Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.04.2012 року у розмірі 128000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2012 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмір зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. У порушення ст.ст. 526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2019 має заборгованість в загальній сумі 236145,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4887,43 грн., заборгованості по процентам 228781,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2477,12 грн. Від цієї суми позивач відрахував суму, яка була стягнута рішенням суду від 12.12.2014 у розмірі 5263,95 грн., різниця становить 228655,14 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по відсоткам за користування кредитом за вказаним кредитним договором у розмірі 128000 грн., судовий збір в сумі 1921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд за відсутністю представника позивача та винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено. На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка 14.04.2012 року підписана сторонами, а також Умов та правил надання банківських послуг, та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті: www. privatbank.ua, між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит на суму 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Голд»; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 року становить -236145,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4887,43 грн., заборгованості по процентам 228781,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2477,12 грн. Від цієї суми позивач відрахував суму, яка була стягнута рішенням суду від 12.12.2014 у розмірі 5263,95 грн., різниця становить 228655,14 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по відсоткам за користування кредитом за вказаним кредитним договором у розмірі 128000 грн. Згідно наданого банком рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2014 року по цивільній справі № 265/6127/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з останнього було стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 14.04.2012р. у сумі 5263,95 грн., яка включає: 4887,43 грн. заборгованість за кредитом, 125,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована складова); 250,66 грн. штраф (процентна складова). Мотиви суду. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК). За ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2014 року, заборгованість [PERSON] у повному обсязі за тим самим кредитним договором, а саме кредитним договором від 14.04.2012 року, вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст. 61 Конституції, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання. Вказане стосується й нарахованих відсотків. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 11 вересня 2014 року (моменту звернення з попереднім позовом до суду) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, викладеній у Постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18. У ст. 1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. За таких обставин, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати проценти, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю.

Outcome: dismissed