Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідно договору № б/н від 07.05.2010 року, укладеному з [PERSON], нею отримано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір. Відповідно до умов договору, він діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Договором також передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк. У порушення зазначених норм договору та закону, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.01.2017 року має заборгованість у розмірі 24089,59 гривень, яка складається з наступного: - 1958,33 грн. - заборгованість за кредитом; - 17507,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1123,31 грн. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості просив стягнути з відповідача. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволений частково. З відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2010 року станом на 31 січня 2017 року: за кредитом - 1958,33 грн., за відсотками за користування кредитом - 17507,95 грн., в загальній сумі 19466 (дев'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 28 копійок, а також судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 17507,95 грн. та судового збору в сумі 1600 грн., в іншій частині залишити рішення суду без змін. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що Умови і Правила надання банківських послуг не містять її підпису, а тому їх не можна вважати складовою частиною договору. Оскільки сторони не погодили умови договору, то відсутні підстави для висновку про існування кредитних зобов»язань і обов»язок для відповідача сплатити проценти. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав повністю. Від представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без його участі ( вх.ЕП-3853/17 від 29.06.17 р. ) Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення норм матеріального або процесуального права. Статтею 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду у справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ( ч. 3 ст. 203 ЦК України) Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2010 року між сторонами ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON], укладено договір б/н, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зі своєї сторони зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором. який складається із: підписаної відповідачем заяви та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Вбачається, що кредитний договір складається із підписаної відповідачем заяви та Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Задовольняючи позов в частині стягнення суми боргу і процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, передав [PERSON] грошові кошти, яка борг не погасила, станом на 31 січня 2017 року борг за кредитом (тілом кредиту) складає 1958,33 грн., проценти за користування кредитом 17507,95 грн. - в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Проте, с розміром нарахованих процентів за користування кредитом погодитись не можна, оскільки розрахунок проведений з порушенням приписів ст.1056 ЦК України. Відповідно до вказаної норми в редакції, яка діяла на час укладання договору 07.05.2010 року, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Зміни до ст. 1056-1 ЦК України в частині надання права змінювати процентну ставку були внесені відповідно до закону України № 3795 У1 від 22.09.2011р., тобто після укладання кредитного договору. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг пунктом 2.1.1.12.6 за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірі, передбаченому Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів за рік. ( а.с. 29 зворот). На час укладання договору діючий тариф передбачав стягнення процентів за користування кредитом розмірі 30 % , який збільшенню не підлягав. Саме такі Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, тому подальше збільшення Банком процентної ставки, а саме : 34,80 % з 01.09.2014 року та 43,20 % з 01.04.2015 р. є необґрунтованим. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом за весь період належить проводити з урахуванням 30% річних (2,5% на місяць) із розрахунку 360 днів на рік, що обумовлено при підписанні заяви позичальника ( а.с.5, а.с.6) Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованість по процентам за користування кредитом на період з 30 травня 2014 року ( дата початку прострочення) по 30.01.2017 року ( дата подачі позову) складає : 1485, 23 грн. ( вх..ЕП3919/17 від 03.04.17 р. а.с. 112) . Таким чином з відповідача на користь позивача належить сягнути заборгованість за процентами у сумі 1485,23 грн. Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості за кредитом, що призводить до зменшення загальної заборгованості, яка визначається у сумі 3443,56 грн. (сума боргу 1958,33 грн.+ сума процентів 1485,23 грн.) Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.4 Закону України « Про удовий збір» № 3674- У1 від 08.07.2011 року судовий збір справляється у розмірі 1% ціни позову , але не менше о,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При стягненні на користь позивача суми заборгованості 3443,56 грн. з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір 640 грн.

Outcome: partial