Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначала, що 15 вересня 2009 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №584. Від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. 13.07.2015 року вони з [PERSON] розірвали шлюб та разом не проживають. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позов, наполягала на його задоволенні, додатково пояснивши на запитання суду, що з 10 лютого 2016 року вона не працює, стоїть на обліку в Бердянському міському центрі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю в розмірі 4000,00 грн. Після розлучення чоловік добровільно надавав кошти на утримання дитини в розмірі 1500 грн., а останнього разу в грудні 2015 року купив для дочки необхідні речі. Проте додатково коштів на придбання продуктів харчування та витрат на навчання не надав, після того допомоги від нього вона не отримує. Їй відомо, що чоловік працював торговим агентом неофіційно, проте назву фірми вона не знає та вважає, що його заробіток становить не менше 6000,00 грн., оскільки зразу після розлучення надавав добровільно кошти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 750,00 грн. на місяць, пояснивши свою позицію тим, що його колишня дружина не використовує надані їй кошти на утримання дитини. Він працює неофіційно і отримує заробітну плату в розмірі 1200 грн. Вважає, що цих коштів буде достатньо, бо дружина говорила йому, що ніяких аліментів на дитину їй не потрібно. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 15.09.2009 року по 07.08.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення Бердянського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року по справі №310/5150/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 07.08.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], батьками якої є позивач та відповідач, яка проживає разом з матір'ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження, довідкою ОСББ «Промінь» №308 від 29.02.2016 року. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Із змісту ст. 181 СК України вбачається, що при відсутності домовленості між батьками про утримання дитини, той з батьків, з ким проживає дитина має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі. У відповідності з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати, зокрема, стан здоров'я та матеріальний стан як позивача так і відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Зі слів позивача, вона з лютого 2016 року не працює, наразі стоїть в центрі зайнятості на обліку та отримує державну допомогу в розмірі 4000,00 грн., проте відповідної довідки суду не надала. Як пояснив сам відповідач, він працює, проте без офіційного оформлення, його зарплата становить 1200 грн., але також ніякої довідки у підтвердження своїх слів суду не представив. Позивач же вважає, що його доходи є значно більшими та становлять приблизно 6000,00 грн. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує, що позивач не обґрунтувала в позовній заяві необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1000 грн. та можливість їх сплати відповідачем. Суд враховує, що сторони не надали суду відповідних доказів у підтвердження свого матеріального становища, хоча обидва мають певний дохід від роботи та отримання державної допомоги. Враховуючи обов'язок обох батьків в рівній мірі утримувати свою дитину та з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який становить на даний час 1455 грн. згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та до 1 грудня 2016 року збільшиться до 1637 гривень, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду, задовольнивши позов частково, яких, на думку суду, на даний час буде достатнім для задоволення потреб дитини з урахуванням її віку. Стосовно позиції відповідача, що він зможе сплачувати аліменти тільки в сумі 750 грн. на місяць, то, на тверде переконання суду, цих коштів не вистачатиме для покриття витрат на забезпечення належного виховання та утримання дитини відповідно до її фізіологічно-вікових потреб. Інших обставин, які впливають на розмір аліментів та враховуються при вирішенні справи, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 800 грн. на місяць, які, з урахуванням аналогічного обов'язку матері, складатимуть більше ніж прожитковий мінімум для їхньої дитини. В решті заявлених позовних вимог слід відмовити. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач у даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial