застави, б/н, АБ «Приватбанк», об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. В провадження судді Галущенко Ю.А. справа надійшла у відповідності з п.п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України ,на підставі Розпорядження № 400 від 08.04.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тимчасовим переведенням судді Марко Я.Р. , шляхом відрядження на роботу на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком на один рік з 08.04.2019 р. по 28.03.2020 р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 №751/0/15-19. Ухвалою суду від 09.04.2019 року справу прийнято суддею до свого провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання 30.05.2019 року. Ухвалою суду від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву змістом якої просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Другої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» також в судове засідання не з`явився, про дату та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв не надсилав. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з частинами 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а.с.8-9), копією розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації ЗМР № 3376-р від 24.11.2006 р. (а.с.11), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13200662 від 12.01.2007 р. (а.с.12), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2007 року виданого Управлінням житлового господарства ЗМР (а.с.13), копією ордеру № 77 виданого ЖБК-17 «Мечта» виданого 02.07.1969 року (а.с.14). Як вбачається з копії інформаційної довідки № 138371685 від 19.09.2018 року (а.с.12) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про обтяження нерухомого майна, а саме: тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2088528; зареєстровано: 15.06.2005 11:18:44 за № 2088528 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл., м. Запоріжжя, б-р. Центральний, 20, ( 061) 224-64-55, 234-07-89; підстава обтяження: договір застави, б/н, Друга запорізька нотконтора; об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , [PERSON] , Причини відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: архівний номер: 498980ZAP1, Архівна дата: 23.07.1997, Дата виникнення: 01.01.1993, № реєстра: 15320-93, внутр. № 95015 D3828ЕЕ2Е2Е5832, а також тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2124036; зареєстровано: 24.06.2005 14:55:06 за № 2124036 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл., м. Запоріжжя, б-р. Центральний, 20, ( 061) 224-64-55, 234-07-89; підстава обтяження: договір застави, б/н, АБ «Приватбанк»; об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , [PERSON] , Причини відсутності коду: архівний запис, м. Запоріжжя; додаткові дані: архівний номер: 527487ZAP1, Архівна дата: 09.08.1997, Дата виникнення: 10.10.1994, № реєстра: 17268-93, внутр. № В4015D2А29ЕЕ4А2С5943. Згідно з копією архівної довідки за вихідним № 2531/01-17 від 08.10.2018 року (а.с.6) наданої на звернення позивача Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що в справі 551 «Реєстр для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборон), накладених на будинки судовим та слідчими органами № 03-4 Другої Запорізької державної нотаріальної контори за період з 04.01.1990 року по 14.04.1997 р. на стор. 41 прописана заборона за № 242 на майно [PERSON] (згідно до реєстру), дата одержання повідомлення за 1994 рік внесена нерозбірливо, заборона накладена на підставі ЗФ КБ «Приватбанк» на кв. [ADDRESS] . За 1993 рік в Реєстрі заборон ніяких записів щодо накладення заборони на вищезазначену квартиру не має. В Реєстрі є запис про зняття заборони на підставі повідомлення «Приватбанку» від 11.04.2001 року № 21-3030 (вх. 494 від 12.04.2001). В справі «Алфавітна книга обліку заборони відчуження жилих будинків і арештів, накладених на жилі будинки № 03-5 (з Л до Я) Другої Запорізької державної нотаріальної контори за період з 1970 року по 2001 ріку на стор. 48 за 1993 рік прописана заборона: номер за реєстром 242: прізвище ім`я та по батькові власника будинку: [ADDRESS] ; в графі відмітка про зняття заборони або арешту: [ADDRESS] , заборона знята контрою на підставі повідомлення 21-3030 11.04.2001 р. «Приватбанк». За 1994 рік в Алфавітній книзі заборон ніяких записів щодо накладення заборони на вищезазначену квартиру немає. Відповідно до переданих на зберігання справ Другої Запорізької державної нотаріальної контори «Листування про накладення та зняття арештів і заборон на жилі будинки та інше нерухоме майно»: за 1994 рік зберігається Договір застави від 10.02.1994 р. за реєстровим № 1-681, де стороною за договором є [PERSON] (згідно до примірника договору) та КД «Приватбанк» та прописана заборона від 10.02.1994 року за реєстровим № 242 на квартиру [ADDRESS] . за 2001 рік зберігається повідомлення КБ «Приватбанк» № 21-3030 від 11.04.2001 року про зняття заборони у зв`язку з відсутністю заборгованості по кредитам з майна: гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] накладеного 10.02.1994 року та повідомлення про зняття заборони Другою Запорізькою державною нотаріальною контрою № 2776 від 31.05.2001 року про зняття заборони з квартири [ADDRESS] з майна [PERSON] на підставі повідомлення КБ «Приватбанк» від 11.04.2001 року за № 21-3030. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на даний час існують обставини, що стали підставою для накладення заборон вищезазначеного майна. Особа в інтересах якої накладено заборону, не є власником майна. Крім того, заборона жодним чином не стосується позивача, проте порушує його права як власника. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе вирішити питання про відновлення порушених прав позивача шляхом зняття заборон з належного йому майна, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved