Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] з підстав застосування останнім по відношенню до заявника фізичного та психологічного насильства. Вимоги заяви обґрунтовувались тим, що 25 червня 2020 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] фактичні подружні стосунки припинилися, побут та господарство ведеться роздільно. У [PERSON] та [PERSON] є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після того, як [PERSON] ініціювала розлучення у судовому порядку, [PERSON] почав погрожувати її життю та здоров`ю. [PERSON] постійно погрожує [PERSON] , більше того, він застосовував фізичне насилля до [PERSON] , захоплював її за шию та заламував руки, відібрав телефон і хотів його викинути. При цьому він постійно погрожував та погрожує фізичною розправою. 19 січня 2020 року лейтенантом Печерського УП ГУ НП у м. Києві поліції Щербиною Г.Т. складено протокол про адміністративне правопорушення серія АПРВ № 140742 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства [PERSON] щодо його дружини, [PERSON] 22 січня 2020 року протокол було передано до Печерського районного суду м. Києва і визначено склад суду, головуючий суддя Карабань В.М., справа № 757/3049/20-п. 21 лютого 2020 року та 05 березня 2020 року [PERSON] подано заяви про погрози її життю та здоров`ю з боку чоловіка [PERSON] , [INFO] , до Печерського управління поліції ГУНП України. 13 березня 2020 року адвокатом Сидорчук Ю. М., в інтересах [PERSON] , подано скаргу Начальнику Печерського управління поліції ГУНП України, підполковнику поліції Дуброві А. М. щодо не внесення відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто ігнорування письмових заяв [PERSON] , чим порушено вимоги статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 214 КПК України. Після розлучення, незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство, що вбачається в наступному: - пише постійно погрози на телефон; - Двічі проколював шини автомобіля [PERSON] , відповідні заяви було подано до поліції; - у переписці [PERSON] підтвердив, що саме він проколов колеса . .. 2020р. Як раз тоді разом з [PERSON] у машині були діти; - писав та погрожував мамі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується роздруківкою з телефону. У червні 2020 року отримано відповідь з Печерського управління поліції ГУНП України вих. № 347-аз/125/52/05-20 від 04.06.2020р., у якій зазначено, що під час розгляду заяв [PERSON] встановлено, що дані події не носять ознак кримінального правопорушення і не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Свідок [PERSON] суду повідомила, що допомагала [PERSON] поратися із дітьми, неодноразово бачила, як [PERSON] грубо себе поводив по відношенню до своєї дружини у присутності дітей. [PERSON] повідомила, що в подружжя тривалий час доволі складні відносини і [PERSON] сподівалася, що народження другої дитини виправить ситуацію, натомість легше не стало. Також повідомила, що особисто вона свідком проколювання шин автомобіля [PERSON] не була та їй відомо про цю подію зі слів останньої. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] У [PERSON] та [PERSON] є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 вересня 2015 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 липня 2017 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року у справі № 753/3558/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків з червня 2018 року. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. 21 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. із заявою, в якій зазначила, що її чоловік неодноразово погрожує їй розправою та психологічно впливає на неї. 05 березня 2020 року [PERSON] звернулась до Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. із заявою, в якій зазначила, що на її адресу надходять погрози від її чоловіка [PERSON] , а саме: вбити, покалічити, розбити ніс. Поводить себе досить агресивно та неадекватно, очікує під домом. 13 березня 2020 року адвокат Сидорчук Ю. М. в інтересах [PERSON] звернулась до Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. зі скаргою, в якій просила дати доручення відповідним працівникам щодо внесення протягом 24 годин заяв [PERSON] про погрозу вбивством до ЄРДР і розпочати розслідування кримінального правопорушення, передбаченого статтею 129 КК України. Згідно відповіді Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. від 04 червня 2020 року № 346-аз/125/52/02-20, матеріали адміністративної справи відносно [PERSON] знаходяться в Печерському районному суді м. Києва. 24 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. із заявою, в якій зазначила, що 24 липня 2020 року о 16-40 год вона вийшла з будинку і біля під`їзду її чекав колишній чоловік [PERSON] , який перегородив їй дорогу та не пускав сісти за кермо, кричав та обзивався. Із вказаної заяви вбачається, що [PERSON] перебувала у лабораторії «Діла», вийшла, сіла за кермо свого автомобіля і поїхала, через квартал почула що машина гирчить, припаркувалась і побачила, що в неї пробите і спущене колесо. 11 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до Начальника Печерського УП полковника поліції Дуброва А. М. із заявою, в якій зазначила, що 11 жовтня 2020 року повернувшись до свого автомобіля, який був припаркований біля будинку № 6 по вул. Проф. Підвисоцького в м. Києві виявила пошкодження пошкодження заднього лівого та правого колеса. В пошкодженні коліс підозрює свого колишнього чоловіка [PERSON] 03 листопада 2020 року [PERSON] видано Печерським УП ГУ НП в м. Києві талони-повідомлення єдиного обліку № 38650 та № 38761 про прийняття відповідних заяв. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року у справі № 757/26732/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді громадських робіт строком на 30 годин. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у справі № 757/3049/20-п [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Покази свідка [PERSON] не доводять обґрунтованості вимог заяви, оскільки свідчать про специфічні відносини між [PERSON] та [PERSON] за час їх перебування у шлюбі. Ці покази не містять фактичних даних, з яких можна встановити подію вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] та визначити його форму, адже вони зводяться до суб`єктивного бачення свідка особистих відносин колишнього подружжя. Суд не приймає до уваги постанову Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року у справі № 757/26732/16-п, адже вона стосується подій 2016 року, після чого подружжя ще перебувало у шлюбі та за цей час мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Суд критично оцінює подані заявником докази її звернення до правоохоронних органів з приводу проколювання коліс автомобіля, оскільки у цих зверненнях вона стверджує про ймовірну причетність до цього її колишнього чоловіка, а останній не визнавався судом винним у вчинені таких дій. Суд не приймає до уваги долучені до заяви скрін-шоти повідомлень із погрозами, оскільки з них не можливо достеменно встановити хто саме і кому направляв ці повідомлення. Оцінивши обставини, встановлені постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у справі № 757/3049/20-п, суд встановив відсутність висновків щодо наявності у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку. Одночасно суд враховує пояснення надані стороною представника заявника в судовому засіданні з приводу того, що на даний час тривають судові спори щодо визначення місця проживання дітей, а відтак існує загроза обмеження батька у реалізації ним своїх прав відносно дітей за умови недоведеності обставин здійснення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed