Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на спадкове майно, а саме 1/20 частину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є донькою померлого [INFO] [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/10 частки (увійшла квартира [ADDRESS] . Окрім позивачки, спадкоємцем першої черги є також інша донька спадкодавця відповідач [PERSON] , тобто позивач має право на 1/2 частки спадкової маси, тобто на 1/20 житлового будинку. Під час вирішення питання про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Державним нотаріусом Четвертої ДДНК постановою від 03.07.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, у зв`язку з відсутністю у спадкоємців правовстановлюючого документа на нерухоме майно, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій, [PERSON] також прохала визнати за нею, як спадкоємцем першої черги, право власності на 1/20 частину будинку по [ADDRESS] , обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, аналогічними підставами, викладеними у первісному позові. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , у судовому засіданні прохала задовольнити зустрічні позовні вимоги, первісний позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Представник третьої особи - Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справу за відсутності їх представника. Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.1977 року, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.10.1996 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6). Отже, позивач за первісним позовом [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] . В свою чергу, як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.07.1972 року, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] (а.с.61). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.08.1989 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.61). Тобто, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.12.2016 року АНД районним у м.Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з 1/10 житлового будинку (до якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1971 року, посвідченого Третьою ДДНК за реєстром №1-2677, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР» та записано в реєстрову книгу №242 за реєстровим № [ADDRESS] . Відповідно до технічної документації, на дату останньої інвентаризації, проведеної 26.03.2010 року, домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку, Літ. А-1 загальною площею 267,2 м2 та житловою площею 156,9 м2, має 4 поверхи та цокольний поверх. Згадана квартира №3, яка увійшла в 1/10 частину домоволодіння, належну спадкодавцю має площу 27,1 м2, з яких житлова 10,2 м2 та складається з наступних приміщень: 1 Коридор 7,9 м2, 2- Кухня 5,7 м2, 3- Житлова 10,2 м2, 4 Комора 3,3 м2. Зазначені обставини підтверджуються листом КП «ДМБТІ» ДОР» від 27.07.2018 року № 10797, Технічним паспортом від 26.03.2010 року, копією Договору купівлі-продажу частини будинку, наявного у спадковій справі №112/2017, копія якої була витребувана в Четвертій ДДНК ухвалою суду та додана до матеріалів справи. У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст.1258 ЦК України). Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкодавець [PERSON] за життя не розпорядився належною йому 1/10 часткою житлового будинку шляхом складання заповіту, а відтак спадкування здійснюється за законом. Згідно нотаріально посвідчених заяв від 11.02.2017 року, наявних у спадковій справі, дружина спадкодавця та матір сторін по справі [PERSON] відмовилася від спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка, на користь доньок [PERSON] та [PERSON] та відмовилася від отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину спільно нажитого з спадкодавцем майна. Інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, а тому судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , є єдиними спадкоємцями за законом. Постановою Державного нотаріуса Четвертої ДДНК Шугаєвої Н.С. від 03.07.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на 1/10 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємців правовстановлюючого документа на нерухоме майно, а саме договору купівлі-продажу від 23.08.1971 року. Дублікат зазначеного договору у Державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області також відсутній, оскільки, згідно довідки №608/01-21 від 11.06.2019 року, не передавався туди на зберігання з Третьої ДДНК (а.с.7). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що окрім сторін по справі, жодна інша особа із заявами про прийняття спадщини у вигляді 1/10 частини (куди увійшла квартира [ADDRESS] , після померлого [PERSON] до нотаріуса не зверталася, право позивачів на спадкове майно не оспорювала. Окрім того, згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2019 року, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, зокрема Договору купівлі-продажу 23.08.1971 року, існування якого та факт реєстрації права власності на майно за спадкодавцем на його підставі судом встановлено та досліджено його копію, однак сам Договір сторонами втрачено та вичерпано всі можливості отримання його дублікату, що позбавляє сторін можливості здійснити оформлення належної їм спадщини, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість вимог первісного та зустрічного позовів та необхідність судового захисту закріпленого у ст.41 Конституції України права особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовних заяв [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було сплачено 840,80 грн. Таким чином, оскільки позовні вимоги обох сторін задоволені, в порядку взаємозаліку сплаченого судового збору з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 72,40 грн. (840,80 грн. - 768,40 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved