Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним, третя особа - Одеська нова біржа. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що 13 листопада 1998 року між [PERSON] - з однієї сторони, а також [PERSON] , який діяв у власних інтересах та в інтересах [PERSON] , - з іншої сторони, був укладений договір №1733/98 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого, зокрема, [PERSON] набула право власності на вказане майно. Проте, у теперішній час позивач не має можливості розпоряджуватись квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просила визнати правочин дійсним. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позову у порядку ст. 206 ч. 4 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Представник Одеської Нової Біржі у відкрите судове засідання не з`явився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Як передбачає ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на той факт, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 13 листопада 1998 року між [PERSON] - з однієї сторони, а також [PERSON] , який діяв у власних інтересах та в інтересах [PERSON] , - з іншої сторони, був укладений договір №1733/98 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого, зокрема, [PERSON] набула право власності на вказане майно. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській новій біржі, майнові права позивача були належним чином зареєстровані. Судом звернуто увагу, що відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №4162-07/1111-217 від 18 вересня 2020 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1733/98 від 13 листопада 1998 року, запис у реєстровій книзі 303 пр. - стор. 48 - р. №527. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним Центром розвитку сім`ї 26 грудня 2006 року, після кладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відомостями інформаційної довідки №224930145 від 22 вересня 2020 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Указане майно належало у рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05 липня 1994 року. Технічний паспорт на вказану квартиру виданий на ім`я [PERSON] . Як стало відомо під час розгляду справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції 17 грудня 2001 року, [PERSON] померла [INFO] . Як убачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Іллічівським районним бюро ЗАГС 16 листопада 1968 року, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Іллічівським відділом ЗАГС 29 січня 1988 року, після укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». Правовідносини між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору - 13 листопада 1998 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто, ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. У силу ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. У той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачами вказаної нерухомості, у зв`язку з чим права позивачів підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулося фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved