Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 12 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2006/980-К/1433-ПР, відповідно до якого відповідачу банком було надано кредит в розмірі 35 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5% річних, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав зобовязання щодо видачі позичальнику кредиту у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку №22032554226001/980 від 12 грудня 2006 року, та копією меморіального ордеру № NL-1 від 12 грудня 2006 року. Відповідно до п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3. кредитного договору позичальник зобовязався належним чином виконувати умови кредитного договору та сплачувати щомісячно суму мінімального необхідного платежу у розмірі 744,22 грн. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Згідно п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, та можливих санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5. кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором від 12 грудня 2006 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1433-ПР/2, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. договору поруки відповідальність поручителя та відповідальність позичальника є солідарною. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, тому, станом на 20 липня 2015 року за нею існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 24\~827,07 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 15\~340,37 гривень; заборгованість по сплаті відсотків 1053,02 гривні; заборгованість по комісії 303,09 гривні; заборгованість по пені 8130,59 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 24 827,07 гривень, та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, прохали суд розглянути справу за їх відсутності. Крім того відповідач [PERSON] направила суду заперечення згідно яких, вона з сумою позову не згодна. Виконуючи зобовязання по погашенню кредиту в сумі 35000,00 грн., починаючи з січня 2007 року по березень 2015 року, вона перераховувала щомісячні платежі. Станом на 01 квітня 2015 року розмір виплат по кредитному договору склав 76 058,84 грн. З квітня 2015 року у місті Першотравенську було закрито відділення №27 філії ВАТ КБ «Надра». Ніякої інформації про те, що сталося з банком, до кого звертатися, їй надано не було, а також вона не мала підтверджень про те, чи не змінилися реквізити для оплати кредиту. На протязі періоду з квітня по грудень 2015 року ніяких повідомлень від банку, претензій або вимог вона не одержувала. Строк дії кредитного договору до 09.12.2016 року, тому вона вважає, що позивач ПАТ КБ «Надра» у позовні заяві неправомірно вимагає стягнути заборгованість солідарно з неї та поручителя, оскільки в п.1.1 договору поруки №1433-ПР/2 поручитель узяв на себе зобов'язання по поверненню кредиту до 09.12.2016 року, однак цей строк ще не настав. Частиною 2 статті 619 ЦК України передбачено, що до предявлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може предявити вимогу до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Вона та поручитель не одержували ніяких вимог банку про порушення зобовязань, сплати заборгованості, та від обовязків не відмовлялась, тому вважає, звернення до поручителя недоречним і в задоволенні позову до поручителя просить відмовити. Пунктом 7.1. договору передбачено, що розбіжності, що виникають між сторонами, підлягають врегулюванню шляхом, передбаченим чинним законодавством України. Чинне законодавство України передбачає претензійний порядок врегулювання. В претензії вказуються вимоги та встановлюються строки. Банк такої претензії їй не направляв. Фактично відділення банк «Надра» в місті Першотравенську було закрите у квітні 2015 року, рахунки його було «заморожено», про що свідчить цивільні та кримінальні справи, а також нею не одержано повідомлення про реквізити рахунку до сплати щомісячних платежів кредиту. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою НБУ від 04 червня 2015 року було відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ КБ «Надра». Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку було призначено рішення ВД ФГВФО №113 від 04 червня 2015 року. Вимоги, щодо оплати заборгованості у вигляді позовної заяви від уповноваженої особи надійшли одночасно з повісткою про виклик до Першотравенського міського суду. Таким чином, вважає, що банк не вчинив певні дії, прострочив свої зобовязання, та створив для неї умови, які перешкоджали їй виконувати свої зобовязання. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Вважає, що у банка не має підстав для нарахування штрафних санкцій з наступних обставин. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). При вирішенні питання про стягнення пені слід також врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту , його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно яким особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розуміння. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розуміння як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому, Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положенні законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. У позовній заяві нарахована пеня з 17 липня 2014 року по 19 липня 2015 року в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення в сумі 8337,87 гривень, однак, п.5.1. договору передбачає, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного п.3.3.3., а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5. договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пункт 4.3.5. договору передбачає, що у випадках визначених даним договором, достроково, протягом 7 календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобовязань по договору, виконати зобовязання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених договором та можливих штрафних санкцій. Тобто, позичальнику нараховується пеня у випадку, якщо він не виконує в строк вимоги банку про дострокове виконання зобовязань. Таких вимог вона не одержували, позивач також не надав доказів про направлення на її адресу таких вимог, тому у банка не має законних підстав для нарахування такої пені. Враховуючи, що розмір розрахованої пені (без законних підстав) є надмірно великий, та враховуючи, що вона добросовісно сплачувала щомісячні платежі на протязі з січня 2007 року по березень 2015 року, та одержала кредит в сумі 35\~000,00 гривень, а фактично сплатила частину кредиту (19\~659,63 грн.) з урахування відсотків по кредиту (40\~014,94 грн.), комісії по кредиту (11\~524,53 грн.), пені по кредиту (4859,84 грн.) всього в загальній сумі 76\~058,94 грн., та не нанесла банку збитків, вважає, що банком одержані надмірні грошові кошти, тому вимоги, щодо додаткових виплат у вигляді штрафних санкцій не відповідають висновкам та правовій позиції КСУ. На теперішній час, у неї скрутне матеріальне становище, вона є інвалідом 3 групи та звільнена з роботи, інших доходів, крім пенсії у розмірі 1900,00 гривень вона не отримує, у її чоловіка виявлено захворювання - цукровий діабет, та йому проведено ампутацію кінцівки. Весь сімейний бюджет зараз тратиться на лікування. Крім того, відповідач [PERSON] надала суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення з неї штрафних санкцій, та зазначила, що нею за час розгляду справи в суді було сплачено суму в рахунок заборгованості по кредиту в розмірі 2750,00 гривень, які прохала суд врахувати при винесенні рішення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2006/980-К/1433-ПР, відповідно до якого відповідачу банком було надано кредит в розмірі 35\~000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення не пізніше 09 грудня 2016 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 17,5% річних, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав зобовязання щодо видачі позичальнику кредиту у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку №22032554226001/980 від 12 грудня 2006 року, та копією меморіального ордеру № NL-1 від 12 грудня 2006 року, які знаходяться в матеріалах справи. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3. кредитного договору позичальник зобовязався належним чином виконувати умови кредитного договору та сплачувати щомісячно суму мінімального необхідного платежу у розмірі 744,22 грн. до 20 числа поточного місяця. Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього договору. Згідно п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, та можливих санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5. кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором від 12 грудня 2006 року, між банком та [PERSON] був укладений договори поруки № 1433-ПР/2, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. договору поруки відповідальність поручителя та відповідальність позичальника є солідарною. У порушення умов договору [PERSON] та [PERSON] не виконали належним чином свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором та договором поруки, внаслідок чого станом на 20 липня 2015 року виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 8/2006/980-К/1433-ПР від 12 грудня 2006 року, яка складає 24\~827, 07 гривень, з яких: - 15\~340,37 грн. заборгованість за сумою кредиту; - 1053,02 грн. заборгованість по сплаті відсотків; - 303,09 грн. комісія; - 8130,59 грн. пеня. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 549 ЦК України та на умовах кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Згідно до п.2.1 договору поруки право предявити вимогу до поручителя виникає у кредитора у разі невиконання позичальником своїх зобовязань, передбачених кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, крім того, порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Оскільки позичальником [PERSON] умови кредитного договору не були виконані, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з позичальника та його поручителя в солідарному порядку є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони підтверджені представленими по справі доказами, тому, підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач повністю виконав свої зобов'язання, щодо надання відповідачу кредиту. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач [PERSON] не довела, що вжила\~всіх залежних\~\~від неї\~заходів щодо належного виконання зобовязання за вказаним кредитним договором. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що вона не може сплачувати кредит в звязку з важким матеріальним становищем, що не є підставою для звільнення її від сплати заборгованості, так як при укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов'язання, відповідач повинна була чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов'язані з одержанням кредиту. Що стосується позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15 340,37 гривень, відсотків в розмірі 1053,02 гривні та комісії в розмірі 303,09 гривні, то в цій частині вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8/2006/980-К/1433-ПР від 12 грудня 2006 року станом на 18 серпня 2016 року, наданого позивачем, відповідачем [PERSON] було сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме 14 березня 2016 року в розмірі 750,00 гривень, та 23 травня 2016 року в розмірі 2000,00 гривень, з яких банком було зараховано на погашення відсотків - 1373,53 гривні, на погашення комісії 395,59 гривень, та на погашення тіла кредиту 980,88 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути солідарно заборгованість по тілу кредиту в розмірі 14 359,49 гривень (15340,37 грн. 980,88 грн. = 14 359,49 грн.), а що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів відсотків в розмірі 1053,02 гривні та комісії в розмірі 303,09 гривні, то в цій частині позову слід відмовити. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені за кредитним договором в розмірі 8130,59 гривень, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобовязань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. За загальним правилом період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) (постанова ВСУ № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, постанова ВСУ № 6-474цс16 від 18.05.2016 року). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається з матеріалів справи, до суду позивач звернувся 31 серпня 2015 року, що підтверджується штемпелем на конверті, тому суд вважає за необхідне застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік, до позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею по кредитному договору, не підлягають стягненню суми пені нараховані за період з 17 липня 2014 року до 31 серпня 2014 року в розмірі 467,18 гривень, оскільки дані позовні вимоги заявлені позивачем з пропуском річного строку позовної давності. Також, суд вважає, що в рамках позовних вимог, в рахунок погашення пені слід зарахувати 320,51 гривень, та 92,50 гривні, які було надмірно зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за відсотками та комісією. За зазначених умов, з відповідачів слід стягнути заборгованість за пенею по кредитному договору № 8/2006/980-К/1433-ПР від 12 грудня 2006 року, в розмірі 7250,40 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зі [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2006/980-К/1433-ПР від 12 грудня 2006 року в розмірі 21609,89 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14 359,49 гривень та пені в розмірі 7250,40 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню і судові витрати в дохід держави, які повинні були стягнуті при зверненні із позовом до суду, однак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 УК «Про судовий збір». Сума судового збору, яка підлягає стягненню із відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог, становить 609,00 гривень з кожного. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed