Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,(далі-АТКБ «ПриватБанк», банк) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2011 року між АТКБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умовта Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 103 021,22 грн., з яких: - 5 704,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 2 050,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 95 266,25 грн. нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також судові витрати у розмірі 2102,00 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно з клопотанням, яке міститься в позовній заяві, просить справу розглянути за його відсутності, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, відповідно до поштового повідомлення, а також виклик відповідача здійснювався викликоми на офіційному сайті. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року між АТКБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно якого, відповідач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування. До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно до наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «УніверсальнаGOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка намісяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне непогашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.). Відповідно до розрахунку наданого банком, станом на 06 жовтня 2020 року заборгованість становить 103 021,22 грн., з яких: 5 704,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 050,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 95 266,25 грн. нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований водному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хочаб однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а завідсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднанняє договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язкуізчим банк має підтвердити, що начас укладення відповідного договору діяли самеці умови,а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, щодругий контрагент (споживач послуг банку)лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17. За змістом статті 1056 -1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самійкількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та впорядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежновиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другоюстатті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як убачається із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 18 жовтня 2011 року в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТКБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 жовтня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «УніверсальнаCONTRACT» чи «УніверсальнаGOLD») і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Як слідує з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «УніверсальнаCONTRACT» чи «УніверсальнаGOLD»)залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчаснепогашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн. + 5%від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Проте, наданий позивачем витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови. Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банком не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявленняі дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова)форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно зі статтею 12, частиною 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Код ексом, доказування неможе ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо непередбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 0 3липня 2019 року у справі№342/180/17 (провадження №14-131 цс 19), які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Щодо заборгованості по простроченому тілу кредиту, то як слідує з розрахунку прострочене тіло кредиту становить 5 704,77 грн. Однак, з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 1369,35грн (136,16 + 146,92 + 326,65 + 354,14 + 405,48 грн) відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму (1369,35 грн. - загальна сума відсотків погашена за рахунок тіла кредиту (четверта колонка розрахунку). Зважаючи, що судом не встановлено обумовлення сторонами в письмовому вигляді відсотків, а тому сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 1369,35 грн. не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом. Отже з відповідача на користь банку підлягає стягненню несплачене тіло кредиту в сумі 4335,42 грн. (5 704,77 грн - 1369,35 грн). Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 88,49 грн. (сума, заявлена позивачем до стягнення 103 021,22 грн.; сума, яку має бути стягнуто за рішенням суду 4 335,42 грн.; позов задоволено на 4,21 %).

Outcome: partial