Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути зі суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] заборгованість в сумі 57000 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 22 квітня 2015 року приватним підприємством «Комо-Траверс» перераховано [PERSON] згідно договору кошти в сумі 10000 грн. у виді поворотної фінансової допомоги, а 17 березня 2015 року перераховано останньому кошти за таким же призначенням у сумі 47000 грн. 26 жовтня 2016 року між ПП «Комо-Траверс» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за яким право вимоги заборгованості та документи, які підтверджують борг по поворотній фінансовій допомозі на загальну суму 57000 грн., передані позивачу. Станом на 21 листопада 2016 року відповідачем за вимогою про повернення боргу кошти не повернуті, а тому підлягають стягненню у судовому порядку. Сторони у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем їх проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. Відповідач належних доказів поважної причини неявки до суду не представив. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов доведений і підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з позикою грошей. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Установлено, що відповідно платіжного доручення №10 від 17 березня 2015 року ПП «Комо-Траверс» перераховано [PERSON] кошти в сумі 47000 грн. у виді поворотної фінансової допомоги згідно угоди №б/н. Також згідно платіжного доручення №13 від 22 квітня 2015 року ПП «Комо-Траверс» перераховано [PERSON] кошти в сумі 10000 грн. у виді поворотної фінансової допомоги згідно з договором №б/н. 26 жовтня 2016 року між ПП «Комо-Траверс» та [PERSON] укладені договори про відступлення права вимоги, згідно з якими право вимоги про стягнення заборгованості із СПД [PERSON] за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 17 березня 2015 року в сумі 47000 грн. та від 22 квітня 2015 року на суму 10000 грн. відступлені позивачу [PERSON] Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Обставини отримання відповідачем позики відповідачем не заперечуються. 26 жовтня 2016 року позивач направляв відповідачу вимогу про повернення коштів, однак свої зобов'язання перед позивачем [PERSON] не виконав та позику не повернув. Відповідно до положень ст.545 ЦК України доказами належного виконання боргового зобов'язання є розписка кредитора, повернення ним боргового документа боржнику, внесення боргу в депозит нотаріуса (ст.537 ЦК України) тощо. З матеріалів справи слідує, що боргового документа або інших передбачених законом допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання боржником свого боргового зобов'язання перед кредитором, відповідачем суду не надано. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 570 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved