overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На підтвердження позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 року, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №943. Шлюб у сторін перший, в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та відповідачем. Шлюбні відносини сторони не підтримують, причиною розпаду сім`ї стали постійні сварки та скандали які виникали через зловживання відповідачем алкоголем. Це призвело до того, що подружжя перестало бути однією родиною, мешкають в спільному житлі як сусіди, спільного господарства не ведуть. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 року, шлюб зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №943 (а.с.4), шлюб у сторін перший, в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей (а.с.5,6). Подружні стосунки припинено, подружжя разом не проживає. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 04.10.2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалося з причини несумісності характерів, почуття любові та взаємоповаги втрачені, подальше спільне життя та відновлення сім'ї неможливо, однією родиною не проживають з січня 2014, мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею Майновим спорів не має, аліментні зобов'язання будуть вирішуватись у іншому проваджені. На зазначених підставах просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Додатково пояснила суду, що були спроби примирення але не вийшло, після розірвання шлюбу бажала повернути дошлюбне прізвище [PERSON] Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Додатково пояснив, що сумісно не проживають з 25 січня 2014 року, позивач зібрала речі та пішла. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача засновані на законі та повинні бути задоволені за наступних підстав: Згідно зі ст.112 СК України, - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2008 року, однак з 25 січня 2014 року однією сім'єю не проживають.(а.с.3) Від шлюб мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO].(а.с.4)|робить,виявля Враховуючи фактичні взаємини сторін, приймаючи до уваги те, що шлюб має формальний характер, примирення між сторонами не можливо, суд вважає, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам малолітньої дитини. Відповідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно наданого суду позивачем свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач при реєстрації шлюбу прізвище змінила з [PERSON] на «[PERSON]», позивач висловила бажання після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище - [PERSON] Таким чином, очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Позивачем сплачені витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією. Отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з цією заявою, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 367577, виданого 21 лютого 2007 року Томашпільським районним відділом земельних ресурсів Вінницької області вона являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6114 гектара, що знаходиться на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Дану земельну ділянку заявниця успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області в [INFO]. Однак, під час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку Томашпільським районним відділом земельних ресурсів Вінницької області було допущено помилку, а саме невірно вказано по батькові «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Оскільки іншим порядком виправити неправильність запису не представляється можливим, окрім як судовим, тому із даною заявою вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про встановлення факту належності вищевказаного державного акта. Також, встановлення заявленого факту заявниці [PERSON] необхідно для відчуження вказаної земельної ділянки, оскільки вона являється громадянкою Російської Федерації. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала за обставин зазначених у ній, попросила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу Держземагенства у Томашпільському районі в судове засідання не з»явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої не заперечує проти заяви, просить справу розглянути за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті. Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем зазначеним у паспорті. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявницею права на відчуження земельної ділянки. Доказами належності [PERSON] правовстановлюючих документів є інформація Рожнятівської сільської ради Томашпільського району № 34 від 28 лютого 2014 року, копія посвідки на постійне місце проживання серії ВН № 018007 виданої ГГІРФО Томашпільського районного відділу внутрішніх справ 17 червня 2009 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона з 1999 року проживає, відкрито та безперервно володіє по даний час квартирою [ADDRESS]. Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно є чужим, заволоділа вона таким майном добросовісно і відкрито, сплачує всі необхідні платежі по утриманню квартири, здійснює в ній ремонт, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] з 1999 року проживає по даний час в квартирі [ADDRESS]. Місце проживання [PERSON] також зареєстровано у вказаному житловому приміщенні (а.с. 7). [PERSON] заволоділа вказаною квартирою добросовісно і відкрито, сплачує всі необхідні платежі по утриманню квартири та здійснює в ній ремонт, володіє цією квартирою понад 10 років, що підтверджується, зокрема, копіями договорів про користування електричною енергією (а.с. 33-35). Ордер на дану квартиру [PERSON] не отримувала, у зв`язку із чим не може реалізувати своє право на приватизацію квартири, що підтверджується копією розпорядження органу приватизації (а.с. 6). Протягом всього безперервного строку володіння квартирою, відповідач з позовом про її повернення до [PERSON] не звертався. За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років (набувальна давність), набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом пп. 1, 8 Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року. Ураховуючи, що [PERSON] добросовісно заволоділа квартирою, відкрито та безперервно володіє зазначеним майном більше десяти років, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року, від шюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач свого обов'язку по утриманню дитини не виконує, дитина проживає разом із нею, перебуває на її утримання, просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що він офіційно не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. Відповідно до ст. ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року, від шюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю, що неоспорюється сторонами по справі. [PERSON] свого обов'язку по утриманню дитини не виконує. [PERSON] офіційно не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. [PERSON] є студенткою денного відділення Чорнобильського медичного училища, отримує стипендію. Ураховуючи, що дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно свого обов`язку по утриманню дитини не виконує, однак у судовому засіданні позовні вимоги визнав, суд вважє, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, ведуть окремі бюджети, фактично припинили шлюбні відносини, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 16 листопада 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 179. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, ведуть окремі бюджети, шлюб має формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, ведуть окремі бюджети, фактично припинили шлюбні відносини, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 29 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 134. У судове засідання позивач не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, однак до суду подав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, ведуть окремі бюджети, шлюб має формальний характер. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ураховуючи, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою. Зазначала, що вона на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 059661, виданого на підставі рішення Жоравської сільської ради народних депутатів № 133 від 30 березня 2001 року, є власником земельної ділянки площею 2,82 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що написання її по батькові у вказаному державному акті не співпадає з написанням її по батькові у її паспорті, у зв`язку із чим вона не може повною мірою реалізовувати свої повноваження власника майна, просила встановити факт належності їй державного акту серії ІІІ - КВ № 059661, виданого на підставі рішення Жоравської сільської ради народних депутатів № 133 від 30 березня 2001 року. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі та підтримала заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, проте до суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 059661, виданого на підставі рішення Жоравської сільської ради народних депутатів № 133 від 30 березня 2001 року, є власником земельної ділянки площею 2,82 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з матеріалів справи по батькові заявниці у її паспорті (а.с. 3) вказано як «[PERSON]». Однак у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 059661 по батькові заявниці зазначено - «[PERSON]». За змістом ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Ураховуючи, що державний акт на право власності на землю серії ІІІ - КВ № 059661 є правовстановлюючим документом і посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,82 га, яка розташована на території Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, написання по батькові заявниці у її паспорті та державному акті не співпадають, у зв`язку із чим [PERSON] не може повною мірою реалізовувати свої повноваження власника майна, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що вагітна від гр. [PERSON], [INFO], та має намір народити дитину. З метою реєстрації шлюбу сторони звернулись до заінтересованої особи, однак у реєстрації шлюбу їм було відмовлено, оскільки [PERSON] не досягла повноліття. У зв'язку з чим, заявник відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного Кодексу України вимушена звернутися до суду із зазначеною заявою . [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі та просили надати їм право на шлюб. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду клопотання слухати справу у її відсутність, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вивчивши наявні матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, про поновлення шлюбу після його розірвання, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її вимогам. Встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку по вагітності в жіночій консультації №3 пологового будинку №5 м. Києва. Станом на 17.01.2014 року тривалість вагітності становила 12-13 тижнів. (а.с. 4) В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що намір одружитися та народжувати дитину є спільним. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, враховуючи, що це дійсна воля сторін, права жодної із сторін не будуть порушені, суд приходить до висновку, про задоволення заяви. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Зазначала, що заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року розірвано шлюб, зареєстрований між нею і [PERSON] 22 лютого 1992 року у Мульчицькій сільській раді Володимирецького району Рівненської області, актовий запис №5. Посилаючись на те, що під час ухвалення вказаного судового рішення щодо вимоги про зміну прізвища після розірвання шлюбу не було ухвалено рішення, просила постановити додаткове рішення, згідно якого залишити їй прізвище [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час і місце розгляду питання про винесення додаткового рішення повідомлені. Установлено, що заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] 22 лютого 1992 року у Мульчицькій сільській раді Володимирецького району Рівненської області, актовий запис №5. Однак при винесенні рішення не було вирішено питання про зміну прізвища [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду справи питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе за заявою позивача шляхом ухвалення додаткового рішення після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved