Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У лютому 2020р. [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] . В поданій заяві [PERSON] вказав, що його мати [PERSON] з 1964 р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Вони вели спільне господарство та проживали разом в с.Кам`яний Брід Володарсько-Волинського району Житомирської області. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Наявність між [PERSON] та [PERSON] фактичних шлюбних відносин можуть підтвердити жителі с.Кам`яний Брід Володарсько-Волинського району Житомирської області. Самостійно звернутись до суду про встановлення фактичних шлюбних відносин [PERSON] не могла, оскільки хворіла, не могла пересуватись без сторонньої допомоги. [INFO] померла мати заявника - [PERSON] . Заявник зазначає, що інших спадкоємців у [PERSON] крім його матері не було. Протягом останніх 35 років він постійно допомагав матері та вітчиму у ведені господарства, ремонтував будинок, допомагав матеріально. Після їх смерті займався похованням. Встановлення юридичних фактів необхідно заявнику для визнання за померлою матір`ю [PERSON] права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , що складається із земельної частки (паю) розміром 5,08 умовних кадастрових гектарів, право власності на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0178288, який видано 20.05.1997р. Хорошівська державна нотаріальна контора у клопотанні від 06.04.2021р. просила розгляд справи здійснювати у відсутність представника нотаріальної контори. При вирішенні справи завідувач Хорошівської державної нотаріальної контори С.О. Коберник покладався на розсуд суду. Виконавчий комітет Новоборівської селищної ради Хорошіського району Житомирської області в клопотанні від 03.11.2020р. просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника заінтересованої особи за наявними доказами. Проти задоволення заяви не заперечував (а.с.58). В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали з підстав, викладених у ній, просили заяву задовольнити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є племінником заявника, вказав, що [PERSON] була його бабусею, а [PERSON] - дідом. [PERSON] вказав, що всі канікули проводив у дідуся та бабусі, які проживали в селі Кам`яний Брід Володарсько-Волинського району Житомирської області разом в одному будинку, як сім`я, та вели спільне господарство. Спільних дітей у них не було. Стосунки були добрі. Після смерті дідуся [PERSON] бабуся залишилась проживати там же. Суд, вислухавши пояснення заявника та покази свідка, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності та кожен окремо, приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц). Відповідно до посвідки про народження № [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] (а.с.11). Як свідчать матеріали справи, [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]., одружились в 1942 р. Після реєстрації шлюбу дружині, присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] заявник [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10). Також наявний в матеріалах справи сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ №0178287 свідчить про те, що [PERSON] на підставі рішення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації від 13.05.1997р. №136 отримала право земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Кам`янобрідське» (а.с.12). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0178288 [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Кам`янобрідське» (а.с.13). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Фасівської сільської ради №344 від 14.08.2000р., виданій [PERSON] , проживаючій у буд. [ADDRESS] , остання має 2 земельні паї розміром 10,16 га. (а.с.14). Також в цій довідці вказано про те, що чоловіком [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.17,18). Суд приймає до уваги пояснення допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який переконливо зазначив, що його бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] проживали разом в одному будинку, як сім`я, та вели спільне господарство. Згідно довідок №452, №453 від 27.12.2001р., виданих [PERSON] виконкомом Фасівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, заявник займався похованням матері [PERSON] та вітчима [PERSON] . В заяві [PERSON] просить встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . В абзаці 1 та 2 п.1 постанови від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України вказав, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У справі, що розглядається, заявником доведено факт перебування [PERSON] , [INFO] , у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] , до дня смерті останнього. З приводу встановлення факту прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.17). В заяві [PERSON] зазначає, що інших спадкоємців у [PERSON] крім його матері [PERSON] не було. Лист №1608 від 27.07.2020р. Житомирського обласного державного нотаріального архіву свідчить про те, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.51). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кам`янобрідське», розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах, право власності на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0178288 (а.с.13). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , тобто, до набрання чинності ЦК України, а тому в даному випадку за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ч.1 ст.527 Цивільного кодексу Української РСР). Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] до дня смерті останнього та вони вели спільне господарство. Встановлено, що після смерті [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті та після смерті останнього володіла спадковим майном, використовувала відповідні земельні ділянки. З огляду на викладене вище та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника щодо встановлення факту прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved