Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], такою, що втратила право користування квартирою 10 в будинку 18 по вул. Степна смт. Новодонецьке м. Добропілля Донецької області. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що [PERSON] є онукою позивача, та зареєстрована у [INFO] з 08 жовтня 2009 року. Однак, з кінця грудня 2009 року [PERSON] виїхала з вищевказаної квартири та фактично перестала у ній мешкати. Відповідач не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні вищезазначеної квартири. Просила задовольнити позов. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась в суд з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився. Проте, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася,\~про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради 31 січня 2008 року, належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. (а.с.4) Що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 26 лютого 2008 року Добропільським бюро технічної інвентаризації. (а.с.5) Згідно довідки про склад сімї №14-15 від 16 січня 2019 року, виданої ФОП [PERSON], у квартирі [ADDRESS] м.Добропілля, зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.9) Відповідно до посвідки на постійне місце проживання серії ДН № 245, виданої 29 вересня 2009 року Добропільським МВ УГІРФО ГУМВС України, [PERSON] приїхала з Росії у 2009 році та зареєстрована на території України відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію». (а.с.6) Згідно штампу про реєстрацію місця проживання на зворотній стороні посвідки, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] з 08 жовтня 2009 року, що також підтверджується копією домової книги для прописки громадян. (а.с.7-8) Актом комісії від 15 січня 2019 року підтверджено, що за адресою [ADDRESS], проживає лише позивач [PERSON]. А її онука [PERSON], яку її бабуся [PERSON] у 2009 року прописала до своєї квартири, не проживає у ній з 2009 року і по теперішній час. (а.с.10) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як розяснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно д вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS], суд вважає, що вона втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved