Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У лютому 2016 року Придніпровська регіональна служба державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Східний офіс Держаудитслужби про відшкодування матеріальної шкоди, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до наказу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі Придніпровська РСДВСКНДКТ) № 37 від 28 жовтня 2010 року [PERSON] була прийнята на посаду завідувача відділу - головного бухгалтера. Згідно із посадовою інструкцією відповідач [PERSON] як завідувач відділу головний бухгалтер відділу економіки, фінансів та бухгалтерського обліку зобовязана була здійснювати контроль над відображенням на рахунках бухгалтерської звітності всіх господарських операцій, контроль за раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, надання оперативної інформації про стан регіональної служби, вести бухгалтерську звітність та проводити економічний аналіз фінансово господарської діяльності служби. Також позивач посилається на те, що 01 листопада 2010 року із [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за забезпечення і зберігання всіх переданих їй матеріальних цінностей. З 19 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року та з 31 січня 2012 року по 12 лютого 2013 року Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області на підставі направлення від 16 листопада 2012 року № 1549-12, виданого виконувачем обовязків начальника ДФІ [PERSON], головним державним фінансовим інспектором відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів ДФІ в Дніпропетровській області [PERSON] було проведено планову ревізію фінансово господарської діяльності Придніпровської РСДВСКНДКТ за період з 01 липня 2010 року по 01 листопада 2012 року. За результатами проведеної ревізії складено акт від 19 лютого 2013 року № 07-23/32, за висновками якого встановлено фінансові порушення Придніпровською РСДВСКНДКТ, що призвели до збитків на загальну суму 3\~560\~329,23 грн., які виникли внаслідок незаконного нарахування та перерахування заробітної плати та перерахування заробітної плати працівникам установи та іншим фізичним особам, допущені відповідачем [PERSON] на суму 477\~945,42 грн., незаконно проведених касових видатків внаслідок відсутності довідок про зміни до кошторису на суму 24\~498,74 грн., безпідставного списання підзвітних коштів без підтверджуючих первинних документів на суму 38\~335,45 грн., помилково сплачених підзвітних коштів працівникам на відрядження в розмірах, що перевищували встановлені законодавством норми на суму 34\~645,00 грн., придбання меблів за цінами, які перевищили встановлені законодавством граничні норми на суму 2\~239,0 грн., загалом на суму 577\~663,62 грн. Позивачем отримано вимогу ДФІ від 29 березня 2013 року № 04-07-05-15/3983 про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією порушень. Відповідно до постанови від 20 вересня 2013 року Придніпровську РСДВСКНДКТ зобовязано виконати вимоги ДФІ від 29 березня 2013 року № 04-07-05-15/3983 про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією порушень на загальну суму 3\~560\~329,23 грн. Крім того, в період 01 березня 2012 року по 29 липня 2012 року відповідальність за списання товарно матеріальних цінностей було покладено на головного бухгалтера відвідувача відділу економіки, фінансів та бухгалтерського обліку служби [PERSON] Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у справі № 203/424/16-ц суд не визнав вину [PERSON], до якого був поданий позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 10\~547,63 грн. Відповідальність на той час за списання товарно матеріальних цінностей було покладено на головного бухгалтера завідувача відділу економіки, фінансів та бухгалтерського обліку служби [PERSON] Таким чином, позивач з урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.54-55) просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 577\~663,62 грн., а також додатково стягнути 10\~547,63 грн. Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні на полягав. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судо у ході розгляду справи, відповідно до наказу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 37 від 28 жовтня 2010 року [PERSON] була прийнята на посаду завідувача відділу - головного бухгалтера цієї організації (а.с. 11). Згідно з посадовою інструкцією відповідач [PERSON] як завідувач зазначеного відділу зобовязана була здійснювати контроль за відображенням на рахунках бухгалтерської звітності всіх господарських операцій, контроль за раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів надання оперативної інформації про стан регіональної служби, вести бухгалтерську звітність та проводити економічний аналіз фінансово господарської діяльності Придніпровської РСДВСКНДКТ (а.с. 12-14). Із [PERSON] 01 листопада 2010 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за забезпечення і зберігання всіх переданих їй матеріальних цінностей (а.с. 15). Придніпровська РСДВСКНДКТ отримала вимогу ДФІ від 29 березня 2013 року № 04-07-05-15/3983 про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією порушень. Відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року Придніпровську РСДВСКНДКТ було зобовязано виконати вимоги ДФІ від 29 березня 2013 року № 04-07-05-15/3983 про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією порушень на загальну суму 3\~560\~329,23 грн. (а.с. 33-35). Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у справі № 203/424/16-ц за позовом Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до [PERSON], третя особа: Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, про стягнення матеріальної шкоди (збитків), суд встановив, що за результатами проведеної у позивача ревізії було складено акт від 19 лютого 2013 року № 07-23/32, за висновками якого встановлено допущення фінансових порушень Придніпровською РСДВСКНДКТ, що призвели до збитків, в тому числі внаслідок понаднормово списаного бензину. У звязку з відсутністю належних доказів для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 10\~547,63 грн. суд відмовив у задоволенні вищевказаного позову (а.с. 56-57). Статтею\~3 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із позовної заяви позивач нормативно обґрунтовує позов про відшкодування збитків приписами ч. 1 ст.\~1166\~та ч. 1 ст.\~1190 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як вбачається з матеріалів справи відповідач знаходиться із позивачем у трудових відносинах, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми, викладені у Главі ХІ КЗпП України. Відповідно до\~ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.\~ Статтею 132 КЗпП України\~передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з ч. 1\~ст. 134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Приписами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Пунктами 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» указано, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про відшкодування про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обовязків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. Позивач як на підставу для стягнення із [PERSON] шкоди завданої підприємству посилається на акт від 19 лютого 2013 року № 07-23/32 та на доказ її винуватості у спричиненні матеріальної шкоди. Проте слід зазначити, що даний акт позивачем не було долучено до матеріалів справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували доведенність причинно наслідкового звязку між діями відповідача та спричиненням матеріальної шкоди підприємству, не зазначено жодних посилань із наданням підтверджуючих документів в чому виразилася протиправність дій позивача, якими діями, рішеннями завдана шкода, чим підтверджується, що до спричинення шкоди призвели саме дії відповідача, оскільки усі доводи позивача зводяться лише до посилань на акти перевірок відповідним контролюючим органом, але за відсутності підтверджуючих документів і доказів винуватості саме відповідача ці акти самі по собі не можуть бути підставою для притягнення відповідача до відповідальності та покладення на нього обовязку відшкодувати шкоду. За таких обставин суд вважає, що підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності, в тому числі повної, лише у зв'язку з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність та наявність проведеної контролюючим органом перевірки без надання позивачем доказів винної, протиправної поведінки і рішень саме відповідача із долученням підтверджуючих це належних доказів, відсутні. Виходячи з наведеного, у задоволенні позову Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. У звязку з відмовою в позові судові витрати відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed