Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] Артоєвича до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду [PERSON] посилався на ті обставини, що він є власником квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській в місті Одесі. Проте, не зважаючи на перехід майнових прав на обєкт нерухомого майна, вказана квартира не звільнена та використовуються попереднім власником та членами її сімї. У звязку із неможливістю позасудового врегулювання спору та відмовою добровільно звільнити зайняті приміщення, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській у місті Одесі та виселити вказаних осіб з вказаної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не скористались правом подачі відзиву на позовну заяву, однак сторона відповідача [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог. Позивач [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання не зявились, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, але від представника особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №449, [PERSON] є власником квартири №11 в будинку №46 корпус 2 по вулиці Бугаївській в місті Одесі. Майнові права набувача належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг від 13 квітня 2017 року. Як свідчить сторона [PERSON], вказана квартира зайнята [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і використовуються на власний розсуд. Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. рішення у справі «Броніовський проти [PERSON]» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Відтак, суд погоджується, що правова позиція відповідачів свідчить про невизнання майнових прав [PERSON] на відповідні приміщення, у звязку з чим право власності особи підлягає захисту. Суд установив, що зазначений вище договір купівлі-продажу від 13 квітня 2017 року, укладався [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON], як іпотекодержателем спірної квартири на підставі іпотечного договору від 04 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Як випливає з пункту 6.7 договору, сторони погодили можливість задоволення вимог шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Дійсність даного договору іпотеки була предметом судового розгляду. Але згідно з рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 14 грудня 2017 року в цивільній справі №521/4743/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, третя особа [PERSON] у задоволенні заявлених вимог було відмовлено. Судом не встановлено порушень вимог закону при укладенні та виконанні договору. Рішення суду набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселити осіб зі спірної квартири. При цьому з огляду на висновок суду про відсутність у відповідачів майнових прав на відповідні жилі приміщення та виселення осіб, відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із задоволенням позову, суд покладає судові витрати в рівних частках на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та стягує з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved