Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У листопаді 2018 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 519 012,15 грн., з яких 431 940,00 грн. основний борг, 66 871,56 грн. - інфляційні втрати, 20 200,59 грн. - 3 % річних; а також сплачений судовий збір у розмірі 5 190,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фізична особа - підприємець [PERSON] в межах власної підприємницької діяльності, своїми силами, протягом тривалого часу здійснює пошиття (виробництво) одягу. 3 01 квітня 2017 року позивач співпрацює з [PERSON] щодо реалізації та продажу виготовленого ним одягу, у тому числі, шляхом поставки відповідачу відповідної продукції. Так, 01 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки, за яким позивач поставив відповідачу виготовлений одяг (продукцію). Предметом укладеного 01.04.2017 року Договору поставки є зобов`язання позивача передати відповідачу продукцію, а зобов`язання відповідача прийняти продукцію та зобов`язання сплачувати кошти у визначений договором поставки строк. Ціна, найменування, кількість продукції, що передається, вказуються в додатках до Договору. Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу кошти від продажу продукції протягом трьох календарних днів з дня продажу продукції. Відповідно до додатку до договору поставки 01.04.2017 року, відповідачу було відвантажено (передано) продукції в кількості 394 шт. загальною вартістю 431 940,00 грн. При цьому, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманої продукції належним чином не виконує, вимоги щодо сплати боргу за поставлену 01.04.2017 року продукцію/товар на загальну суму 431 940,00 грн. ігнорує. Крім того, разом з боргом, відповідач, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що незважаючи на домовленості, викладені та підписані сторонами в договорі поставки від 01.04.2017, позивач не виконав свого обов`язку поставити продукцію вартістю 431 940,00 грн. Відповідач стверджує, що продукція вартістю 431 940, 00 грн. не була поставлена і та в будь-який інший спосіб передана відповідачу. Відповідач не отримував від позивача і товар вартістю 431 940,00 грн., а також будь-які документи, які стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, в т.ч. товаророзпорядчі документи на нього. Позивач зі свого боку не надав належних та достатніх доказів, що підтверджують факт реальної поставки продукції відповідачу вартістю 431 940,00 грн. Позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували його правовий статус власника (виробника) продукції, за яку позивач вимагає сплату боргу, не надано жодних документів, які підтверджують право позивача здійснювати поставку товару (продукції). Таким чином, позивачем не доведено право вимоги такого боргу як належного кредитора. Крім того, відповідач лише 04.04.2017 р. набув право здійснювати підприємницьку діяльність шляхом роздрібної торгівлі у спеціалізованих магазинах. Лише 04.04.2017 р. відповідач уклав договір суборенди нежитлового приміщення для здійснення роздрібної торгівлі непродовольчими товарами. Таким чином, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначивши про не підписання договору поставки з боку позивача, а належність наявного підпису його представнику. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 21.11.2018 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.02.2019 року ухвалено викликати і допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, ухвалено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, а також відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 06.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою судді від 06.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено її судовий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 09.04.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 13.06.2019 року ухвалено допитати в якості свідка відповідача [PERSON] Протокольною ухвалою суду від 25.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про доручення до матеріалів справи висновку експерта. Заслухавши пояснення представників сторін та заявлених у справі свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 18.11.1998 року [PERSON] здійснює діяльність як фізична особа-підприємець. Видом його економічної діяльності є - 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів (а.с. 19-20). [PERSON] з 04.04.2017 року здійснює діяльність як фізична особа-підприємець. Видом її економічної діяльності є 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (а.с. 21-23). 01.04.2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було укладено Договір поставки (а.с. 7). Тобто, станом на 01.04.2017 року [PERSON] не здійснювала свою діяльність як ФОП, а договір було укладено між позивачем як фізичною особою-підприємцем та відповідачем як фізичною особою. За умовами п. 1.1. та п. 1.2. Договору поставки, Сторона 1 передає Стороні 2 продукцію. Сторона 2 приймає продукцію та зобов`язується сплачувати кошти у визначений Договором поставки строк. Ціна, найменування, кількість продукції, ідо передасться, вказуються в додатку до Договору. Додаток до Договору поставки являє собою перелік товару у кількості 394 шт., загальна вартість якого становить 431 940,00 грн. (а.с. 8-12). При цьому, судом також встановлено, що зазначений Додаток міститься підписи позивача та відповідача, з якого вбачається, що зазначену продукцію ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла. Згідно п. 2.1. та п. 2.2. Договору поставки, Сторона 2 сплачує Стороні 1 кошти від продажу продукції, протягом трьох календарних днів, з дня продажу продукції. Сума грошових коштів сплачується Стороною 2 готівковими коштами, переданими особисто. У відповідності до п. 3.1. та 3.2. Договору поставки, Договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі Сторони 1 Стороні 2 продукції вартістю зазначеної в п. 1.1 цього Договору. Договір діє до повного виконання Стороною 2 своїх зобов`язань по сплаті гротових коштів за отриману продукцію У подальшому, ФОП [PERSON] направив [PERSON] вимогу про сплату боргу на суму 431 490,00 грн. за отриману 01.04.2017 року продукцію/товар, датовану 05.10.2018 року, яка залишена відповідачем поза увагою (а.с. 13-18). Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що відповідно до додатку до договору поставки 01.04.2017 року, відповідачу було відвантажено (передано) продукції в кількості 394 шт. загальною вартістю 431 940,00 грн. При цьому, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманої продукції належним чином не виконує до цього часу. Натомість, відповідач фактично не заперечувала стосовно підписання нею договору від 01.04.2017 року, але вказала, що товар згідно додатку до укладеного договору позивач не було передано. Так, укладений між сторонами 01.04.2017 року Договір поставки містить умови, з яких вбачається фактична передача за Договором, у відповідності до Додатку, продукції. Крім того, долучений до матеріалів справи Додаток також містить дані про те, що ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла продукцію в кількості 394 шт. загальною вартістю 431 940,00 грн. Фактичну передачу товару, зазначеного у Додатку до Договору поставки, підтверджено в ході розгляду справи показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в повній хронологічній послідовності подій зазначили про доставку товару в м. Київ з м. Кропивницького, його перерахування, й опис і розміщення у точці продажу в ТЦ «Променада» у присутності та за участю відповідача. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, як не було надано заперечень щодо кількості і якості товару відразу в квітні 2017 року. Посилання представника відповідача на не підписання спірного договору позивачем та у зв`язку з цим на його недійсність є помилковим, оскільки доказів визнання його недійним суду не надано. За умовами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Твердження сторони відповідача на те, що лише з 04.04.2017 року вона здійснює свою діяльність як ФОП та орендує відповідне приміщення не можуть бути доказали невідвантаження позивачем 01.04.2017 року визначеного товару у той час, коли [PERSON] діяла як фізична особа. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу сторони відповідача, оскільки по суті підстав для відмови в позові немає. Таким чином, у судовому засіданні достеменно встановлено, що позивачем відповідно до додатку до договору поставки 01.04.2017 року, було передано відповідачу продукцію в кількості 394 шт. загальною вартістю 431 940,00 грн. При цьому, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманої продукції належним чином не виконала. Таким чином, кошти за поставлений товар у сумі 431 940,00 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] у судовому порядку. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні достеменно було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо оплати коштів за отриману продукцію та не повертає кошти позивачу, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні витрати ґрунтуються на вимогах закону. Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано суми інфляційних витрат за період з 04.04.2017 року по 24.10.2018 року, які становлять 75 351,35 грн. та 3% річних за цей же період, які складають 20 200,59 грн. Між тим, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 66 871,56 грн. інфляційних втрат та 20 200,59 грн. 3 % річних за період з 04.04.2017 року по 24.10.2018 року підлягають задоволенню. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5190,12 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved