Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: [PERSON] про визнання припиненою поруку і забезпечене нею зобов'язання за кредитним договором від 16 травня 2007 року №014/0911/74/109797 та договір поруки від 16 травня 2007 року №014/0911/74/109797, укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Підставою для визнання договору поруки припиненим позивач вважає те, що додаткові угоди до кредитного договору від 16.05.2007 №014/0911/74/109797, які укладено між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в тому числі і додаткову угоду від 13.03.2008 року №34, було укладено без його участі, як поручителя, згоди та повідомлення його про зміну основного зобов'язання, забезпеченого порукою, в бік збільшення, що є порушенням його прав, які гарантовано нормою ч.1 ст.559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з викладених в позові підстав, просив задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначив, що укладеним з позивачем договором поруки не передбачено можливості зміни розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами з або без повідомлення поручителя, положення зазначеного договору не містять інформації про те, що зміна та доповнення умов основного договору повинні були здійснюватися з або без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін. Крім того, представник відповідача послався на пропуск позивачем строку звернення до суду. Третя особа в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що від 16 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінило найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] укладено кредитний договір №014/0911/74/109797 (а. с. 7-8). Відповідно до умов цього договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит у розмірі 147 460,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 12,5% річних зі строком повернення кредиту до 16 травня 2027 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 16 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] укладено договір поруки №014/0911/74/109797 (а.с. 5-6), відповідно до якого сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, які виникають з кредитного договору, а саме: повернути кредит у розмірі 147 460,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) та інші умови кредитного договору в повному обсязі. Водночас, 13 березня 2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] укладено додаткову угоду № 34 до кредитного договору № №014/0911/74/109797 (а. с. 9). Згідно з п.1 додаткової угоди було визначено, що на період з 13.03.2009 року зменшено розмір щомісячних платежів до розміру процентів, а саме до 550,00 доларів США. Відповідно до п.3 додаткової угоди, протягом строку кредитних канікул різниця між розміром щомісячного платежу позичальника відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів та власним внеском позичальника, визначеного в п.2 цієї додаткової угоди (тобто 550,00 доларів США), підлягає сплаті позичальником в рахунок додаткових траншів кредиту, що видаються кредитором позичальнику і висяться на збільшення розміру кредиту в строки з 15.03.2009 року по 15.02.2010 рік. У зв'язку із видачею зазначених додаткових траншів, сума кредиту за кредитним договором складатиме 153 490, 83 долари США. Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту виклали в новій редакції в Додаток №1 та №2 до цієї додаткової угоди, які є невід'ємною частиною додаткової угоди. Виходячи з умов додаткової угоди сума кредиту збільшилась з 147 460,00 доларів США до 153 490, 83 долари США. Отже, умовами додаткової угоди збільшено обсяг відповідальності поручителя. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ст. 559 ЦК України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Так, у договорі поруки відсутня умова, що збільшення обсягу відповідальності можливе без узгодження з позивачем, тобто без його повідомлення про такі зміни. Як вже зазначалося вище, ч. 1 ст. 559 ЦК України вказує на те, що порука припиняється з моменту підвищення обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Таким чином, судом встановлено, що з боку відповідача мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а тому позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим з наведених підстав є обґрунтованими. Що стосується строку позовної давності, про що було заявлено в судовому засіданні представником відповідача та викладено про це в письмових запереченнях. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 та 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушено право підлягає захисту. Судом встановлено, що також підтверджується матеріалами даної цивільної справи, позивачу стало відомо про його порушене право 08.05.2012 року в ході судового процесу по цивільній справі №2-119/12 в судовому засіданні, коли представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надала суду для огляду оригінал кредитного договору №014/0911/74/109797 з додатками від 05.12.2008 до кредитного договору та додаткову угоду від 13.03.2009 №34 до даного кредитного договору. Виходячи з положень ст. 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом 13.02.2015 року, тобто в передбачений законом строк. За таких обставин, суд вважає, що позивач не пропустив передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, тому підстав вважати, що він пропущений немає. Окрім цього, суд зазначає, що згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які би свідчили про те, що позивач був повідомлений про збільшення розміру його відповідальності за основним зобов'язанням, та що він надавав згоду на таку зміну. Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим . При цьому суд вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача про визнання припиненою поруку [PERSON] за договором поруки від 16 травня 2007 року, що свідчить про припинення правовідношення. На підставі викладеного та

Outcome: partial