Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У листопаді 202 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.04.2020року Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості (далі - Оболонська РФ КМЦЗ) за заявою відповідача [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 07.04.2020. При здійснені обміну даними про особу з Пенсійним фондом України були виявлені порушення умов перебування [PERSON] на обліку як безробітного в Оболонській РФ КМЦЗ, оскільки відповідач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «МЕТ Україна» з 09.06.2020 року, тому була зайнятою особою, втратила статус безробітного й не мала права перебувати на обліку в Оболонській РФ. Оскільки відповідач умисно приховав відомості щодо своєї зайнятості та безпідставно отримував нараховану допомогу по безробіттю, позивач просить стягнути з [PERSON] 7510 грн. 25 коп. безпідставно виплачених коштів та суму сплаченого судового збору. Представник Київського міського центру зайнятості у судовому засіданні надали заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до яких просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2102,00грн., оскільки кошти в розмірі 7510,25грн. від [PERSON] 14.12.2020 надійшли на рахунок Київського міського центру зайнятості. Титаренко А.І. в судовому засіданні проти наданого позову заперечила, посилаючись на те, що всі кошти вона повернула, тому заборгованість відсутня . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 06.04.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Оболонської РФ КМЦЗ з заявою, в якій просив до вирішення питання про його працевлаштування надати статус. Наказом від 07.04.2020 року № НТ200407 [PERSON] надано статус безробітного. Наказом від 07.04.2020 року № НТ200407 призначено [PERSON] допомогу по безробіттю. При здійснені обміну даними про особу з Пенсійним фондом України були виявлені порушення умов перебування [PERSON] на обліку як безробітного в Оболонській РФ КМЦЗ, оскільки відповідач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «МЕТ Україна» з 09.06.2020 року, тому була зайнятою особою, втратила статус безробітного й не мала права перебувати на обліку в Оболонській РФ. У відповідності до Наказу № 42/278-02/20 від 23.09.2020 року матеріальне забезпечення [PERSON] визнано безпідставним та таким, що підлягає поверненню у розмірі 7510 грн. 25коп. На виконання даного наказу [PERSON] було направлено лист-повідомлення № 275-5-3923/20 від 27.08.2020 про повернення коштів. 14.12.2020 на рахунок Київського міського центру зайнятості від [PERSON] надійшли кошти в розмірі 7510,25грн., що підтверджується випискою від 14.12.2020року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленні сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у х сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказами в цілому, та і кожного доказу. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Оскільки відповідачем було допущено порушення, а також враховуючи ту обствавину, що в ході розгляду справи судом відповідачем було здійснено оплату заборгованості, а відтак наявні підстави для стягнення з останньої на вимогу позивача судовий збір сплачений при подачі позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved