Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Свячену Ю.Б., та ухвалою якої від 16.12.2016 року було відкрито провадження по справі. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Згідно із ч.3\~ст. 3 ЦПК України\~(в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу\~ХІІІ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У звязку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2018 року вказана цивільна справа передана судді Кравчук Т.С., ухвалою якої від 15.02.2018 року справу було прийнято до свого провадження. У звязку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. Справа надійшла до судді 08.05.2018 року. Ухвалою від 14.05.2018 року суддя Бондар В.Я.: прийняв до провадження цивільну справу № 522/24380/16-ц; призначив розгляд справи в загальному позовному порядку та проведення підготовчого судового засідання на 18.06.2018 року. У підготовчому засіданні 18.06.2018 судом оголошено перерву до 09.08.2018 року. За результатами підготовчого засідання 09.08.2018 року судом постановлено: закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 01.11.2018 року. У судовому засіданні 01.11.2018 року та під час судового розгляду справи позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги, викладені у позовній заяві (а.с. 3-4) підтримали, просили їх задовольнити повністю з наступних підстав. Позивач вказує на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира № 15 по Фонтанській дорозі, 33/1 у м. Одесі. Між позивачем і відповідачем 11.12.2015 року укладено договір дарування, посвідчений третьої особою, за умовами якого, [PERSON] подарував [PERSON] свою ? частку квартира № 15 по Фонтанській дорозі, 33/1 у м. Одесі. Позивач просить визнати вказаний договір дарування недійсним через те, що на момент його укладення, він помилявся щодо суті цього правочину, так як вважав, що майно залишиться в спільній власності його та відповідача. Вказує, що іншого житла не має. Представник відповідача [PERSON] поданий до суду відзив на позовну заяву (а.с. 94-98) підтримала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Відповідач зазначає, що договір дарування від 11.12.2015 року між сторонами укладений із дотриманням вимог чинного законодавства України, із волі позивача. [PERSON] розумів значення, умови правочину та його наслідки. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання 01.11.2018 року не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Згідно із матеріалів справи (а.с. 53), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, виходячи з наступного. Третя особа вказує, що нею сторони були попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладення правочину (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Сторони діяли вільно, свідомо і добровільно, без впливу, обману, без будь-якого примусу, як фізичного так психічного, не порушуючи прав третіх осіб, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення, що відповідає внутрішній волі до підписання договору, уклали договір дарування. Сторони свідчили, що договір не носить характеру фіктивного, удаваного чи зловмисного правочину, а також, що у тексті договору зафіксовані істотні умови, що стосуються дарування ? частки квартири. Заслухавши думку позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд постановив розгляд справи здійснювати за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача, представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2015 року укладено договір дарування, за яким [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] ? частки квартири під № 15, що знаходиться в місті Одесі по Фонтанській дорозі (попередня назва вулиця Перекопської дивізії), в будинку під № 33/1 (а.с. 116-118). Договір укладений у письмовій формі із зазначенням усіх його істотних умов, підписаний дарувальником та обдаровуваним і нотаріально посвідчений. Зміст договору відповідає вимогам закону. Дієздатність дарувальника перевірена нотаріусом. Форма правочину дотримана. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких, підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~717\~Цивільного кодексу України,\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Щодо посилання позивача як на підставу своїх вимог про визнання договору дарування недійсним на те, що зазначений договір укладений під впливом помилки, то суд виходить з такого. Правовідносини, пов'язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19\~постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними»\~обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір. Всупереч наведених норм, на підтвердження того, що при укладенні договору дарування [PERSON] помилялася щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення, позивач та його представник не надали суду жодних доказів. Водночас, із матеріалів справи (а.с. 116-118) вбачається, що сторонам було розяснено природу такого правочину та наслідки його укладення. Таким чином, звернення сторін до нотаріуса з приводу укладення договору дарування, яким позивачеві розяснено правову природу такого правочину і наслідки якого були зрозумілими, обговорення і досягнення сторонами під час укладення правочину істотних умов договору дарування, в сукупності свідчать про те, що волевиявлення позивача було вільним, відповідало його внутрішній волі і було спрямоване на укладення договору дарування саме на тих умовах, які він містить. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги умови договору дарування, зокрема те, що сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні, укладення цього договору відповідає їхнім інтересам, волевиялення є вільним, усвідомленими і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які стосуються дарування, а також, що нотаріусом роз'яснено наслідки укладення вказаного договору, зокрема, положення ст.ст.717-728 ЦК України. Таким чином, судом встановлено відсутність передбачених ст.\~229\~ЦК України підстав для визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що при укладенні договору дарування дійсно мала місце помилка, а також, що вона має істотне значення, та беручи до уваги, що дані доводи позивача повністю спростовані наявними у матеріалах справи доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed