Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, треті особи: Шоста харківська державна нотаріальна контора, [PERSON], про встановлення факту родинних відносин, а саме просить суд встановити факт родинних відносин, а саме: що він - [PERSON], [INFO] - є двоюрідним братом [PERSON], який помер [INFO], та який на день своєї смерті був зареєстрований у [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина та була відкрита спадкова справа №60585305 Шостою харківською державною нотаріальною конторою, до якої позивач звернувся із заявою про бажання прийняти спадщину, проте отримав відповідь, що наданих документів недостатньо для встановлення родинного зв'язку між ним та двоюрідним братом, бо відсутні прямі докази наявності родинного зв'язку. Ішим шляхом, ніж судовий, встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] неможливо, тому позивач і звернувся з даною позовною заявою до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON], а також його представники - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - Харківської міської ради - в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача, відкладення розгляду справи до суду не надходило, проте надано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивач документально не підтвердив родинні відносини про те, що бабця та дідусь позивача [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] ([PERSON]), схожість прізвища та по-батькові не є доказом родинного зв'язку. Також відсутні відомості щодо родинного зв'язку між [PERSON] ([PERSON]) та начебто її сином - [PERSON] Вказані факти взагалі ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Позивачем не надано інформації з Державної архівної служби України щодо встановлення родового та родинного зв'язку між [PERSON] та [PERSON], витрат на організацію поховання спадкодавця [PERSON] Встановлення факту родинного зв'язку необхідно заявнику для подальшого оформлення ним права на спадщину, а встановлення цього факту впливає на права Харківської міської ради щодо визнання спадщини відумерлою. Третя особа - [PERSON], користуючись своїм правом, передбаченим ст. 52, 195 ЦПК України, звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, [PERSON], третя особа: Шоста харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, а саме просить судвстановити факт родинних відносин, а саме, що вона - [PERSON], [INFO], є двоюрідною сестрою [PERSON], який помер [INFO], та який на день своєї смерті був зареєстрований у [ADDRESS]. Вимоги позову обґрунтовує тим, що [INFO] помер її двоюрідний брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. У встановлений законом шестимісячний строк після його смерті [PERSON] звернулась до Шостої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та нотаріус запропонувала надати документи, якими підтверджуються родинні відносини її з померлим. [PERSON] та [PERSON] мають спільних бабусю та дідуся, а тому являються двоюрідними братом та сестрою. В судовому засіданні третя особа та позивач [PERSON], а також її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник третьої особи - Шостої харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, [INFO] помер [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 19.04.2017 року (а. с. 52). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49343340 від 04.10.2017, після померлого [INFO] [PERSON] зареєстрвоана спадкова справа №60585305 (а. с.8), проте позивачам як [PERSON], так і [PERSON] Шостою харківською державною нотаріальною конторою повідомлено про недостатність доказів, що підтверджують родинний зв'язок з померлим. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1265 Цивільного кодексу України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із архівної довідки Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 18.07.2017 року №01-29/3-1366-1368, батьками матері позивача [PERSON] - [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Архівною довідкою Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації №б/н підтверджено, що у книзі реєстрації актів про народження по м. Харкову за 1936 рік є запис від 19.04.1936 року (реєстраційний номер 3633) про народження [INFO] «[PERSON]» (позивача), батьками якого є «[PERSON]» та «[PERSON]» (а. с. 10). Даний факт також підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01.09.2017 року, згідно якого батьками позивача [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13). Згідно архівної довідки Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 18.07.2017 року №01-29/3-1369-1372, у книзі реєстрації актів про шлюб по м. Харкову Харківської області за 1937 рік є запис від 14.01.1937 року (реєстраційний номер 487) про шлюб «[PERSON]» та «[PERSON]», у графі - прізвище після шлюбу вказано «[PERSON]» (а. с. 11). Метричний запис про народження [PERSON] у метричних книгах церков слободи Печеніги Вовчанського повіту Харківської губернії за 1908-1909 роки відсутній, про що свідчить відповідь Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 01.08.2017 року №01-29/31797 (а. с. 12). Також судом досліджено посвідку про народження [NUMBER], відповідно до якої [PERSON] народився [INFO], а батьками його записано: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Таким чином, судом достеменно встановлено, що у померлого [PERSON] та [PERSON] спільні бабуся - [PERSON] та дідусь [PERSON]. Від їх шлюбу були народжені доньки: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). Матір'ю позивача [PERSON] є: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), а матір'ю померлого [PERSON] є [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). Окрім того, судом встановлено, що у померлого [PERSON] та другого позивача [PERSON] також спільні бабуся та дідусь. Батьком померлого [PERSON] є [PERSON]. У матеріалах справи також наявне свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 64), який і є [PERSON], адже як вбачається із експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/462-а від 12.07.2017 року, імена «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]» та «[PERSON]», у документах, наданих для експертизи, є ідентичними; розбіжності між документальними записами виникли внаслідок фіксації в різних документах форм імені та по батькові від варіантів особового імені спільного етимологічного походження з подальшою фіксацією патронімічних форм цих офіційних варіантів у різних документах однієї особи (а. с. 66). Батьками [PERSON] були: [PERSON] та [PERSON], що підтверджує свідоцтво про його народження серії [NUMBER] (а. с. 64). Ці ж особи були дідусем та бабусею другого позивача [PERSON], про що свідчить її свідоцтво про народження та в якому вказано, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 56). Свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] підтверджено зміну прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а. с. 57). Актовий запис про народження [PERSON], [INFO], відсутній, про що свідчить відповідь Управління записів актів цивільного стану Білгородської області (а. с. 61-62). Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018386887 від 19.07.2017 року, прізвищем матері [PERSON] - [PERSON] до державної реєстрації шлюбу було «[PERSON]» (а. с. 59). Тобто, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], а отже позивач [PERSON] та померлий [PERSON] мають спільних дідуся та бабусю та являються двоюрідними сестрою та братом. [PERSON] підтверджено здійснені витрати на поховання померлого [PERSON] (а. с. 71-77). Окрім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані під час судового розгляду за клопотанням сторони позивачів своїми показаннями також підтвердили факт наявності родинних відносин між [PERSON] [PERSON] [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON]. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] та позивач [PERSON] на виконання процесуального обов'язку надали належні і неспростовні докази на підтвердження своїх позицій, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позовів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та неспростовані стороною відповідача, суд ухвалює рішення про задоволення позовів за їх доведеністю та встановлює факти родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], зокрема, що вони є двоюрідними братами, а також між [PERSON] та [PERSON], зокрема, що вони є двоюрідними сестрою та братом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позови [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved