Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство» (Далі - ДП «Ізяславське лісове господарство») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 14,200,6 грн. на момент подачі позову та до постановлення судового рішення. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він з 01.10.2002 прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів в Ізяславський Держлісгосп, який в подальшому було перейменовано на ДП «Ізяславське лісове господарство». 11.03.2009 переведений на посаду верстатника деревообробних верстатів 2 розряду цеху переробки деревини ст. Ізяслав. 24.06.2009 переведений на посаду водія автотранспортних засобів гаража, вантажні автомобілі, на якій пропрацював до звільнення 20.01.2020. 19 листопада 2019 року, [PERSON] отримав попередження про можливе звільнення у зв`язку з скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з одночасною пропозицією переведення на посаду оператора котельні гаража в період опалюваного сезону з подальшим переведенням на посаду водія пожежного автомобіля, з чим він не погодився. Також вважає, що присутність директора підприємства на засіданні первинної профспілкової організації, вплинуло на результат його рішення. В подальшому наказом ДП «Ізяславське лісове господарство» № 7-к від 17.01.2020 позивача звільнено із займаної посади, у зв`язку із скороченням чисельності працівників, згідно з пунктом 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки на підприємстві будь-яких змін у організації не відбулося, а тому підстав для скорочення працівників в розумінні ст. 42 КЗпП України не існувало. Також вказує, що відповідачем не дотримано вимог ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України, а саме не враховано його переважне право на залишенні на рівнозначній посаді порівняно з правником [PERSON] , якому не вручалося попередження про можливе звільнення. З врахуванням того, що він має триваліший безперервний стаж 17 років і 3 місяці, а також члени його сім`ї ніде не працюють, просить суд поновити його на посаді водія автотранспортних засобів ДП «Ізяславське лісове господарство», а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу на момент подачі позову 14,200,6 грн. та до постановлення судового рішення, допустивши негайне виконання рішення суду. Ухвалою суду від 18.02.2020 відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просять задовольнити його у повному обсязі. Крім того, представник позивача звертає увагу, що при скороченні чисельності працівників, не попереджався про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників - [PERSON] , що є порушенням трудового законодавства. Представник відповідача ДП «Ізяславське лісове господарство» Романюк О. В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, попередньо подавши письмовий відзив, у якому відповідач вважає позов необґрунтованим. Зокрема, представник відповідача не погоджується з доводами позивача стосовно того, що позивач мав переважне право на залишення на роботі порівняно з працівником [PERSON] , оскільки в останнього більш висока кваліфікація та продуктивність праці ніж у позивача. Також, підприємством при вирішення питання, щодо того хто має залишитись на роботі, враховувалася думка колективу гаража, пенсійний вік позивача, передпенсійний вік [PERSON] та його продуктивність праці, тому просить відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши позицію учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2002 прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів в Ізяславський Держлісгосп, який в подальшому було перейменовано на ДП «Ізяславське лісове господарство». 11.03.2009 переведений на посаду верстатника деревообробних верстатів 2 розряду цеху переробки деревини ст. Ізяслав. 24.06.2009 переведений на посаду водія автотранспортних засобів гаража, вантажні автомобілі. Зазначена інформація стверджується Трудовою книжкою серії [NUMBER] заведеної на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно списку працівників гаража ДП «Ізяславське лісове господарство» станом на 01.10.2019 було в наявності 3 посади «Водій автотранспортних засобів, вантажного автомобіля (бортового)», які займали працівники - [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Згідно списку працівників гаража ДП «Ізяславське лісове господарство» станом на 01.02.2020 залишилась одна посада «Водій автотранспортних засобів, вантажного автомобіля (бортового)», на якій залишився працівник - [PERSON] . У відповідності з Наказом директора ДП «Ізяславське лісове господарство» № 16-од від 17.09.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці», вирішено скоротити почергово у період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року чисельність (штат) працівників, зокрема посаду «Водій автотранспортних засобів, вантажного автомобіля (бортового)» - 2 одиниці. 19 листопада 2019 року ДП «Ізяславське лісове господарство» винесено наказ № 92-к «Про попередження про майбутнє вивільнення», яким попереджено водіїв автотранспортних засобів гаража [PERSON] та [PERSON] про майбутнє можливе вивільнення з 20.01.2020 у зв`язку із скороченням чисельності працівників, та запропоновано їм перевестися оператором котельні на опалюваний період, по завершенні опалюваного періоду - переведення водієм автотранспортних засобів, пожежного автомобіля. Одночасно, 19.11.2019 у письмовому вигляді відповідачем було повідомлено [PERSON] , що на підставі ст. 49-2 КЗпП України, його з 20.01.2020 може бути звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України, та запропоновано перевестися оператором котельні на опалюваний період, по завершенні опалюваного періоду - перевестися водієм автотранспортних засобів, пожежного автомобіля. Відповідно до Акту від 19.11.2019, [PERSON] вручено один примірник даного повідомлення, однак він відмовився ставити свій підпис про ознайомлення з наказом № 92-к та повідомленням від 19.11.2019, що і не заперечується ним у судовому засіданні. Наказом директора ДП «Ізяславське лісове господарство» Курельчука П. І. № 7-к від 17.01.2020, звільнено [PERSON] , водія автотранспортних засобів, вантажного автомобіля, гаража, 20 січня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом [PERSON] ознайомився цього ж дня та поставив відмітку, що з ним незгідний. Звільнення позивача було погоджено Первинною профспілковою організацією ДП «Ізяславське лісове господарство» відповідно до витягу із протоколу засідання профспілкового комітету № 35 від 14.01.2020, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В силу ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абзацах 1 і 4 пункту 19 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Докази у справі достовірно вказують на те, що у 2019 році у ДП «Ізяславське лісове господарство» мало місце скорочення чисельності та штату працівників, а саме у зв`язку із значним скороченням обсягів реалізації продукції, збільшенням податкового навантаження, з метою підвищення ефективності виробництва згідно з вимогами наказу № 16-од 17 вересня 2019 року «Про зміни в організації виробництва і праці», підставою винесення якого слугувало звітність підприємства, а саме звіти із праці за вересень 2019 року та лютий 2020 року, звіт про виконання фінансового плану за 3 квартал 2019 року, основні техніко-економічні показники за січень-серпень 2019 року, та протокол № 9 виробничої наради, які долучені відповідачем до справи. У зв`язку з цим здійснено скорочення чисельності та штату працівників, зокрема впорядковано штат водіїв автотранспортних засобів, вантажного (бортового) автомобіля, та відповідно залишилась лише одна посада водія автотранспортних засобів, вантажного (бортового) автомобіля. Таким чином, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення штату працівників. Доводи [PERSON] про те, що ДП «Ізяславське лісове господарство» не мала підстав для вивільнення працівників у порядку п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не відповідають фактичним обставинам справи. Аналіз положень статті 42 КЗпП України дає підстави для висновку, що визначення переважного права на залишення на роботі, можливе лише між працівниками, які обіймають тотожні посади, тобто посади з однаковими назвами, при цьому працівники мають однакові спеціальні трудові права та обов`язки. Перестановка працівників у межах однорідних професій і посад, які скорочуються, віднесена до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу, який самостійно вирішує це питання відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі, тому суд не вправі надавати оцінку таким діям роботодавця. З матеріалів справи вбачається, що займана [PERSON] посада, яка значиться як водій автотранспортних засобів, вантажного (бортового) не була єдиною в ДП «Ізяславське лісове господарство». Станом на 01 жовтня 2019 року наявні три посади, які значаться у списку працівників гаража, а саме в рядку 26, 27, 28 - водій автотранспортних засобів, вантажного (бортового). Вказані посади займали три працівники - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З яких водія [PERSON] - 20.11.2019 переведено машиністом (кочегаром) котельні гаража з погодинною оплатою праці на опалювальний період. Що стосується водіїв [PERSON] та [PERSON] , то відповідачем приймалося рішення щодо переважного права на залишенні на роботі. Згідно протоколу загальних зборів трудового колективу автогаража ДП «Ізяславське лісове господарство» від 08.11.2019, у якому приймало участь 30 чоловік, колектив при вирішенні питання оптимізації численності працівників автогаража, виходив із наступних критеріїв, а саме залишити на роботі працівників у яких сім`ї та неповнолітні діти, та вивільнити працівників які мають інші види доходів. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] , який являється начальником відділу лісового господарства та виконуючим обов`язки головного лісничого, суду показав, що у зв`язку з зменшенням обсягу продажу лісу, припинено експорт лісопродукції, скорочення виробництва на підприємстві, виникла необхідність у скороченні посад. Стосовно [PERSON] вказав, що останній притягувався до дисциплінарної відповідальності, являється пенсіонером, а [PERSON] до пенсії залишилось близько 5-ти років, тому колективом гаража пропонувалося скоротити саме [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який являється начальником автопарку, надав суду аналогічні покази свідка [PERSON] . Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] з липня 2017 року отримує пенсію за віком. Відповідно до наданого відповідачем порівняльного аналізу вказаних водіїв, хто має переважне право на залишення на роботі, з більш високою кваліфікацією та продуктивністю визнано [PERSON] , який поряд з позивачем, без відриву від виробництва пройшов додатково навчання за спеціальністю стропальник, а також за спеціальністю навальник-штабелювальник, що надає йому право суміщати професії, та в разі необхідності може бути залучений до роботи по перевезенню довгомірних лісоматеріалів, оскільки згідно вимог з охорони праці водій повинен мати посвідчення стропальника. Дана інформація стверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме відповідними посвідченнями [PERSON] . Судом враховується, що позивач порівняно з [PERSON] має додаткову категорію водійських прав «D» - автобуси. Вказане враховувалося роботодавцем у сукупності зі всіма критеріями кваліфікації даних працівників, а саме дана категорія не дає переваг для роботи на вантажних автомобілях. Також, [PERSON] 25 червня 2017 року був нагороджений грамотою Ізяславської міської ради за сумлінну працю. Разом з тим, позивач [PERSON] у квітні 2019 року притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог охорони праці (Наказ № 81-ат від 12.04.2019 «Про порушення правил з охорони праці»), яке було чинне на час прийняття рішення про скорочення чисельності працівників гаража, що і не заперечується ним в судовому засіданні. Наявність грамоти у [PERSON] від 28.10.2007, судом до уваги не береться, оскільки вона оголошена останньому з нагоди Дня автомобіліста. За таких обставин, [PERSON] не має переважного права на залишенні на роботі. Посилання [PERSON] на те, що він має переважне право на залишення на роботі перед [PERSON] , оскільки має більш тривалий безперервний стаж роботи в підприємстві, в сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком, не впливають на висновки суду, оскільки пункт 2 ст. 42 КЗпП України застосовується у разі відсутності в жодного з водіїв переваг відповідно до п. 1 ст. 42 КЗпП України. Проте, відповідачем було визначено, що переважне право на залишення на роботі відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України має [PERSON] . Одночасно слід вказати, що чинним трудовим законодавством не встановлено на якій стадії роботодавець вирішує питання щодо переважного права на залишенні працівників на роботі. В даному випадку, відповідач спочатку вирішив дане питання, та в подальшому попереджав працівників про наступне вивільнення в зв`язку із скорочення чисельності працівників, тому посилання представника позивача, що [PERSON] не попереджався про дане скорочення не заслуговують на увагу. Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого вони внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Аналогічні положення містяться і у частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету державного підприємства «Ізяславське лісове господарство» від 14 січня 2020 профспілковий комітет надав згоду на звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів гаража відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату. За змістом норм ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України у разі вивільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати йому наявну на підприємстві, в установі, організації роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Вказана норма Закону відповідачем виконана та запропоновано позивачу перевестися оператором котельні на опалюваний період, та по завершенні опалюваного періоду - перевестися водієм автотранспортних засобів, пожежного автомобіля, однак [PERSON] відмовився, що слугувало його подальше звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Що стосується посилань позивача про те, що присутність директора на засіданні профспілкової організації ДП «Ізяславське лісове господарство», зумовило останніх прийняти рішення про надання згоди про розірвання трудового договору, спростовується наступним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено, що присутність директора на засіданні профспілкової організації ДП «Ізяславське лісове господарство», зумовило їх надати згоду на його звільнення, навпаки, дане твердження позивача спростовується показами свідка [PERSON] , який вказав, що директор був присутній на засіданні, однак жодним чином не впливав на його хід та результат. Таким чином судом дане посилання позивача [PERSON] , до уваги не береться. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що звільнення [PERSON] проведено відповідно до вимог чинного законодавства, уповноваженою на те особою, а тому позовні вимоги про поновлення його на посаді водія автотранспортних засобів на ДП «Ізяславське лісове господарство» є безпідставними і до задоволення не підлягають. З огляду на вищевикладене також не підлягають до задоволення і вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі ч. 1, 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 5 п. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати, понесені сторонами, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Outcome: dismissed