Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У позовній заяві позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в м.Заліщики по вул.С.Бандери 30/11 Тернопільської області, покликаючись на те, що в нього з відповідачем склалися неналежні взаємовідносини, що призвело до того, що його син не проживає в даній квартирі з 15 вересня 2009 року, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в квартирі № 11 в м.Заліщики по вул.С.Бандери 30 Тернопільської області не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідача в квартирі на даний час створює незручності та негативно впливає на сплату комунальних послуг, нарахування яких обчислюється поособово. Обставини відсутності відповідача за його місцем реєстрації тривалий час стверджуються актами міської ради, що приєднуються до позовної заяви. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі, про що не заперечує представник позивача, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири посвідченим державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори [PERSON] 05.02.1992 року за реєстровим № 68. Згідно актів виконавчого комітету Заліщицької міської ради Тернопільської області від 20.06.2018 року, 18.07.2018 року, 20.08.2018 року, 17.09.2018 року, 19.10.2018 року, 02.11.2018 року комісією встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], однак при проведених обстеженнях квартири встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що з 2009 року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в м.Заліщики по вул.С.Бандери 30/11 Тернопільської області. У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у [INFO]. За таких обставин суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховуючи положення ст.141 ЦПК України, вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved