Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу та неустойки, посилаючись на те, що 15 травня 2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 200 грн. З метою забезпечення повернення переданих у власність грошових коштів, та на підтвердження укладення договору позики між сторонами на визначених умовах, була складена розписка. Відповідно до умов розписки, що містить істотні умови договору, [PERSON] зобов'язався повернути позику у розмірі 16 200 грн. до 23 травня 2013 року, а у разі неповернення вказаної суми зобов'язався сплатити пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів. З моменту порушення [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики до моменту пред'явлення позову до суду пройшло понад 500 днів. Однак, [PERSON] нараховує пеню лише за останній рік в межах встановленого строку позовної давності. Отже, сума боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики становить 75 330 грн., та складається з 16 200 грн. - сума боргу, 59 130 грн. - пеня за останній рік прострочення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором. Окрім того, у зв'язку із необхідністю звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, [PERSON] звернувся за правовою допомогою. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 16 200 грн. основного боргу за договором позики, та 59 130 грн. неустойки. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки у поданій суду заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 16 200 грн. 00 коп. на власні потреби, що підтверджується власноручно написаною розпискою позичальника [PERSON]. Відповідно до умов договору позики, [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти в строк не пізніше 23 травня 2013 року, та у разі неповернення грошових коштів у визначений строк, зобов'язався сплатити 1% від суми боргу за кожен день прострочення, та судові витрати. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи суду зрозуміло, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 200 грн. 00 коп., та зобов'язався повернути їх до 23 травня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] виконав свої зобов'язання за договором позики належним чином, а позичальник [PERSON] не виконав свого обов'язку щодо повернення коштів за договором позики у передбачений сторонами строк. У позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] пеню у розмірі 1% річних за кожен день останнього року прострочення виконання зобов'язання за договором позики, яке становить 365 днів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вимогами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором позики встановлена сплата пені у розмірі 1% від суми заборгованості, та з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, яка встановлює скорочений строк позовної давності тривалістю в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд дійшов висновку про правомірність вимоги позивача [PERSON] про стягнення суми пені у розмірі 1% за останній рік прострочення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу у розмірі 16 200 грн. з урахуванням встановленої договором пені у розмірі 1% за кожен день прострочення належного виконання зобов'язань, що становить 59 130 грн., є правомірною та підлягає задоволенню. Так, оскільки відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе за договором позики зобов'язань, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики з урахуванням встановленої договором пені на суму 75 330 грн. 00 коп.. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved