Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання позивача, колишньої дружини його сина [PERSON] - [PERSON] та онуків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі не проживають без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад півроку, позивач просив суд визнати їх такими, що втратили право на користування згаданою квартирою. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, за таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 12 березня 1973 року №341 позивач [PERSON] отримав ордер №11962 на квартиру [ADDRESS] . Разом з [PERSON] право на вселення у зазначене житло отримали члени його сім`ї - дружина [PERSON] та син [PERSON] 13 грудня 1990 року за згодою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання його сина [PERSON] У подальшому у цій квартирі було зареєстровано також місце проживання дружини [PERSON] - [PERSON] та їх дітей - [PERSON] і [PERSON] 13 липня 2006 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Як зазначив у своєму позові [PERSON] та у своїх поясненнях представник позивача, у липні 2006 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] добровільно залишили квартиру [ADDRESS] та не поверталися туди мешкати. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 64 Житлового кодексу Української РСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР). Проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що вони регулюють взаємовідносини наймача жилого приміщення та членів його сім`ї у випадку втрати наймачем, членами його сім`ї, у тому числі колишніми, права користування жилим приміщенням у випадку відсутності зазначених осіб у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Отже, норми ст. ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зібраними у справі доказами підтверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутні без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців (а. с. 33-36). Той факт, що відповідачам не чинились перешкоди у користуванні згаданим житлом засвідчуються відповіддю, наданою Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на запит адвоката [PERSON] (а. с. 83, 84). За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 64, 71, 72, 121-123 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved