Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів та з уточненням просить суд визнати [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (а.с. 1-2, 146). В обґрунтуванні позовних вимог [PERSON] та його представник [PERSON] посилається, що 29 серпня 2000 року він отримав згідно ордеру, виданому на підставі рішення Ізюмського міськвиконкому від 22.08.2000р. № 1039, в користування житло - квартиру [ADDRESS], у складі сім'ї - дружина [PERSON] (на теперішній час [PERSON]), дочка [PERSON], дочка дружини від першого шлюбу [PERSON] (на теперішній час [PERSON]). Однак сім'я розпалась, фактично на час заселення у квартиру шлюб у них з [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.02.2001р., відповідно до якого в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 288 від 27 вересня 2000 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] з ним за адресою: [ADDRESS], не проживала, виїхала із дітьми до нового чоловіка [PERSON] з метою створення нової сім'ї. Вже більше десяти років він проживає в квартирі сам. На теперішній час відповідачі створили нові сім'ї та мешкають окремо. Так, [PERSON] та [PERSON] постійно проживають за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] разом із своєю дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживають постійно за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі виїхали із квартири [ADDRESS] добровільно, ніяких перешкод у користуванні квартирою він не створював. Квартира не приватизована та відноситься до державної форми власності. На підставі викладеного й у відповідності із статями 71, 72 ЖК України, просить суд позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах дочки [PERSON] і сина [PERSON], позовні вимоги не визнали повністю та 19.04.2013 року відповідачі подали зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради, про вселення в житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою (а.с. 45-47). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 квітня 2013 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 63-64). В обґрунтуванні заперечень на первісний позов та в обґрунтуванні зустрічного позову [PERSON] і [PERSON] та їх представник [PERSON] посилаються, що в 1989 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] маючи доньку від першого шлюбу [PERSON] та до вересня 2000 ріку з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. 27 вересня 2000 року шлюб між ними розірвано, про що в відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Ізюм Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області було зроблено актовий запис № 288. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 1039 від 22.08.2000р. на сім'ю з чотирьох осіб була надана двокімнатна квартира [ADDRESS], де вони мешкали всією родиною у складі сім'ї - чоловік [PERSON], дочка [PERSON], її донька від першого шлюбу [PERSON], ордер на вселення від 29.08.2000р. за №15512 був виданий на ім'я чоловіка [PERSON]. Після розірвання шлюбу, впродовж 6 років, вона з дітьми залишилася проживати в даній квартирі [ADDRESS], так як із нею залишилася її діти: донька [PERSON], їй було 7 років, та неповнолітня [PERSON] 15 років, бо жити їй не було де, бо як, на той час так і на теперішній, вона не мала та і не має свого житла. Але то було не життя, а жах з боку [PERSON]: постійні сварки, погрози та намагання вижити її та дітей з квартири. Створював такі нестерпні умови життя, після чого вона вимушена з початку розділити особові рахунки, а потім і зовсім вимушена була залишити квартиру та з двома дітьми винаймати житло, притому що заробітна плата у неї була та залишається значно малою. Відповідач [PERSON] і на теперішній час не визнає їх права, чинить перешкоду їм проживати у вказаній квартирі; поміняв замки на вхідних дверях, у квартиру не впускає, незважаючи на те, що в квартирі знаходиться все їх майно. Таким чином, [PERSON] позбавив їх можливості користуватися житлом і вимушені були оселитися в найманому житлі. Добровільно пустити їх в квартиру, виділити і визначити з ними порядок користування кімнатами відповідач відмовляється. Через його неправомірних дій вони не мають можливості користуватися житлом. Житлове приміщення належить до державного житлового фонду. Вони неодноразово звертався за допомогою в КЖРЕП-1 і до Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській області с заявами як на протягу 2000-2013 років так і на теперішній час, про що свідчать неодноразові звернення в правоохоронні органи а саме : ЖРПЗ № 3970 28.11.11, ЖО №1241 01.04.13р.ЄРДР №728, ЖО №1360 від 06.04.13р але [PERSON] продовжує перешкоджати їм користуватися житловим приміщенням. В даний час вони зареєстровані в спірній квартирі. Іншого житла у них немає. Неодноразово вони намагались вирішити питання про приватизацію квартири, але відповідач в категоричній формі заперечував, не надавав документів. В 2008 році[PERSON] народилась донька [PERSON], [INFO], яка також зареєстрована за вказаною адресою, а саме квартирою [ADDRESS]. На теперішній час [PERSON] вагітна, про що свідчить довідка №74 від 16.04 2013р. видана лікарем Ізюмської жіночої консультації [PERSON], де вказана адреса мешкання квартира [ADDRESS], а [INFO] народився син [PERSON], який також зареєстрований за вказаною адресою, а саме квартирою [ADDRESS]. Також вони неодноразово прохали відповідача [PERSON] впустити їх в квартиру для проживання, але він чинить їм перешкоди, не впускає в квартиру, не дає ключів від вхідної двері бо замки відповідач давно змінив, крики, погрози на їх адресу та інше. Вони не проживали у спірній квартирі з поважних причин, внаслідок того, що [PERSON] не пускає їх в квартиру. На підставі викладеного й у відповідності із статтями 9, 64, 71, 191 ЖК України, просять суд вселити [PERSON] та [PERSON] із неповнолітньою [PERSON] і малолітнім [PERSON] у квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON] перешкод у користуванні кімнатою і підсобними приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на їх користь судові витрати. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнала повністю, підтвердила суду, що дійсно її батьки [PERSON] і її мати [PERSON] перебували у шлюбі, в якому вона народилася [INFO]. За ордером у 2000 році на їх сім'ю у складі - її батько [PERSON], вона як дочка, її мати [PERSON] та донька від першого шлюбу [PERSON], була надана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Але її батьки розійшлися у вересні 2000 року, із 2000 року її мати стала проживати з [PERSON], із 2000 року вони з матір'ю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали проживати на [ADDRESS], вона стала ходити з першого класу до школи № 2, її мати зареєструвала шлюб з [PERSON]. З 2004 року по 2006 рік вони з матір'ю [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі [ADDRESS], але у 2006 році вона з матір'ю та [PERSON] стали проживати на [ADDRESS]. [PERSON] з чоловіком та дочкою проживала із 2006 року по 2010 рік у м. Харкові, а з 2010 року проживає разом зі своєю сім'єю [ADDRESS]. До березня 2013 року у спірній квартирі проживав один її батько [PERSON], а відповідачі - її мати [PERSON] та [PERSON] з дітьми у спірній квартирі [ADDRESS] не проживали та не бажали там проживати. Її батько [PERSON] не заважав, не чинив відповідачам перешкод у проживанні і користуванні квартирою [ADDRESS], не перешкоджає їм і по цей час, хоча відповідачі - її мати [PERSON] та [PERSON] із березня 2013 року самі вчиняють у спірній квартирі скандали. Просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06.12.2013 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову - виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області та Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 (а.с. 151-152). Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON]дове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON] до [PERSON] вселення в житлове приміщення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою (а.с. 90-91, 160). Представник третьої особи Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на думку суду (а.с. 169). Представник третьої особи виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надійшло. Зі згоди сторін суд ухвалює рішення при відсутності представників третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та відмовою у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 р. №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 1989 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка мала доньку від першого шлюбу [PERSON], 27 вересня 2000 року шлюб між ними розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.02.2001р., відповідно до якого в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 288 від 27 вересня 2000 року (а.с. 7, 52). У шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. На підставі рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 1039 від 22.08.2000р. виконкомом Ізюмської міської ради виданий на ім'я гр. [PERSON] ордер на жиле приміщення №15512 від 29.08.2000р. на сім'ю з чотирьох осіб у складі [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, на право на жиле приміщення двокімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 27,5 кв.м. (а.с. 6, 53). Спірна двокімнатна квартира [ADDRESS] відноситься до державного (комунального) житлового фонду та перебуває на балансі Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1, має роздільні особові рахунки, а саме: № [NUMBER] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], загальною площею 19,05 кв.м. (а.с. 8); № [NUMBER] на ім'я [PERSON] і [PERSON], загальною площею 24,75 кв.м. (а.с. 9, 170, 171-174). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). Право членів сім'ї на жиле приміщення виникає не у зв'язку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Судом установлено, що після розірвання шлюбу з позивачем у вересні 2000 року, [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, та разом з доньками [PERSON] і [PERSON] проживали сім'ю по [ADDRESS], при цьому [PERSON] навчалась з першого класу в Ізюмській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів № 2 в 2001-2002, 2002-2003, 2003-2004 н.р. (а.с. 10, 11-12, 94, 95). Із 2006 року по 2010 рік [PERSON] з чоловіком та дочкою [PERSON], [INFO], проживала у м. Харкові, а з 2010 року проживає разом зі своєю сім'єю [ADDRESS] (а.с. 45, 59, 93). З зустрічної позовної заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду, вбачається, що відповідачі вказують адресу свого фактичного проживання: [ADDRESS], та [ADDRESS] (а.с. 45). Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається у збереженні житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. Таким чином громадянин може байдуже відноситися до збереження права на житлове приміщення в протягом півроку. Інакше він може бути визнаний тим, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України, якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму цього приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користуванням останнім з дня вибуття. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі визнання таких причин поважними суд може продовжити вказаний строк. При цьому у відповідності з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 7 ч.1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог статей 29, 59, 242 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Вимоги відповідають ст. 29 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за змістом яких місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків або одного з них. Зняття з реєстрації місця її проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення його батьків або одного з них права власності на житлове приміщення або право користування ним. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що в 2002 році [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], та [PERSON] вибули із квартири [ADDRESS], у жилому приміщенні не мешкали. Лише в 2013 році [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], не змогли потрапити до квартири [ADDRESS], оскільки [PERSON] замінив на вхідних дверях замки. Відповідачі - Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], та [PERSON] не надали суду доказів на підтвердження того, що з 2002 року до лютого 2013 року вони не проживали у спірній квартирі внаслідок неправомірних дій [PERSON] та зверталися до компетентних органів із метою усунення перешкод у користуванні квартирою (а.с. 54). Сторонами у справі не заперечується, що після 2002 року відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], та [PERSON] безперешкодно час від часу з'являлися у квартирі тільки для того, щоб забрати своє майно, але в житловому приміщенні не мешкали. Отже, відповідачі втратили інтерес до спірної квартири як до місця свого проживання. Отже, до березня 2013 року у спірній квартирі проживав один позивач [PERSON], а відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з дітьми у спірній квартирі [ADDRESS] із 2002 року не проживають та не бажали там проживати понад шість місяців без поважних причин та були відсутніми у квартирі [ADDRESS]. Даний факт підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали копію Акта від 14.07.2014 року (а.с. 218). З урахуванням наведеного суд вважає доведеним факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], та [PERSON] у жилому приміщенні понад шість місяців. Відповідачами відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України не надано доказів поважності причин їх відсутності в спірній квартирі понад встановлені строки. Викладене свідчить про те, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON].

Outcome: approved