overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є власником указаного вище житлового будинку, в якому зареєстровано місце проживання її доньки [PERSON] . Остання більше 9 років у належному їй будинку не проживає та у добровільному порядку свою реєстрацію не знімає. Відповідач більше року житлом не користується, а тому втратила право на користування спірним житлом. Сторони у судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву відповідач не подавала. Згідно поданих заяв представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов визнає, просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку реєстрацією місця проживання [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 жовтня 2018 року належить [PERSON] . Реєстрація відповідача у спірному житлі підтверджується повідомленням Управління ДМС України у Рівненській області від 17 березня 2020 року та довідкою Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області №108 від 07 лютого 2020 року про склад сім`ї позивача. Обставини непроживання понад 9 років в будинку по [ADDRESS] відповідачем не заперечуються. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. А тому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік без поважних причин, тому позов підлягає задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є власником указаної вище квартири, в якій зареєстровано місце проживання її невістки [PERSON] Остання з жовтня 2017 року в належній їй квартирі не проживає, комунальних послуг не сплачує та у добровільному порядку свою реєстрацію не знімає. Відповідачка більше року житлом не користується, а тому втратила право на користування спірним житлом. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Згідно поданих клопотань позивач позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов визнає, просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку реєстрацією місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1996 року належить [PERSON] Реєстрація відповідача у спірному житлі підтверджується випискою з будинкової книги та довідкою Мізоцької селищної ради №1405 від 11 липня 2019 року про склад сім`ї, за якими відповідачка за місцем реєстрації не проживає та його місцезнаходження невідоме, актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 20 квітня 2018 року, 18 січня 2019 року, 22 квітня 2019 року. А згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік без поважних причин, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При ухваленні рішення у зв`язку із задоволенням позову згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить визнати до [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є власницею вказаного вище будинковолодіння, однак не в повній мірі може реалізувати своє право власності, оскільки в її будинку зареєстроване місце проживання [PERSON]. Остання з 15 серпня 2013 року в будинку не проживає, забрала всі свої речі і виїхав на постійне місце проживання в інше невідоме їй місце, а тому втратила право користування її житловою площею. Сторони у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов доведений і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку реєстрацією місця проживання [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] в м.Здолбунів Рівненської області, який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2004 року належить [PERSON], позивачу по справі. Згідно довідки КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області №949 від 30 вересня 2014 року [PERSON] проживає [ADDRESS] у складі сім'ї [PERSON] - син та [PERSON] - донька. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Будь-які докази чинення [PERSON] перешкод у користуванні спірним майном суду не представлені та не наведено поважних причин не проживання. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік без поважних причин, а тому позов підлягає задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який був укладений та зареєстрований 08 липня 2016 року Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області /актовий запис №71/, обґрунтовуючи тим, що спільне життя між ними не склалося, у зв`язку з чим шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе і збереження сім`ї суперечить їх інтересам. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. Відзив на позов відповідач не подавав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позов не визнав та ухвалою суду від 01 квітня 2021 року за його клопотанням сторонам надано один місяць строку для примирення. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 липня 2016 року перебувають у\~шлюбі,\~зареєстрованому Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області /актовий запис №71/, від якого мають неповнолітню дитину. Згідно положень ст.51 Конституції України, ст.21, 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Сторони втратили один до одного почуття любові, відсутність взаєморозуміння призвели до відчуження між ними, миритись не бажають, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. З роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року , якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Протягом наданого судом строку сторони не примирилися та позивач наполягає на припиненні шлюбу. З огляду на викладене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. При ухваленні рішення у зв`язку із задоволенням позову згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі наведеного, ст.ст.112, 114 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на навчання їх повнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки від його заробітної плати (доходу) щомісячно і до закінчення останнім навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що за рішенням суду з відповідача [PERSON] стягувалися на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON], якому [INFO] сину виповнилося 18 років та який продовжує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Острозьке вище професійне училище» на денній формі терміном по 18 січня 2019 року. Їх син потребує батьківської допомоги, яку відповідач добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований. Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданих клопотань позивач позов підтримує повністю, а відповідач позовні вимоги визнає та згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку, просять розглянути справу без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. Згідно ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, є достатні підстави для прийняття визнання відповідачем позову. Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Позов до суду пред'явлений 23 липня 2018 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Ураховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до частин 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.ст.180, 181-184, 192 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на навчання їх повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати (доходу) щомісячно і до закінчення донькою навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що за рішенням суду з відповідача [PERSON] стягувалися на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON], якій [INFO] року виповнилося 18 років та яка продовжує навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ на денній формі терміном до липня 2022 року. Їх донька потребує батьківської допомоги, яку відповідач добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує щомісячну пенсію близько 3723 грн. Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданих клопотань позивач позов підтримує повністю, а відповідач позовні вимоги визнає та згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку, просять розглянути справу без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. Згідно ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, є достатні підстави для прийняття визнання відповідачем позову. Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Позов до суду пред'явлений 17 грудня 2018 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Ураховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до частин 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.ст.180, 181-184, 192 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями будинку №25 по вул.Віли-1 у м.Здолбунів Рівненської області. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є власником вказаного будинку, в якому зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] Останній з травня 2012 року в будинку не проживає та перебуває в АР Крим, комунальних послуг не сплачує та у добровільному порядку свою реєстрацію не знімає. Відповідач більше року житлом не користується, а тому втратив право на користування квартирою. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих клопотань позивач позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов визнає, просить розглянути справу без їх участі. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку реєстрацією місця проживання [PERSON] у будинку№25 по вул.Віли-1 у м.Здолбунів Рівненської області, який згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 квітня 2008 року належить [PERSON] Реєстрація відповідача у спірному житлі підтверджується повідомленням Здолбунівського РС УДМС України в Рівненській області №02/11.1-3176 від 31 липня 2018 року та будинковою книгою. Обставини не проживання [PERSON] з травня 2012 року за вказаною адресою місця його реєстрації підтверджуються актом від 17 липня 2018 року та довідкою директора ЖКП «Битфон» №3303 від 25 грудня 2014 року. А згідно ч.2 ст.405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік без поважних причин, а тому позов підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що позивачу сплату судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за подачу позову відстрочено до ухвалення рішення у справі, вказані витрати відповідно до положень ст.141 ЦПК україни підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить шлюб, укладений з [PERSON] та зареєстрований 12 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області /актовий запис №236/, розірвати, а також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] [INFO] у розмірі 350 грн. щомісячно та змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів за рішенням суду від 27 квітня 2010 року і стягувати з останнього аліменти на утримання їх сина [PERSON] [INFO] у розмірі 440 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей, які проживають з матір'ю, а відповідач окремо від сім'ї. Спільне життя між ними не склалося, у зв'язку з чим подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе і збереження сім'ї суперечить їх інтересам. На даний час її матеріальне становище не дає можливості самостійно утримувати дітей, а відповідач є працездатним, офіційно не працевлаштованим та має можливість сплачувати аліменти у визначеному неї розмірі. Позивач у судовому засіданні підтримала позов повністю і по аналогічних мотивах, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвищі «Міщук». Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідачу судом роз'яснені наслідки визнання позову, передбачені ст.174 ЦПК України. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, є достатні підстави для прийняття визнання відповідачем позову. Позовна заява до суду надійшла 18 лютого 2016 року, а тому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України з указаної дати повинні стягуватися аліменти на дитину. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 551,20 грн. та на користь позивача понесені нею витрати в сумі 551,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.112, 114, 180-191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 31 січня 2010 року Здовбицькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. У шлюбі мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Уже тривалий час у шлюбних відносинах не перебувають. У них втрачене почуття любові, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Шлюб існує формально та їх сім`я уже давно розпалась. Сумісне життя, збереження сім`ї стали неможливими і примирення з відповідачем також неможливе. Позивач в судове засідання не з`явилася. В заяві наданій суду просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився. В заяві наданій суду просить справу розглянути без його участі. Позов визнає повністю. Згідно ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, що визнаються сторонами по справі. Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Між сторонами відсутній спір про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дітей.

Outcome: approved