Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення парканів та хвіртки, зобовязання вчинити дії, посилаючись на те, що позивачі є співвласниками частини домоволодіння за адресою м. Запоріжжя, вул. Курганна, 3, кожному належить по 31/100 частині цього домоволодіння, яке складається з земельної ділянки, капітальних житлових будинків, господарських та допоміжних споруд, парканів. Позивачі проживають у будинку, позначеному в технічному паспорті №3 літ. А, А1, А2, який складається з двох квартир. Позивачі займають частину будинку, позначену як квартира 1. Іншим співвласником домоволодіння є відповідач [PERSON], який займає частину будинку, позначену в технічному паспорті №3 як квартира 2 (літ. А, а1, а2). Також відповідачу належить збудований ним житловий будинок літ. Б, В, О. Загальна частка відповідача у спільній власності становить 19/50. Порядок фактичного користування домоволодінням між співвласниками було письмово зафіксовано ліцензованою землевпорядною організацією ТОВ «[PERSON] землі». В період часу з серпня 2013 року по грудень 2013 року у порушення погодженого порядку користування домоволодінням, всупереч нормам цивільного, земельного законодавства, Державних будівельних норм, відповідач незаконно, самочинно, без згоди співвласників частково збудував і перебудував: частину паркану, позначеного в технічному паспорті №19. Цей паркан металевий, суцільний, на бетонному цоколі, висотою 2,0 метри. Він примикає до частини квартири 1 у будинку літ. А1, в якому проживають позивачі. Паркан повністю перекриває позивача доступ до зовнішньої стіни частини будинку літ. А1 відповідно кімнат 1-3 і 1-4; паркан з хвірткою, які позначені в технічному паспорті №20. Згідно технічного паспорту, паркан та хвіртка металеві, суцільні, висотою 2,0 метри. Хвіртка примикає до частини квартири 1 у будинку літ. А1, зачинена на замок, ключі знаходяться у відповідача, і таким чином повністю перекриває позивачам доступ до зовнішньої стіни частини будинку літ. А1, частини квартири 1, відповідно вікна кімнати 1-4. Паркан знаходиться на відстані 0,80 м від стіни будинку, має висоту 2,0 м, і тим самим штучно затемнює приміщення кімнати 1-4. Внаслідок зазначеного незаконного будівництва порушуються права позивачів мати вільний доступ до належної їм частини житлового будинку із зовнішньої сторони, відбувається штучне затемнення приміщення кімнати. Вищезазначені паркани та хвіртка не відповідають вимогам п.3.19* ДБН 360-92* «Містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень» та п. 3.6.4 «Правил забудови м. Запоріжжя» від 30.11.2007р. №24. На неодноразові вимоги позивачів [PERSON] вказані порушення не усунув. З метою захисту своїх прав позивачі зверталися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району м. Запоріжжя та до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, які за результатами розгляду звернень рекомендували звернутися за захистом порушених прав до суду. Посилаючись на зазначені обставини, на положення ст. 41 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, норми ст. 103 ЗК України, ст.ст. 293, 386, 391 ЦК України, позивачі просять: усунути перешкоди у користуванні власністю та зобовязати відповідача знести (шляхом повного демонтажу) частини (80 см від стіни будинку) побудованого паркану (позначеного у технічному паспорті за №19, металевого, суцільного, пофарбованого, на бетонному цоколі, висотою 2метри), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Курганна 3, який примикає до частини будинку, що у технічному плані позначена літер. А1; усунути перешкоди у користуванні власністю та зобовязати відповідача знести (шляхом повного демонтажу) паркану із хвірткою (позначених у технічному паспорті за №20, металевих, суцільних, пофарбованих, висотою 2 м), розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Курганна 3, які примикають до частини будинку, що у технічному плані позначена літер. А1 із зовнішньої стіни кімнат 1-3, 1-4. В судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали позов, просили його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач надав заперечення проти позову, вказуючи, що позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок зведення спірних паркану та хвіртки значно змінилась в сторону погіршення аерація земельної ділянки, а також інсоляція (освітлення) внутрішніх приміщень будинку. Технічна документація, на яку посилаються позивачі, та яку надали до позовної заяви, не відповідає дійсності, оскільки наявний інший технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №3 по вул. Курганна у м. Запоріжжя від 05.06.2012р., 15.10.2013р. Посилання позивачів на те, що з серпня 2013 року по грудень 2013 року [PERSON] незаконно, самочинно, без їх згоди частково побудував та перебудував частину паркану, який позначений літ. №19 у технічному паспорті, не відповідає дійсності, оскільки з технічного паспорту від 05.06.2012 року, наявного у [PERSON], вбачається, що паркан між земельними ділянками вже існував за №16 (побудований у 2005 році) та №12 (побудований у 2008 році) і на той час позивачів все влаштовувало. Житлова прибудова А-1 побудована у 1987 році, тобто вже після того, як був зведений паркан між земельними ділянками та в порушення норм у притул цього паркану, та свідомо зроблено вікно, яке виходить у сусідній двір. Зазначає помилковим, що під №20 у технічному паспорті значиться паркан з хвірткою, оскільки це стіна навісу та хвіртка. Коли відповідачем встановлювалась хвіртка, було дотримано вимоги зазначених будівельних норм та відступлено від будинку 1,0 м. Однак, після цього позивачі здійснювали утеплення зовнішньої стіни будинку літ. А-1 зі сторони кімнат 1-3, 1-4, чим збільшили товщину стіни, у звязку з чим відстань від стіни навісу до зовнішньої стіни кімнат 1-3, 1- 4 частини будинку зменшилась приблизно на 10 см. Причиною затемнення вікна позивачів є добудований ним широкий козирок. До встановлення паркану вимусили дії позивачів, які неодноразово через вікно, розташоване на зовнішній стороні стіни кімнат 1-3, 1-4 частини будинку літ. А-1, виходили на земельну ділянку відповідача без його дозволу, у його відсутність переміщувались по двору, чим порушували його право власності. Позивачі не мали доступу до стіни будинку з 1999 року, оскільки вже тоді існував паркан між земельними ділянками. Висновки судової експертизи №2113 від 12 серпня 2015 року не можуть бути належним та допустимим доказом, є необєктивними, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на те, що [PERSON] не повідомлявся про проведення експертизи у встановленому порядку, суд задовольнив клопотання про проведення експертизи за результатами огляду обєкту дослідження лише зі сторони позивачів. Судову будівельно-технічну експертизу проведено на підставі технічного паспорту БТІ на домоволодіння №3 по вул. Курганна в м. Запоріжжя, який не відповідав та не відповідає дійсності на момент проведення експертизи. Експерт зробив висновок, що паркан №19 та паркан з хвірткою №20 не відповідають вимогам п. 6.7. ДБН Б.21.2-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» по висоті будови. Однак, вимоги п. 6.7. ДЕН В.2.2-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» не можуть застосовуватися до паркану №19 та до паркану з хвірткою №20, оскільки зазначений пункт включений до розділу б «Благоустрій прибудинкових територій», а «прибудинкова територія» згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року за №76, це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Крім того, 03.04.2014 року посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області здійснено перевірку дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил у сфері містобудування щодо будівництва за адресою м. Запоріжжя вул. Курганна, 3, за результатами якої будь яких порушень не виявлено. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, що знаходяться за адресою м. Запоріжжя, вулиця Курганна, буд. 3. Відповідач [PERSON] є власником 19/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вулиця Курганна, буд. 3, на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1999р. (а.с…7-8 в додатку до заперечень). Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.1999р., на земельній ділянці був розташований житловий будинок шлакобетонний, обкладений цеглою, житловою площею 50,4 кв.м. літ. А, житлова прибудова шлакоблочна, обкладена цеглою, житловою площею 12,1 кв.м. літ. А1, та господарчі та побутові споруди: гараж літ. Б, сараї літ. В, літ. Ж, літ. Н, літ. О, льох літ. пг, паркани №1, №8, №9, водопроводи №2, №5. З копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою м. Запоріжжя, вул. Курганна, 3, складеного станом на 19.11.1999р., вбачається, що на земельній ділянці був розташований житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ. А1, гараж літ. Б, сараї літ. В, літ. Ж, літ. Н, літ. О, паркани №1, №8, №9, водопроводи №2, №5, а також службові прибудови а1 і а2. Дозвіл на будівництво прибудови а2 (приміщення 2-1 і 2-2) і приміщення 2-4 у будинку літ. А був отриманий на підставі рішення виконкому №228 від 24.12.1999р., про що внесені поточні зміни до технічного паспорту (а.с.32-33). Таким чином, житловий будинок складався з двох квартир: квартира 1 приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 в житловій прибудові літ. А1, приміщення 1-5, 1-6 в житловому будинку літ. А; квартира 2 приміщення 2-1, 2-2 в прибудові а2, приміщення 2-5 (по експлікації 2-3) в прибудові а1, приміщення 2-4, 2-5, 2-6 в будинку літ. А, яку придбав [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28.12.1999р. Власником 31/50 частини цього житлового будинку була [PERSON], яка 22.12.2004р. подарувала належну їй частину житлового будинку (квартира 1) в рівних частках [PERSON] і [PERSON] Отже, позивачі [PERSON] і [PERSON] стали співвласниками 31/50 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вулиця Курганна, буд.3 і розташованого на земельній ділянці площею 1651 кв.м., на підставі договору дарування від 22.12.2004р., згідно якого вони прийняли у дарунок 31/50 частину зазначеного житлового будинку, по ? частині кожний (по 31/100). Згідно договору дарування, на вказаній земельній ділянці розташовано: жилий будинок зазначений в плані літерою А, шлакобетонний обкладений цеглою, жилою площею 50,4 кв.м., А1 житлова прибудова, шлакоблок обкладений цеглою, жилою площею 12,1 кв.м., Б гараж, В, Н, О, П, Р сараї, пг погріб з шийкою, №1, 8, 9, 10 паркани, №2, 5 водогони, С вбиральня. (а.с.15). Право власності [PERSON] на 31/100 частку і [PERSON] на 31/100 частку вказаного житлового будинку підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2005р. (а.с.23). Щодо земельної ділянки судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 26.06.2012р. присадибна земельна ділянка за адресою м. Запоріжжя, вул. Курганна, 3, кадастровий номер 2310100000:04:027:0075, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, передана у приватну власність співвласникам житлового будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до їх часток, державна реєстрація земельної ділянки відбулася 28.12.2012р. Відповідно, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 31/100 від 0,100 га, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 31/100 від 0,100 га, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 19/50 від 0,100 га (а.с.25-28, 9-10 додатку до заперечень). Також, згідно кадастрового плану земельної ділянки, [PERSON] і [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0510 га, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0360 га, які примикають до земельної ділянки площею 0,1000 га, що перебуває у їхній спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 311, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням(неприпустимий вплив). За розясненнями, викладеними у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В силу ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Між співвласниками житлового будинку та земельної ділянки склався порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 0,1000 га, відповідно до якого було погоджено порядок фактичного землекористування (ділянка S1 на погодженому порядку фактичного землекористування) (а.с.29). Згідно цього порядку фактичного землекористування, в користуванні позивачів знаходиться земельна ділянка, яка забезпечує безперешкодний доступ до зовнішньої стіни належного їм будинку. Згідно технічного паспорту, виготовленого за заявою позивачів ТОВ «Оціночно-консалтінгова фірма «Бізнес-Експерт-Сервіс» станом на 08.07.2014р., на земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ. А, житлові прибудови літ. А1, А2, гараж літ. Б, вбиральня літ. С, погріб з шийкою літ. пг, паркани №1, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, паркани з хвірткою №12, 20, 21, зливна яма №11, водопровід №2, 5, замощення І. (а.с.17-18). Фактично у користуванні [PERSON] і [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: частина житлового будинку літ.А приміщення 1-6, 1-5; житлова прибудова літ. А1 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4), ганок і козирок до літ. А1, житлова прибудова літ. А2 (самовільно збудована), сарай літ.Н, погреб літ. пг1 під літ.Н, сарай літ.Р, вбиральня літ.С, водопровід літ.№5, зливна яма літ. №11, паркан з хвірткою літ. №12, паркани літ. №14, №15, №16, №17, №18, №21. Фактично у користуванні [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: частина житлового будинку літ.А приміщення 2-4, 2-5, 2-6; прибудова літ. а1, прибудова літ.а2, гараж літ. Б, сарай літ.В, погреб літ. пг, сарай літ. О, водопровід літ. №2, паркани літ. №1, №19, №20. Позначені в технічному паспорті паркан №19 і паркан з хвірткою №20 примикають до частини квартири 1 у будинку літ. А1, що належить позивачам. З наданої відповідачем технічної документації вбачається, що між земельними ділянками, якими фактично користуються співвласники, у 2005 році, був встановлений паркан №16 (азбестоцементні листи на бетонному цоколі) висотою 1,7 м, у 2008 році був встановлений паркан №12 (металевий профіль на бетонному цоколі) висотою 2,0 м (за даними технічного паспорта на житловий будинок за адресою м. Запоріжжя, вул. Курганна, 3, виготовленого ТОВ «ЗМБТІ» станом на 05.06.2012р., технічного паспорта, виготовленого на замовлення [PERSON] ПП «ЗБТІ» станом на 15.10.2013р.). За даними технічного паспорта відповідача, виготовленого ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» станом на 15.01.2014 року, на плані між земельними ділянками, якими фактично користуються співвласники, позначено лише паркан літ. №6, однак в експлікації приміщень до плану садибного житлового будинку і в переліку споруд такий паркан не значиться. В наданій відповідачем технічній документації також не значиться навіс зі стіною, як відповідач називає зазначений у позові паркан №20. Наявність різної технічної документації у сторін у справі не спростовує факту наявності спірних споруд, встановлених відповідачем, які зазначені в технічному паспорті літ. №19 і №20. Їх наявність не заперечується відповідачем, підтверджується дослідженими у судовому засіданні технічною документацією на житловий будинок, фотографіями, висновком експертизи, поясненнями експерта. Так, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст.ст. 143,144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. За клопотанням позивачів була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза на підставі технічного паспорту на садибний житловий будинок №3, виготовленого 08.07.2014р. на замовлення [PERSON] і [PERSON], безпосереднього огляду земельної ділянки, якою користуються позивачі, та спірних обєктів зі сторони позивачів. Відповідач [PERSON] не надав доступ експерту до обєкту дослідження. Згідно висновку експерта №2113 від 12.08.2015р., вивченням наданої технічної документації встановлено, що фактично у користуванні [PERSON] і [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: частина житлового будинку літ.А приміщення 1-6 (самовільно переобладнане), 1-5; житлова прибудова літ. А1 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4), ганок і козирок до літ. А1, житлова прибудова літ. А2 (самовільно збудована), сарай літ.Н, погреб літ. пг1 під літ.Н, сарай літ.Р, вбиральня літ.С, водопровід літ.№5, зливна яма літ. №11, паркан з хвірткою літ. №12, паркани літ. №14, №15, №16, №17, №18, №21. Фактично у користуванні [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: частина житлового будинку літ.А приміщення 2-4, 2-5, 2-6; прибудова літ. а1, прибудова літ.а2, гараж літ. Б, сарай літ. В, погреб літ. пг, сарай літ. О, водопровід літ. №2, паркани літ. №1, №19, №20. Паркан літ. «№19» не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б.21.2-5: 2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» по висоті будівлі, вимогам п. 3.25* ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» по своєму місцю розташування. Паркан з хвірткою літ. №20 не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б. 21.2-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» по висоті будівлі, вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» по своєму місцю розташування. Крім того, досліджувані паркани літ. «№20» та літ. «№19», примикають до зовнішньої сторони стіни кімнат 1-3, 1-4 частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1, чим виключають можливість доступу співвласників [PERSON] і [PERSON] до частини зовнішньої стіни приміщень 1-3 і 1-4, що є невідповідністю вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Проведеним візуальним оглядом встановлено, що за своїми технічними характеристиками паркан (позначений в технічному паспорті літ. «№19»), розташований за адресою: м Запоріжжя, вул. Курганна, 3, який примикає до частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1 - являє собою металеву конструкцію (каркас з профільної металевої труби 20ммх40мм, облицьований металевим профільним листом) на бетонному фундаменті. Висота бетонного фундаменту становить 0,9 м, а висота безпосередньо огорожі від 2,07м (в районі частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1) до 1,57м (в районі сараю літ. Р). Разом, загальна висота огорожі (паркану літ. «№19»), з боку земельної ділянки [PERSON] і [PERSON], становить від 2,47м до 2,97м, що не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б.21.2-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» по висоті будівлі. За своїм розташуванням досліджуваний паркан літ. «№19» не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» - відстань від досліджуваного паркану до будови льоху ліг. «пг» становить 0,64 м, до сараю літ. «Н» - 0,51м, до будови сараю літ. «Р» - 0,47м, тоді як відстань, визначена для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту від найбільш виступаючої конструкції стіни до сусідньої межі ділянки, становить не менше 1,0 м. Крім того, досліджуваний паркан літ. «№19» примикає до рогу житлової прибудови літ. «А1», чим виключає можливість доступу співвласників [PERSON] і [PERSON] до частини зовнішньої стіни приміщень 1-3 і 1-4, що є не відповідністю вимогам п. 3.25* ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». За своїми технічними характеристиками паркан з хвірткою (позначені в технічному паспорті літ. №20), розташовані за адресою: м Запоріжжя, вул. Курганна, 3, що примикають до частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1, з зовнішньої сторони стіни кімнат 1-3, 1-4, - являє собою металеву конструкцію (каркас з профільної металевої труби 20ммх40мм, облицьований металевим профільним листом) на бетонному фундаменті. Визначити фактичну висоту бетонного фундаменту і безпосередньо металевого паркану неможливо, через ненадання співвласником [PERSON] доступу до об'єкта дослідження. Відповідно до наданої на дослідження схеми порядку користування земельною ділянкою, висота паркану з хвірткою літ. №20 становить більше 2,0м, що не відповідає вимогам п. 6.7 ДБН Б.21.2-5.2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» по висоті споруди. За своїм розташуванням досліджуваний паркан з хвірткою літ. «№20» не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» - відстань від досліджуваного паркану до зовнішньої сторони стіни кімнат 1-3, 1-4 частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1, згідно з наданою на дослідження Схемою порядку користування земельною ділянкою становить 0,96м, тоді так відстань, визначена для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту від найбільш виступаючої конструкції стіни до сусідньої межі ділянки становить не менше 1,0 м. Крім того, досліджуваний паркан з хвірткою літ. «№20» примикає до зовнішньої сторони стіни кімнат 1-3, 1-4 частини будинку, позначеного в технічному плані літ. А1, чим виключає можливість доступу співвласників [PERSON] і [PERSON] до частини зовнішньої стіни приміщень 1-3 і 1-4, що є невідповідністю вимогам п. 3.25** ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Відповідно до ч. 2 ст. 147 ЦПК України у судовому засіданні були вислухані усні пояснення експерта, який підтвердив свій висновок щодо невідповідності спірних споруд вимогам нормативних документів, що діють в області будівництва, зокрема, п. 3.25** ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.7 ДБН Б.21.2-5.2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій», який всупереч доводам відповідача, регламентує висоту огорожі як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Додатково розяснив, що зазначені паркани погіршують інсоляцію жилого приміщення позивачів, побудовані на незначній відстані від будівлі та виключають можливість обслуговування стіни домоволодіння позивачів. При судовому розгляді справи суд відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України вживав заходи щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав. Відповідачеві було розяснено його право надавати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, в тому числі заявляти клопотання про призначення в справі експертизи задля зясування питань, які потребують спеціальних знань, від чого відповідач категорично відмовився, посилаючись на те, що спорудження парканів було обумовлено неправомірною поведінкою позивачів, а погоджений ними у 2012 році порядок користування спільною земельною ділянкою є формальністю, якої ніхто не зобовязаний дотримуватися. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). За таких обставин, враховуючи доведеність факту наявності порушень будівельних норм, які створюють перешкоди позивачам для користування власним приміщенням та порушують їхні права, суд вважає, що позов про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом демонтажу спірних споруд, які встановлені відповідачем і не відповідають будівельним нормам і правилам, підлягає задоволенню. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що у позові слід відмовити з тих підстав, що заявлені у позові перешкоди у здійсненні права власності виникли у позивачів до набуття ними цього права, оскільки ще з 1999 року між земельними ділянками був встановлений паркан і у позивачів був відсутній доступ до стіни будинку, з чим вони погоджувалися. По-перше, ці доводи не відповідають матеріалам справи, а між сторонами був погоджений і затверджений порядок користування земельною ділянкою у 2012 році, яким забезпечувався доступ позивачам до зовнішньої стіни їхнього будинку, по-друге, позов має на меті усунення триваючих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивачів підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені ними при зверненні із позовом до суду по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved