Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду міста Одеси з 25.08.2016 року знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Регіональної філії «Одеська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку зі смертю фізичної особи на підприємстві. Справа надійшла до провадження судді Тарасова А.В., та ухвалою суду від 29.08.2016 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 09.12.2016 року у справі призначено судово-психологічну експертизу. До суду 04.10.2017 року надійшов висновок судової-психологічної експертизи №17-2340 від 15.09.2017 року та матеріали справи. Ухвалою суду від 06.11.2017 року після проведеної експертизи справа прийнята до провадження судді Тарасова А.В. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду №706/18 від 12.02.2018 року справа надійшла до провадження судді Ільченко Н.А. Ухвалою суду від 16.02.2018 року справа прийнята до провадження судді, встановлено загальний порядок розгляду справи. У зв'язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. Ухвалою від 23.04.2018 року суддя Бондар В.Я.: прийняв у провадження цивільну справу; призначив розгляд справи в загальному позовному порядку та проведення підготовчого судового засідання на 08.06.2018 року. За результатами підготовчого засідання 08.06.2018 року судом постановлено оголосити перерву до 01.08.2018 року для надання часу щодо вирішення питання можливості укладення мирової угоди. У підготовчому засіданні 01.08.2018 року судом постановлено протокольною ухвалою залучити належного відповідача Публічне акціонерне товариство«Українська залізниця», оголосити перерву до 04.10.2018 року. Ухвалою суду від 01.08.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Укрзалізниця» про зупинення провадження у справі. За результатами підготовчого засідання 04.10.2018 року судом постановлено протокольною ухвалою закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по сутіна 16.10.2018 року. У судовому засіданні судом постановлено протокольною ухвалою оголосити перерву до 23.10.2018 року. За результатом судового засідання 23.10.2018 року судом постановлено протокольну ухвалу: закінчити з'ясування обставин справи, перевірку їх доказами та оголошено перерву для підготовки до судових дебатів до 09.11.2018 року. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON], представник позивачів - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги, викладені у позовній заяві (т. 1, а.с. 2-7) підтримали, просили їх задовольнити повністю з наступних підстав. Позивач [PERSON] із 25.06.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. Чоловік позивача працював на посаді старшого стрільця Виробничого підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». При виконанні трудових обов'язків із [PERSON] стався нещасний випадок через ураження електрострумом, у результаті якого він помер. За результатами проведеного спеціального розслідування нещасного випадку складено акт, відповідно до якого, нещасний випадок визнано таким, що стався з вини підприємства, у зв'язку з невиконанням обов'язків з організації безпечних умов праці на виробництві посадовими особами і робітниками відповідача. За таких обставин, виходячи з того, що повернути чоловіка та батька дітям неможливо, а сам факт смерті близької людини є глибоким потрясінням, який впливає на моральний стан позивачів, тяжкість наслідків нещасного випадку, суттєвості вимушених в нашому житті, які є наслідком нещасного випадку, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні 09.11.2018 року позивач [PERSON], представник позивачів - [PERSON] та [PERSON] просили позовну заяву задовольнити, окрім підстав зазначених у позовній заяві, зокрема також виходячи з такого. Неналежний рівень створення безпечних і нешкідливих умов праці у виробничому підрозділі Одеського загону регіональної філії «Одеська залізниця» підтверджується аналогічним випадком травматизму на виробництві, зареєстрованим 22.08.2008 року зі стрільцем [PERSON], який стався на 24 колії Сортувального парку ст. Чорноморська. За фактом порушення посадовими особами регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» своїх посадових обов'язків, в результаті яких загинув [PERSON], Суворовським відділом поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 271 КК України (кримінальне провадження № 12016160490006624). Після смерті батька позивач [PERSON] був вимушений відмовитися від своїх планів щодо продовження навчання у зв'язку із відсутністю грошових коштів. Після трагедії змінилися плани на життя позивача [PERSON], так як без підтримки батька йому неможливо їх втілити у життя. Смерть [PERSON] мало наслідком намагання мати загиблого виселити невістку з онуками із займаного ними будинку. Позивач [PERSON] була змушена терміново шукати грошові кошти для викупу у матері загиблого чоловіка вказаного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Зазначені обставини завдали позивачам додаткових душевних страждань, а також суттєвих змін зазнав матеріальний стан родини. Окрім того, листом-відповідю начальника Головного управління Держпраці в Одеській області від 25.10.2016 року № 15/01-33-7682 відповідачу відмовлено у призначені повторного розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON], зазначено, що проведене спеціальне розслідування за нещасним випадком показало компетентність, якість та повноту виконаних комісією заходів. Обставини завдання позивачам моральної шкоди підтверджені показами свідків, допитаних під час судового розгляду справи та висновками судово-психіатричної експертизи, які також підтверджують розмір заявленої до стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні 09.11.2018 року представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначив, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачами до відшкодування, не враховує вимог розумності, виваженості та справедливості та призведе до збагачення позивачів. Відзив на позову заяву (т.2, ас.128-130) обґрунтований наступним. Основною із причин настання нещасного випадку із [PERSON] була особиста необережність самого потерпілого. В акті форми Н-1 зазначені лише порушення нормативних актів з охорони праці керівниками виробничого підрозділу станції Одеса-Сортувальна. Потерпілий працював на посаді стрільця воєнізованої охорони протягом 4 років і точно знав, що частина колії № 11 є електрифікованою. Проте, нехтуючи власною безпекою та в порушення вимог п. 10.2 Вимог безпеки на електрифікованих коліях «Правил охорони праці для особового складу відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті» затверджених наказом Укрзалізниці від 04.09.2013 року № 287-Ц/од, в якій зазначено, що «на станціях з електрифікованими коліями особовий склад має дотримуватись «Правил безпеки для працівників залізничного транспорту на електрифікованих лініях», а саме: «забороняється наближатися до неогороджених проводів чи частин контактної мережі, що перебувають під напругою, на відстань менше 2 метрів», самовільно заліз на дах вагону. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 25.06.1994 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У позивача та [PERSON] [INFO] року народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [INFO] року народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Чоловік позивача [PERSON] та батько позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця». [INFO] року у результаті нещасного випадку, який стався в стрілецькій команді ст. Одеса - Сортувальна, яка входить до складу Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», [PERSON] загинув. Причиною смерті став нещасний випадок, спричинений дією іншого уточненого джерела електричного струму (т. 1 а.с. 53). Відповідно до акту форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» від 11.07.2016 та акту форми Н-5 «Проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] року в виробничому підрозділі «Одеській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, від 11.07.2016 року, затверджених начальником Головного управління Держпраці України в Одеській області [PERSON] (т. 1 а.с. 17-37), нещасний випадок, який стався із [PERSON], трапився під час виконання останнім своїх трудових обов'язків, в робочий час, [PERSON] виконував поставлене завдання з прийняття під охорону вагону № 26080093. Зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний із виробництвом. Причинами нещасного випадку стали, зокрема: відсутність або неякісне проведення інструктажу; відсутність або неякісне проведення медичного обстеження, професійного добору; невикористання засобів індивідуального захисту з незабезпеченості ними; порушення технологічного процесу; невиконання посадових обов'язків посадовими особами ПАТ «Укрзалізниця». Вини потерпілого [PERSON] у нещасному випадку не встановлено. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Той факт, що членам сім'ї загиблого було виплачено страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування працівників замовника авіаційних робіт, об'єктом страхування якого визначено майнові інтереси, пов'язані з життям і здоров'ям працівників замовника, не може бути визнано як підставу для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов'язку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду. Як роз'яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7,440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18. Смерть чоловіка позивача [PERSON] та батька позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина відповідача доведена доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема актом форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» від 11.07.2016 року, актом форми Н-5 «Проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] року в виробничому підрозділі «Одеській загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, від 11.07.2016 року, тому відшкодування моральної шкоди слід покласти на ПАТ «Укрзалізниця». При цьому суд, надаючи оцінку аргументам відповідача щодо того, що нещасний випадок стався в наслідок грубої необережності самого потерпілого, виходить з такого. Факт грубої необережності [PERSON], що призвів до його загибелі, не підтверджений у зазначених вище актах, складених за результатом проведеного спеціалізованого розслідування, іншими наявними у справі доказами. У проведенні повторного розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON], відповідачу ПАТ «Укрзалізниця» було відмовлено Головним управлінням Держпраці в Одеській області, у зв'язку із відсутністю підстав (т. 1 а.с. 243). Посилання на те, що нещасний випадок, який стався з [PERSON], відбувся у наслідок його грубої необережності містять окремі думки членів комісії із спеціалізованого розслідування (т. 1 а.с. 38-52), які мають шаблонний характер, та спростовуються наявними у справі доказами. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування відповідачем компенсації за завдану позивачам моральної шкоди. Позивачі перенесли тяжкі моральні страждання, оскільки після смерті чоловіка, сім'я та звичайний розклад життя були зруйновані; дружина та діти залишилися без піклування та турботи чоловіка та батька, через що вони дотепер переносять тяжкі моральні страждання, що підтверджуються зокрема наявними у справі висновками судово-психологічної експертизи (т. 1 а.с. 194-222) та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вони змушені були докладати значних зусиль для організації свого життя. Позивачі оцінюють моральну шкоду, заподіяну їм в наслідок загибелі [PERSON], у 1 500 00,00 грн. (500 000, 00 грн. на користь [PERSON], 500 000, 00 грн. - [PERSON], 500 000, 00 грн. - [PERSON]), які просить стягнути з ПАТ «Укрзалізниця». З висновку експерта №17-2340 судово-психологічної експертизи [PERSON] та висновку експерта №17-2339 судової психологічної експертизи [PERSON] вбачається, що у дітей змінилася система цінних відносин, цілей, що можна розглядати як зміни індивідуально-психологічних особливостей, які виникли внаслідок смерті батька - [PERSON] Вказано, що сума заявленого грошового еквіваленту моральних страждань (500000), спричинених йому є обґрунтованою. З висновку експерта №16-5987 судової психологічної експертизи [PERSON] вбачається, що у останньої є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистостей і виникли внаслідок смерті чоловіка - [PERSON] В першу чергу до них відноситься знижений фон настрою, підвищений рівень тривоги. Сума еквівалента моральним страждань є обґрунтованою. Визначаючи розмір відшкодування, суд, враховує ступінь моральних страждань позивачів, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка і батька, слід стягнути 1 500 000,00 грн. (500 000, 00 грн. на користь [PERSON], 500 000, 00 грн. - [PERSON], 500 000, 00 грн. - [PERSON], що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивачі пережили та переносять на теперішній час. При визначенні розміру відшкодування позивачам суд надає оцінку аргументам відповідача про те, що задоволення позовних вимог призведе до збагачення позивачів, виходячи з такого. Згідно із ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Так, згідно із даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, [PERSON] (в.о. голови правління відповідача - ПАТ «Укрзалізниця») протягом 2018 року подані повідомлення про суттєві зміни майнового стану. Зокрема, за січень 2018 року головою правління відповідача задекларовано заробітну плату у розмірі 528 945, 00 грн., за лютий 2018 року - 2 321 826, 00 грн., за березень 2018 року - 1 206 818, 00 грн., за квітень 2018 року - 652 245, 00 грн., за травень 2018 року - 600 485, 00 грн., за червень 2018 року - 623 023, 00 грн., за липень 2018 року - 588 624, 00 грн., за серпень 2018 року - 744 993, 00 грн., за вересень 2018 року - 458 806, 00 грн., жовтень 2018 року - 555 830, 00 грн. За таких обставин, виходячи із середньомісячного розміру заробітної плати голови правління ПАТ «Укрзалізниця», із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства щодо розміру на відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потерпілих осіб і не призведе до їх збагачення. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 81 України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин і правових підстав, позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства«Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку зі смертю фізичної особи на підприємстві, підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved