Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2014 року він з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, та різні погляди на сім`ю, на даний час сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім`ї з відповідачем. Ухвалою суду від 15.02.2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду направив заяву в якій вимоги підтримав, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Судові витрати просив покласти на позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, на електронну пошту суду направила заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 25.11.2014 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1787, та підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved