Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований 28.08.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №3607; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення їх дитиною [PERSON] трирічного віку. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 28.08.2019 перебуває у шлюбі з відповідачем. У шлюбі народився син: [PERSON] . Поступово відносити між сторонами погіршувалися. Подружнє життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на життєві цінності та пріоритети у сімейних відносинах. З 11.11.2020 відповідач проживає окремо від позивача і дитини, шлюбні відносини подружжя не підтримують, загальне господарство не ведуть. Спільна дитина сторін [PERSON] зареєстрований іпроживає разом з позивачем. Дитина періодично має проблеми із здоров'ям, внаслідок чого позивач звертається до лікарів та купує ліки. З грудня 2020 року відповідач щомісячно здійснює переказ на банківську карту позивача 2000-2200 грн на утримання дитини та інколи купує дитині речі, проте цього недостатньо для утримання дитини. Позивач зазначає, що під час листування з нею відповідач не заперечує, що розмір його заробітної плати складає приблизно 20-30 тисяч грн на місяць. Непрацездатних батьків, інших дітей відповідач не має. Згідно з розрахунком позивача витрати на дитину на місяць складає 6700-8250 грн, а тому з урахуванням принципу рівності обов'язків батьків щодо утримання дитини вважала обґрунтованим стягнення з відповідача аліментів на їх дитину у розмірі 3000 грн. Крім того, позивач зазначає, що відповідач має достатній дохід для утримання її і дитини, проте не утримує її. З розрахунку особистих витрат позивача вбачається, що щомісяця вони складають 5900-7400 грн. Позивач тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На підставі положень ст.84 СК України позивачка просила стягнути утримання від відповідача до досягнення їх дитиною трьох років у сумі 3000 грн. Відповідач подав до суду відзив на позов. В частині розірвання шлюбу позов визнав. Стосовно сплати аліментів на утримання дитини не заперечував проти їх сплати, проте зазначив про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти саме у розмірі 3000 грн, оскільки він не має постійного місця роботи та постійного доходу. Наявність у нього доходу в 20-30 тисяч грн не відповідає дійсності. Відповідач зазначає, що добровільно сплачує кошти на утримання сина у сумі 2000-2200 грн щомісяця, за можливості готовий надати більше грошей на утримання дитини. Отже позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково в сумі 2000 грн на місяць. Також відповідач зауважив, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. У нього такої можливості немає, а позивач в свою чергу не довела протилежного. [PERSON] зазначив, що не має постійного місця роботи та постійного доходу, та не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 3000 грн. 22.03.2021 до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що просить стягнути з відповідача кошти в меншій частині, ніж складають витрати на дитину. Посилається на правову позицію Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №125/2525/18, відповідно до якої факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Позивач зазначає, що з 03.02.2021 відповідач не здійснює перерахування коштів на утримання дитини на банківську карту. Позивач вважає, що відповідачем не надано жодного доказу його неспроможності здійснювати утримання позивача та спростовується їх листуванням та фактичними обставинами справи. 26.03.2021 до суду надійшли заперечення відповідача, відповідно до яких заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитино трьох років. Також відповідач зазначив, що постановою Верховного суду України від 27.11.2019 у справі №667/266/15-ц роздруківки з соціальних мереж визнані неналежними доказами, оскільки не можна з'ясувати належність сторінки конкретній особі. Відповідач зазначає, що хворіє на цукровий діабет першого типу тяжкої форми, при якому необхідні кошти на підтримання здоров'я. Відповідач зазначає, що проживає у будинку батьків, майно в м.Харкові не орендує. Автомобіль, на який посилається позивач, як на власність відповідача, належить його матері. 26.02.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 08.04.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано з АТ КБ «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д) відомості про банківські рахунки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), які були відкриті у банку на його ім`я та існували у період з 01.11.2020 по дату надання відомостей, у тому числі інформацію про дати відкриття, закриття, номери та види рахунків, рух коштів по кожному з рахунків із зазначенням відомостей про прибуткові операції та про видаткові операції, а також відомості про здійсненні [PERSON] перекази грошових коштів через термінали самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.11.2020 по дату надання відомостей. В подальшому представник позивача не наполягала на отриманні витребуваних з АТ КБ «Приватбанк» відомостей та відмовилась від клопотання, просила розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити повністю. Представник позивача наголосила на тому, що позивач просила стягнути на утримання дитини 3000 грн, тим самим відійшла від принципу рівності обов`язків батьків по утриманню дитини. Кошти, що витрачає відповідач в зв`язку зі своєю хворобою не є значними, що вбачається із наданих ним заказів ліків. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи не з`явився у судове засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення справи до суду не надходило,тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, з урахуванням відсутності заперечень інших учасників справи. Суд, вислухавши доводи позивача і її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З 28.08.2019 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області28.08.2019 (а.с.12). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 05.08.2020 (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Ст.112 СК України встановлює, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2020 року. Взаєморозуміння між подружжям втрачено, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Зазначене свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що визнається сторонами у справі. Отже позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] з дитиною [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14,15). Відповідно до наданої медичної документації позивачка звертається до лікарів з приводу здоров`я дитини, що має наслідком призначення аналізів і ліків, надання рекомендацій (а.с.16-36). Суду надано чекі на підтвердження придбання ліків (а.с.37-43). Згідно з договором безоплатного користування нерухомим майном від 01.12.2020 [PERSON] отримала у безоплатне користування квартиру [ADDRESS] та має право користуватися житлом разом із сином [PERSON] (а.с.47-48). Згідно квитанції плата за комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] складає 2622 грн за грудень 2020 року (а.с.50). Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.03.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду (а.с.69). З виписки на картці [PERSON] за період 01.11.2020 - 18.03.2021 вбачається, що відповідачем перераховувалися кошти: 02.12.2020 в сумі 2000,00 грн, 23.01.2021 - 2200 грн, 03.02.2021 - 2000 грн (а.с.72). Відповідачем надано чекі на підтвердження купівлі харчів, зокрема дитячого харчування (а.с.113). Платіжні документи на підтвердження перерахування коштів позивачці 03.02.2021 - 2000 грн та 02.12.2020 у сумі 2000 грн (а.с.114). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №583 [PERSON] хворіє на цукровий діабет 1 типу, тяжка форма та інші захворювання, в зв`язку з чим перебував на лікуванні у КНП «Міська студентська лікарня» Харківської міської ради в період з 04.02.2020 до 14.02.2020 (а.с.115). Відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.129). Відповідно до довідки ГУ ДПС в Харківській області №4154/Р/20-110-75-02-17-320 від 24.03.2021 щодо [PERSON] за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року інформація про доходи відсутня (а.с.133). Також позивачкою долучено до матеріалів справи позов відповідача, в якому він зазначає, що займає посаду керуючого декількома підрозділами організації у сфері громадського харчування та має стабільний прибуток (а.с.146-152). Судом не приймається як докази наявності у відповідача доходу у умі 20-30 тисяч грн щомісяця, оскільки з наданої суду переписки цього не вбачається (а.с.44-46). Судом не приймаються як докази понесених витрат закази ліків, надані відповідачем, оскільки вони не підтверджують сплату відповідачем коштів за замовлені ліки (а.с.116-128). Суд не бере до уваги свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на особу, що не є учасником справи, оскільки зазначений доказ є неналежним та не стосується предмета доказування (а.с.130). Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Відповідачем надано відомості щодо його здоров'я, наявності хронічного захворювання, доказів наявності інших дітей, непрацездатних батьків суду не надано. В той же час суд враховує твердження [PERSON] в його позові до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною про те, що він має стабільний прибуток. Надаючи оцінку зміні позиції відповідача щодо стягнення аліментів на утримання дитину, суд зауважує, що міняючи свою позицію з часткового визнання позовних вимог щодо утримання дитини на невизнання цих вимог в повному обсязі, відповідач не надає доказів на підтвердження зміни життєвих обставин, які б обґрунтовували такі зміни. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в повному обсязі, тобто в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісяця. Відповідно до ч.2, ч.4, ч.6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Законодавець пов'язує право на утримання дружини, з якою проживає дитина, саме з можливістю чоловіка надавати допомогу на її утримання. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач має хронічне захворювання, яке потребує прийняття ліків, працює неофіційно, при цьому суд не може достовірно встановити розмір його місячного доходу, а тому з врахуванням обов'язку відповідача щодо утримання малолітнього сина, суд не може його вважати його таким, що може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений нею за вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від оплати судового збору на підставіп.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 908,00 грн, а судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial