Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У лютому місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 31 липня 1994 року до 14 січня 2003 року. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], 18.12.1995 року та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду зобов»язано його сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку до досягнення ними повноліття. З 2005 року вони відновили подружні стосунки та стали проживати разом до кінця серпня місяця 2014 року, тому підстава для стягнення аліментів відпала, і з слів відповідачки вона відкликала виконавчий лист. Про нарахування аліментів за цей час він не знав, державний виконавець його не викликав та не звертався з приводу стягнення аліментів та не ніхто не повідомляв про наявність заборгованості по аліментах. Крім того він має захворювання цукровий діабет, тому за визначених статтею 197 Сімейного кодексу України повністю або частково звільнити його від сплати аліментів. Просить звільнити його від сплати аліментів та стягнути на його користь витрати на правову допомогу та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги про звільнення від сплати аліментів на утримання доньок підтримали за наведених підстав, просять його задоволити. Суду пояснили, що відповідач [PERSON] шляхом обману повідомила позивача усно про відкликання виконавчого листа у зв»язку із тим, що сторони відновили подружні стосунки та позивач добровільно утримував дітей. Крім того він страждає цукровим діабетом ІІ типу. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні заявленого позову про звільнення від сплати аліментів не визнали. Суду пояснили, що з часу присудження аліментів на утримання дітей судом відповідач ухилявся від сплати аліментів, про що свідчать її численні звернення до органів Державної виконавчої служби. Заперечує щодо спільного проживання з відповідачем однією сім»єю з квітня місяця 2005 року, оскільки однокімнатна квартира є їх з дітьми та позивачем спільною частковою власністю. Іншого житла у них не було, і вона разом із дітьми мешкала у квартирі у якій проживав і позивач. Вона не відкликала виконавчий лист з виконавчої служби та не обіцяла відповідачу це зробити. З часу розірвання шлюбу між сторонами існували і існують вкрай напружені стосунки. Представник Першого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ в судове засідання не з»явився, повідомлений про часі місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача та її представників, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що сторони перебували у шлюбі з 31 липня року, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду розірвано 14 січня 2003 року. Від шлюбу вони мають доньку мають доньку [PERSON] (зміна імені на [PERSON]), 18.12.1995 року та доньку [PERSON], [INFO]., батьком яких згідно свідоцтв про народження дітей є відповідач. Відповідно до виконавчого листа № АЕ-158 від 14.05.2002 року, який був прийнятий до виконання, боржника [PERSON] зобов»язано сплачувати на користь відповідачки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Однак, таких зобов»язань позивач не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Такі обставини підтверджується довідкою за № 1221/03-27 від 19.01.2007 року Першого МВ ДВС Хмельницького МРУЮ. Впродовж 2006-2014 років відповідач [PERSON] рішення суду не виконував та аліментів не сплачував, чого у судовому засіданні не заперечує. Однак мотивує це тим, що із відповідачем [PERSON] досягли домовленості і він надавав таку матеріальну допомогу у добровільному порядку, оскільки проживали разом. Однак такі доводи позивача та його представника не заслуговують на увагу, позаяк відповідач [PERSON] зверталась до державної виконавчої служби з приводу не сплати аліментів боржником, починаючи з 2007 року та спростовуються листом управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради за № 2263 від 10.04.2015 року з якої слідує, що відповідно до звернень [PERSON], починаючи з березня 2007 року по 19 січня 2015 року у зв»язку із тим, що боржник [PERSON] не вказував місця роботи призначалась та виплачувалась тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Означені обставини ухилення від сплати аліментів підтвердив і свідок [PERSON] з боку позивача, який повідомив суду, що позивач працював у ЗАТ «Октант», та у ПП «МБЛ», директором якого він був, отримував разові виплати, однак він зареєстрованим не значився. У відповідності до ст. 197 СК України: за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач та його представник не довели, а суд таких обставин спільного проживання з квітня місяця 2005 року та належного утримання малолітніх дітей позивачем за місцем його проживання не встановив. Означена обставина, що на думку позивача та його представника, що має істотне значення при вирішенні даної справи не доведена, позаяк сторони по справі та їх діти мають у спільній частковій власності однокімнатну квартиру за № 90, що по вулиці Григорія Сковороди у будинку № 46 у м. Хмельницькому, на 1/4 частину якої, що належить позивачеві за постановою державного виконавця 19.01.2015 року накладено арешт у зв»язку із несплатою аліментів. Згідно довідки позивач перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Цукровий діабет ІІ типу» з 05.12.2008 року, по класифікації відноситься до середнього ступеня важкості, водночас позивач був працюючим. Тому, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період, починаючи з 1 січня 2006 року по жовтень 2014 року в сумі 67 672,67 грн., оскільки причини зазначені позивачем не можна віднести до обставин, що у розумінні ст. 197 СК України, дають підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментах. При цьому суд виходить з того, що з метою забезпечення достатнього матеріального рівня життя дітей та з урахуванням того, що позивачем не надано доказів того, що він виконував рішення суду добровільно, у позові повинно бути відмовлено. При цьому відповідач ухилявся від сплати аліментів у зв'язку з цим і виник значний розмір заборгованості, що підтверджується довідками державного виконавця. Проживання позивача та відповідача у одній квартирі не створювало презумпції надання матеріальної допомоги на утримання дітей, позаяк з матеріалів звернень до правоохоронних органів та до суду видно, що [PERSON] наносив [PERSON] тілесні ушкодження за що був притягнутий до адміністративної та кримінальної відповідальності, що повністю спростовує покази позивача щодо спільного проживання їх як сім»ї та добровільного утримання ним дітей. Не підтверджують обставин заявлених вимог і допитані свідки - матір позивача [PERSON] та [PERSON] Натомість допитані судом доньки позивача повністю підтвердили факт ухилення батька від сплати аліментів, постійні звернення матері до органів виконавчої служби стосовно виконання рішення суду, сварки та конфлікти у квартирі призвели до того, що вони змушені маючи квартиру у власності винаймати житло. Також суд не вбачає і підстав для можливості часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Слід відмовити у задоволенні вимог про стягнення коштів на оплату правової допомоги в сумі 2500 грн., позаяк розрахунку та квитанції про оплату таких послуг адвоката позивач та його представник не надали, а суд таких не встановив. Договір про надання юридичних послуг не є фінансовим документом про оплату правової допомоги.. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed