Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Управління поліції охорони в Херсонській області звернулося до суду з позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконав передбаченого умовами договору між сторонами зобовязання відпрацювати три роки після закінчення навчання, наслідком чого є його обовязок, передбачений договором, компенсувати позивачу витрати, які він здійснив у звязку з навчанням і утриманням відповідача у навчальному закладі в розмірі 18 776,01 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, від начальника Управління поліції охорони в Херсонській надійшов лист з проханням розглядати справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] визнав позов, не заперечував проти задоволення заявлених в ньому вимог. При цьому пояснив, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем не має можливості одразу погасити всю суму боргу, по мірі фінансової можливості зобовязався погашати суму боргу. Заслухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що між УДСО при УМВС України в Херсонській області правонаступником якого є Управління поліції охорони в Херсонській області, Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України та [PERSON] був укладений договір № 914 від 26 листопада 2013 року про навчання останнього як кандидата на службу в ОВС України. За умовами укладеного Договору позивач зобовязувався оплатити в повному обсязі навчальному закладу вартість навчання відповідача. В свою чергу відповідач зобовязався пройти повний курс навчання в навчальному закладі, по закінченню якого прибути на роботу до Управління ДСО при УМВС України в Херсонській області та відпрацювати мінімум три роки. Пунктом 2.4 Договору передбачено, що при неприбутті за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання за негативними мотивами, звільнені за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку в установленому порядку кандидат зобовязується компенсувати всі витрати, що здійснив підрозділ у звязку з його навчанням. Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України». Відповідно до ст. 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Згідно зі ст. 3 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, Головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. Сторонами такого договору є: виконавець навчальний заклад, замовник Головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа - курсант. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку. Отже, спір у справі, яка розглядається, випливає з договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статей 627, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. 24 березня 2014 року відповідача, після закінчення навчального закладу, було призначено міліціонером-водієм спеціальної групи затримання Скадовського міжрайонного відділення УДСО при УМВС. Наказом начальника УДСО при УМВС України в Херсонській області від 02 липня 2015 року № 167 о/с сержанта міліції, міліціонера-водія спеціальної групи затримання Скадовського міжрайонного відділення УДСО при УМВС [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за п. 63 «ж» (за власним бажанням) з 02 липня 2015 року, що викликано, як зазначено у рапорті від 11 червня 2015 року, сімейними обставинами. За встановлених обставин суд, виходячи з того, що відповідач, звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення визначеного договором про навчання строку, порушив умови зобовязання, так як не відпрацював три роки після закінчення навчального закладу, вважає, що відповідач повинен компенсувати всі витрати, які здійснив позивач у зв'язку з його підготовкою з приводу проведення навчання та його утриманням в навчальному закладі, сума яких становить 18776,01 грн. З огляду наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судові витрати по справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved