Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 25000 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 10 листопада 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai» з державними номерними знаками «АХ6062ЕА» під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «BMW» з державними номерними знаками «АА0506КР» під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АІ/0569049, [PERSON] звернувся із заявою про здійснення йому страхового відшкодування та останньому здійснено виплату у розмірі 25000 грн. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, про яку останній страховика не повідомив у передбачені ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки. А тому страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю, а представник відповідача з огляду на правову позицію Верховного Суду України просить у задоволені позову відмовити, справу розглянути без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 10 листопада 2014 року о 06.00 годині на перехресті вулиць Київська-Чекрняхівського у м.Бровари Київської області [PERSON], керуючи автомобіля марки «Hyundai Accent» з державними номерними знаками «АХ6062ЕА» не зреагував на зміну дорожньої обстановки та не вибрав безпечну швидкість руху, чим порушив п.2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW 520і» з державними номерними знаками «АА0506КР» під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] та останнього визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З довідки ВДАІ м.Бровари ГУ МВС України в Київській області від 10 листопада 2014 року транспортний засіб марки «BMW 520і» з державними номерними знаками «АА0506КР», власником якого [PERSON], отримав механічні пошкодження. 11 листопада 2014 року [PERSON] повідомив ДТВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду за участі [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом №АІ/0569049, укладеним із [PERSON] Відповідно до звіту №9800 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «BMW 520і» з державними номерними знаками «АА0506КР» матеріальний збиток внаслідок його пошкодження становить 79306,02 грн. 04 березня 2015 року між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та потерпілим [PERSON] укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 10 листопада 2014 року, складає 25000 грн., яка була сплачена відповідно до платіжного доручення №10656 від 25 березня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, відповідно до пп. «ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1\~ст. 33 цього Закону. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (пп. 33.1.2, п. 33.1,\~ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначені висновки відповідають правовій позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, суд на підставі встановлених обставин справи приходить до висновку, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами факту заподіяння йому збитків, які полягають у необґрунтованій виплаті страхового відшкодування потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце з участю [PERSON] внаслідок неповідомлення останнім про дорожньо-транспортну пригоду, а тому у задоволені позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed