Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У листопаді 2018 року представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом [PERSON] , про стягнення заборгованості. В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 20.07.2016 року між АТ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого останній отримав в кредит кошти у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач належним чином не виконав передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом на 22.10.2018 року перед АТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість у розмірі 14650,93 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5043,89 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом1496,2 грн.; заборгованості по сплаті пені 6936,91 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штрафу (процентна складова) 673,85 грн. , яку позивач просить суд стягнути на свою користь та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 23 листопада 2018 року визначено головуючим суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження. За клопотанням представника позивача АТ КБ «Приватбанк», ухвалою суду від 16 серпня 2019 року витребувано в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі інформацію спадкову справу заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року по справі залучено правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] . Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» правом на безпосередню участь в судовому засіданні не скористався, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку до суду не з`явився. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. В мотивування заперечення зазначив, що кредитні зобов`язання за брата погасив у повному обсязі. В сумі яку йому сказали у колцентрі, в підтвердження чого надав квитанцію від 22 лютого 2020 року на суму 4859 грн. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 20.07.2016 року АТ «Приват Банк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту (а.с.10). Як видно з відомостей зазначених в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 22 вересня 2017 року [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.64). За розрахунком, наданим АТ КБ «Приватбанк» станом на 22.10.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 14650,93 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 5043,89 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом1496,2 грн.; заборгованості по сплаті пені 6936,91 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штрафу (процентна складова) 673,85 грн.(а.с.9). Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , яка надійшла на вимогу суду видно, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.75). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Між сторонами виникли правовідносини, щодо сплати кредитної заборгованості спадкоємцем. До заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 липня 2016 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.11-26). Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України має застосовувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом із цим, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування кредитними коштами, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами з 15 червня 2017 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер (а.с.64). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Суд не може погодитися із наданим представником позивача розрахунком заборгованості, оскільки відсотки за користування кредитними коштами банком нараховано станом на 22 жовтня 2018 року, тобто після смерті позичальника. Перевіряючи наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Станом на час смерті позичальника заборгованість за тілом кредиту становить - 4903,89 грн., заборгованість за відсотками 84,60 грн. (а.с.9). З 15 червня 2017 року по 15 вересня 2017 року позичальником використано кредитні кошти на суму 9924,75 грн. В цей час, в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 5081,26 грн., тобто заборгованість за кредитними коштами на час смерті позичальника становить 4843,49 грн. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України. Після залучення [PERSON] правонаступником позичальника [PERSON] ним відповідно до квитанції від 22 лютого 2020 року сплачено на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 4859 грн. Отже, з огляду на повне погашення кредитної заборгованості [PERSON] , яка виникла на час смерті позичальника в сумі 4843,49 грн., спадкоємець [PERSON] сплатив у повному обсязі в сумі 4859 грн. в задоволені позову АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed