Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У лютому 2013 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з останнього 28 507 грн. 15 коп. заборгованості за вказаним договором та 285 грн. 07 коп. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що кредитний договір № DNH4KS20180807 від 03 квітня 2006 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав та не підписував його, кредитні кошти та товар не отримував, а підпис на заяві позичальника № DNH4KS20180807 від 03 квітня 2006 року виконаний не ним. Представник відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення до пояснень свого довірителя. В останньому судовому засіданні також просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи думку представника відповідача про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого представника позивача та наявність у матеріалах справи клопотань представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи без участі позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини по справі та вимоги на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що на підставі поданої 03 квітня 2006 року від імені [PERSON] заяви до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № DNH4KS20180807, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп. із кінцевим терміном повернення до 03 квітня 2007 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надано відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів банку, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09 січня 2013 року виникла загальна заборгованість за кредитом у розмірі 28 507 грн. 15 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь. Заперечуючи проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] посилався на те, що будь-яких дій, направлених на укладання вказаного кредитного договору, він не вчиняв та його не підписував, кредитні кошти та товар не отримував. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. З огляду на вказані положення закону, договір позики є договором реальним та вважається укладеним із моменту передачі грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передачі грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти. Судом встановлено, що заява позичальника разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) і Тарифами банку складає кредитний договір. При цьому від імені [PERSON] підписано лише заяву на видачу кредиту від 03 квітня 2006 року. Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 25 квітня 2014 року № 3451, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, встановлено, що підпис від імені [PERSON]. у заяві позичальника від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807 від імені [PERSON], який розташований на зворотному боці, в рядку «підпис» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Висновок судово-почеркознавчої експертизи, що міститься в справі, повно та однозначно дає категоричну відповідь на поставлене судом питання. Таким чином, суд вважає, що відповідачем [PERSON] було доведено належними та допустимими доказами, що він не підписував кредитний договір. Ухвалою від 09 квітня 2015 року суд зобов'язав ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду належні та допустимі докази передачі кредитних коштів або інших речей [PERSON], що б підтверджувало реальне виконання кредитного договору № DNH4KS20180807 від 03 квітня 2006 року. Вказана ухвала позивачем виконана не була та залишена ним без належного реагування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Таким чином, враховуючи, що кредитний договір є реальним договором, то відсутність доказів про отримання коштів за ним позичальником є підставою для того, щоб вважати його неукладеним. Договір, який не є укладеним, не породжує тих правових наслідків, на досягнення яких він був спрямований. Про визнання договору таким, що не є укладеним, може зазначатися виключно у мотивувальній частині рішення як про обставину справи, встановлену судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved