Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі відповідно до законодавства, за минулий період і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала, що 30.04.1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено запис №90. Від даного шлюбу мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з відповідачем досі перебуває у шлюбі, однак з жовтня 2015 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Повідомила, що з відповідачем була усна домовленість, за якою останній буде добровільно сплачувати аліменти на дітей у розмірі 2000,00 грн., однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав та ухилявся від сплати аліментів. На даний час вона не працює, не має змоги самостійно утримувати їх неповнолітнього сина, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі відповідно до законодавства, починаючи з жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. У встановлений строк відповідач відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлено, що 30 квітня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №90, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюб сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] рок ународження, та [PERSON], [INFO], батьками яких записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 6,7). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідністю із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів ухиляння відповідача від сплати аліментів, суд приходить до висновку про недоцільність присудження аліментів за минулий час. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, розмір аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 80, 84, 141, 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial