Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 2008 року надав [PERSON] позику в розмірі 200000 грн, яку той зобовязався повернути протягом семи днів з дня предявлення вимоги. На підтвердження отримання грошових коштів у вищевказаній сумі, відповідач надав власноручно написану розписку. Також, позивач [PERSON] зазначає, що має право на отримання процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України. Оскільки [PERSON] зобовязався повернути позику протягом семи днів з моменту предявлення такої вимоги, з 14 листопада 2013 року є таким, який прострочив зобовязання, відповідно зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних. У судове засідання представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Крім цього, не заперечував проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Так як відповідач, який належним чином повідомлений та від якої не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 28 серпня 2008 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 200000 грн та зобовязався повернути протягом семи днів з моменту предявлення вимоги (а. с. 8). 7 листопада 2013 року [PERSON] отримав поштовим звязком письмову вимогу про повернення позики в розмірі 200000 грн (а. с. 9, 10). Таким чином, оскільки [PERSON] вимогу про повернення позики не виконав, відповідно з 15 листопада 2013 року є таким, який прострочив виконання зобовязання. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, оскільки [PERSON] вимогу про повернення позики отримав 7 листопада 2013 року, згідно розписки про отримання позики зобовязується повернути позику протягом семи днів з моменту предявлення вимоги, відповідно до правила ст. 253 ЦК України є таким, який прострочив виконання зобовязання з 15 листопада 2013 року, а не з 14 листопада 2013 року як про це у позові зазначає позивач у справі [PERSON], оскільки остання дата була останнім днем строку виконання зобовязання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У цій справі, згідно розписки на підтвердження факту надання позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] позики у розмірі 200000 грн, сторонами договору позики визначено строк повернення позики, а саме протягом семи днів з моменту предявлення такої вимоги. Таким чином, договором позики між сторонами врегульовано строк повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як убачається з розписки про отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] позики в розмірі 200000 грн, ними при укладенні договору позики не встановлено її безпроцентний характер або розмір процентів, а відповідно позикодавець [PERSON] має право на отримання процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, зокрема про те, що звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. У разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України. Розмір процентів за позикою, починаючи з дня її отримання, тобто з 28 серпня 2008 року по 2 грудня 2014 року з урахуванням їх розміру на рівні облікової ставки Національного банку України у вказаний період, становить 110330, 41 грн (а. с. 3, 4). Розмір інфляційних втрат за період, починаючи з 15 листопада 2013 року, а саме з дня прострочення виконання [PERSON] зобовязання за договором позики по 2 грудня 2014 року, тобто по день здійснення розрахунку позивачем у справі [PERSON], становить 39612,24 грн. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з 15 листопада 2013 року по 2 грудня 2014 року, тобто в межах розрахованих позивачем [PERSON] Індекс інфляції за листопад 2014 року для розрахунку не брався, оскільки опублікований був у Газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий курєр» № 229 від 9 грудня 2014 року, тобто після 2 грудня 2014 року, тобто після останнього дня здійснення розрахунку індексу інфляції позивачем): 100,2 % х 100,5 % х 100,2\~% х 100,6% х \~102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 100,8\~% х 102,9% х 102,4% = 1,19806121 %. 200000 х 1,19806121 = 239612,24 200000 = 39612,24 грн. Номер і дата опублікування в Газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий курєр» (№ 228 від 10.12.2013\~р., № 3 від 09.01.2014 р., \~№ 25 від 08.02.2014 р., № 45 від 12.03.2014\~р., № 65 від 09.04.2014\~р., № 83 від 13.05.2014\~р., № 103 від 11.06.2014\~р., № 121 від 09.07.2014 р., № 144 від 09.08.2014\~р., № 164 від 09.09.2014\~р., № 185 від 08.10.2014\~р., № 208 від 08.11.2014 р.). Розрахунок 3 % річних за період невиконання [PERSON] зобовязання з повернення позики, тобто з 15 листопада 2013 року по 2 грудня 2014 року, тобто по дану здійснення такого розрахунку позивачем у справі [PERSON], повинен становити 6263,01 грн (200000 х 381 (кількість днів з 15 листопада 2013 року по 2 грудня 2014 року включно) х 3 % річних / 365 (кількість днів у році) = 6263,01 грн). Позивачем у справі [PERSON] для розрахунку суми інфляційних втрат та 3 % річних брався період з 14 листопада 2013 року по 2 грудня 2014 року. Однак як суд вище зазначав, боржник позивач у справі [PERSON] є таким, який прострочив виконання зобовязання з 15 листопада 2013 року, тобто саме остання дата має бути початком розрахунку вказаних санкцій за невиконання грошового зобовязання. У порушення вищезазначеного судом порядку нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, позивачем [PERSON] невірно нараховані такі суми, а саме розмір інфляційних втрат 3000 грн, розмір 3 % річних 6279,45 грн (а. с. 6). У позовних вимогах [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 12454,80 грн інфляційних втрат за невиконання грошового зобовязання, а також 5934,25 грн 3 % річних. Тобто розмір указаних сум, що просить стягнути [PERSON] з [PERSON] у позовних вимогах є різним по відношенню до їх розрахунку, що вказаний у іншій частині позову (в обґрунтуванні вимог). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки розмір позовних вимог позивача [PERSON], що стосуються стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних втрат та 3 % річних є меншим ніж їх реальний розмір за період визначений позивачем у обґрунтуванні позову (з 15 листопада 2013 року по 2 грудня 2014 року) та встановлений судом при розгляді цієї справи, а також беручи до уваги вищевказане правило ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тобто правило за яким суд розглядає справи в межах заявлених вимог, відповідно такі позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки їх розмір визначений у межах нарахованої суми інфляційних втрат та 3 % річних за конкретний період. Відповідно до викладеного, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON],19 грн понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved