Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2011 року по 01.09.2017 року у сумі 37 885.85 грн., з яких: 20 273.82 грн. - сума основного боргу, 1 493.17 грн. - три проценти річних, 16 118.86 грн. - інфляційні втрати, також просив про стягнення з відповідачів судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу та судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідачі є співвласниками квартири [NUMBER] в зазначеному будинку. Житлово-комунальні послуги в будинку та, зокрема, в квартирі відповідачів надаються безперебійно. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 151 ЖК Української РСР, п.п.1,2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 322, ч. 2 ст. 382,526 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщення житлових будинків, затвердженого постановою КМУ №45 від 24.01.2006 року Статуту ЖБК «ТЕМП-7» у відповідачів виникає обов»язок сплачувати платежі в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та оплату за спожиті комунальні послуги. Відповідачі не сплачують за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 37 885.85 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила про їх задоволення, проти постановлення заочного рішення по суті спору не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно положень ч. 1 ст. 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідачі є співвласниками квартири [NUMBER] в зазначеному будинку. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 151 ЖК Української РСР, п.п.1,2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 322, ч. 2 ст. 382,526 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщення житлових будинків, затвердженого постановою КМУ №45 від 24.01.2006 року Статуту ЖБК «ТЕМП-7» у відповідачів виникає обов»язок сплачувати платежі в рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та оплату за спожиті комунальні послуги. Відповідачі не сплачують за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 37 885.85 грн. 01.12.2016 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за житлово комунальні послуги. 16.01.2017 року за заявою відповідачів у справі судовий наказ від 01.12.2016 року скасовано. Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України №45 від 24.01.2006, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги . Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2011 року по 01.09.2017 року у розмірі 20 273.82 грн. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляційних втрат за період вказаний вище становить 16 118.86 грн., а 3% річних за цей же період - 1 493.17 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2011 року по 01.09.2017 року в розмірі 37 885.85 грн. Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов»язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів звернувся за отриманням правової допомоги до фахівців у галузі права, а саме до ТОВ «Київський ЦЕНТР ПРАВА», про що було складено договір про надання юридичних послуг №3 від 26.12.2013 року. Загальна вартість отриманих позивачем послуг на правову допомогу складає 4 890.30 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved