Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12 квітня 2015 року помер його батько [PERSON] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований по вулиці Київській № 42 в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, земельна ділянка площею 0,2500 га розташованої в с. Комаргород по вул. Київській, 42 Томашпільського району, посвідченого державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 827174 та земельна ділянка площею 2, 3020 га розташованої на території [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 023799. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом і звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому з даним позовом він змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2015 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином покійного [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І АМ № 416271 виданого 12 липня 1974 року Колоденською сільською радою Томашпільського району (а.с.7). Згідно довідки № 1525 від 13 вересня 2018 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Томашпільського району після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області по вул. Київській, 42, земельної ділянки розміром 0,25 га, земельної ділянки розміром 2,3020 га, посвідченої державним актом серії ВН № 023799. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився син [PERSON], який на протязі шести місяців все спадкове майно прийняв. Інших спадкоємців немає (а.с.19). В довідці про показники обєкта нерухомого майна № 208 від 30 жовтня 2018 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на 31.12.2012 року вказано, що право власності на житловий будинок № 42, розташований по вул. Київській, в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області не зареєстровано. До складу спадкового майна входить житловий будинок літ «А», сарай літ «Б», підвал літ «Б1», літня кухня літ «В», ворота, хвіртка (а.с. 17). Відповідно до абз. 8, 9 п. 3.1 витягу із узагальнення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, яий втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належниим правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві праві приватної власності спадкодавцеві. У виписках з погосподарської книги за 1983 1985, 2011-2015 роки вказано, що членом домогосподарства по вул. Київській, 42, записаний першим голова домогосподарства [PERSON], [INFO], який помер 12 квітня 2015 року (а.с.33 35). Як вбачається з державного акта серії ВН № 023799 [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,3020 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Томашпільськогот району та з державного акта серії ЯК № 827174 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2500 га розташованої в с. Комаргород по вул. Київській, 42 (а.с 8, 10). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 421/0130 від 06 листопада 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у звязку відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 18). Повідомленням Томашпільської державної нотаріальної контори № 445/0116 від 21 листопада 2018 року передбачено, що спадкова справа після померлого 12 квітня 2015 року [PERSON] не заведена (а.с. 19-21). До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 12 квітня 2015 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК України 2003 року. Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції ПриватБанк № 0.0.1178345583.1 від 07 листопада 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2011 гривень 54 коп. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1005 грн. 77 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved