Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У листопаді 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу на їхню користь суму виплаченого страхового відшкодування в сумі 4932,91 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.06.2019 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Кіа», д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] та був застрахований ТДВ «Еспрес Страхування» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.03.2019 р. (надалі - Договір страхування). Відповідно до умов Договору страхування позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування з урахуванням франшизи в сумі 4932,91 грн., яка була перерахована відповідно до заяви постраждалої особи. 15 серпня 2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди в добровільному порядку, однак вказана вимога залишилась без виконання, відповідач не вчинив жодної дії, спрямованої на врегулювання спору, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, крім того, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причину неявки суд не повідомив, письмових заяв та заперечень від відповідача не надійшло. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. В силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] 24.06.2019 о 19 год. 10 хв. по вул. В.Васильківській в м. Києві, керуючи автомобілем «Opel» н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Kia» д.н.з [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином, [PERSON] порушив п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Зі змісту позову вбачається, що на момент вчинення ДТП цивільна правова відповідальність відповідача застрахована не була. Як встановлено з матеріалів справи, власником пошкодженого автомобіля «Kia» д.н.з [NUMBER] , є [PERSON] , відповідальність якої була застрахована за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.03.2019 року № 202.19.2449959 укладеним з ТДВ «Експрес Страхування». 26 червня 2019 року [PERSON] подано до страховика повідомлення про настання події та заяву про виплату страхового відшкодування за договором від 01.03.2019 року № 202.19.2449959. З огляду рахунку-фактури № 0000001542 від 01.07.2019 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Kia» д.н.з [NUMBER] становить 10419,26 грн. Згідно акту виконаних робіт №0000044744 від 05.09.2019 року встановлено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Kia» д.н.з [NUMBER] становить 10419,26 грн.. 04 липня 2019 року позивачем було складено страховий акт № 3.19.1669-1, за яким сума страхового відшкодування згідно договору страхування № 202.19.2449959 від 01.03.2019 року складає 4932,91 грн. (10419,26 грн. - 5486,35 грн. (франшиза)). Згідно платіжного доручення № ЦО03089 від 04 липня 2019 року позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 4932,91 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України Про страхування, за змістом якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В силу вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) ( ч. 1 ст. 990 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Будь-яких заперечень зазначених обставин, а також доказів відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, суду надано не було. Враховуючи, що на підставі зібраних по справі доказів встановлено те, що ДТП, в якій пошкоджено автомобіль, належний [PERSON] , сталася з вини відповідача [PERSON] ; позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування за укладеним з ним договором страхування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь страховика понесені ним витрати, як з особи відповідальної за заподіяння шкоди в межах суми виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати понесені позивачем в сумі 1921,00 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved