Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 24 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк»(далі - ПАТ «Ідея Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №910.12376 від 24 листопада 2011 року, згідно якого останній був наданий кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового використання в розмірі 106843,96 грн., зі сплатою 15,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Стверджував, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 04 листопада 2019 року за останньою утворилась заборгованість у розмірі 188583,68 грн., яка складається з: просроченого боргу - 79304,70, просрочених процентів - 80736,16 грн.; строкових процентів - 476,56 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів (за період з 04 травня 2019 року по 04 листопада 2019 року) - 26678,00 грн., дебіторської заборгованості - 1388,26 грн. Останній платіж відповідачка здійнила 24 січня 2018 року. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 188583,68 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2828,76 грн. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року справу було прийнято до провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 32-33). Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року за заявою [PERSON] суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с. 39-41, 62-63). Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року за заявою [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Легал Сапорт» (далі - ТОВ «Гарант Легал Сапорт») (а.с. 47, 50-53, 62-63). Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року по справі було продовжено строк підготовчого провадження (а.с. 110-111). 10 лютого 2020 року [PERSON] надала до суду заяву про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені за кредитним договором (а.с. 98-99). Ухвалою суду від 02 березня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 153-154). Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, разом з позовом надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Раніше надав відповідь на відзив (а.с. 2-5, 68-69, 236). Відповідачка та її представник, діючий за договором про надання правової допомоги від 19 грудня 2019 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про відкладення розгляду справи. Раніше надали відзив на позов, в якому просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідачка не заперечує факт укладення нею кредитного договору, але не згодна з розрахунком її заборгованості за кредитним договором. Крім того, до суду були надані заперечення на розрахунок заборгованості (а.с. 56-57, 58, 101-103, 233, 237, 239). Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 234, 235). Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи вказану Постанову Кабінету Міністрів України, листом Ради суддів України №186/20 від 16 березня 2020 року судам було рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України, зокрема, зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня. Зокрема, судам було рекомендовано не відкладати всі судові засідання, а зменшити їх кількість протягом робочого дня та по можливості здійснювати судовий розгляд без участі сторін. Суд звертає увагу, що з 11 травня 2020 року в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з пандемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року). Крім того, згідно розпорядження голови Малиновського районного суду м. Одеси «Про дотримання заходів, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 22 травня 2020 року рекомендовано: суддям під час розгляду судових справ, працівникам канцелярій, архіву та інформаційного суду при здійсненні прийому громадян, працівникам апарату суду при спілкуванні з громадянами дотримуватися заходів щодо дотримання безпечної відстані між присутніми та вжиття заходів індивідуального заходу (а.с. 238). Отже, з 22 травня 2020 року суд почав працювати у звичайному режимі. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. Аналіз викладених вище обставин, неявки в судове засідання відповідачки, якій було відомо про розгляд справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до розгляду даної справи, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. З огляду на викладене, враховуючи послаблення карантинних заходів, а також можливість відповідачки та її представника взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, ненадання останніми доказів поважності причин їх неявки в судові засідання, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та визнає причини неявки в судове засідання сторони відповідача неповажними. Отже, в зв`язку з неявкою відповідачки та її представника в судове засідання без поважних причин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що АТ «Ідея Банк» утворилось внаслідок зміни найменування та типуПАТ «Ідея Банк», відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол №60 від 21 серпня 2018 року). АТ «Ідея Банк» є юридичнорю особою, діє на підставі Статуту, має самостійний баланс, кореспондентські рахунки у банках, має свою круглу печатку,що підтверджується Статутом (а.с. 24-26). Матеріалами справи встановлено, що 24 листопада 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №910.12376 від 24 листопада 2011 року, згідно якого останній був наданий кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового використання в розмірі 106843,96 грн., зі сплатою 15,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с. 6-7). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі, однак відповідачка від виконання своїх зобов`язань ухиляється. Судом встановлено, що через невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за Кредитним договором №910.12376 від 24 листопада 2011 року, станом на 04 листопада 2019 року за останньою утворилась заборгованість у розмірі 188583,68 грн., яка складається з: просроченого боргу - 79304,70, просрочених процентів - 80736,16 грн.; строкових процентів - 476,56 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів (за період з 04 травня 2019 року по 04 листопада 2019 року) - 26678,00 грн., дебіторської заборгованості - 1388,26 грн. (а.с. 23). Вказаний факт підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №910.12376 від 24 листопада 2011 року, станом на 04 листопада 2019 року та випискою з особового розрахунку (а.с. 18-22, 23). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2015 року міжПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК Гарант Плюс» було укладено договір поруки за №15/331 від 10 червня 2015 року, за умовами якого останній зобов`язувався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №910.12376 від 24 листопада 2011 року (а.с. 48-49). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення пози Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк»до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №910.12376 від 24 листопада 2011 року, в розмірі 188583,68грн., яка станом на 04 листопада 2019 року складається з: просроченого боргу - 79304,70, просрочених процентів - 80736,16 грн.; строкових процентів - 476,56 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів (за період з 04 травня 2019 року по 04 листопада 2019 року) - 26678,00 грн., дебіторської заборгованості - 1388,26 грн. Що стосується заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що строк позовної давності позивач не пропустив, оскільки відповідно до п. 9 параграфи 10 Кредитного договору №910.12376 від 24 листопада 2011 року строк позовної давності для стягнення боргу встановлений тривалістю в 5 років (а.с. 7). Відповідно до виписки з особового рахунку відповідачки, остання здійнила платіж в розмірі 1000,00 грн. в червні 2015 року, а останній платіж по кредитному договору в розмірі 20,00 грн. здійснила в січні 2018 року. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. ст. 257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 261, 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. За таких обставин, суд вважає, що підстав для застосування строку позовної давності немає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 2828,76 грн., який повністю сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1). Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то сплачений позивачем судовій збір в розмірі 2828,76 грн., підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved