Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

У лютому 2018 року позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за нею право власності. У обґрунтування позову зазначила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS]. 21 березня 2008 р. між нею, її чоловіком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до наданого договору вона з чоловіком передали у власність [PERSON] належну їм квартиру, а [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати їх, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в їх безкоштовному довічному користуванні жилу кімнату розміром 12,0 кв.м. за зазначеною адресою. У зв'язку з укладанням договору довічного утримання (догляду), накладений арешт на спірну квартиру. 04 квітня 2008р. [PERSON] помер, а 24 квітня 2014р. помер набувач - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] заведена спадкова справа №359/2014р., до спадкового майна входить зокрема, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги, які звернулися із заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку є: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 травня 2017р., на 1/3 частку спадкового майна за кожним. Однак, вказані особи не виконували умови утримання позивачки та рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 25 липня 2017р. розірвано договір довічного утримання, укладений 21 березня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рішення набрало законної сили 28 серпня 2017р. За таких обставин вважає, що зазначене свідоцтво про право на спадщину, видане на імя відповідачів підлягають скасуванню. Просить суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 31травня 2017р. на 1/3 частку спадкового майна за кожним на ім'я [PERSON] та на ім'я [PERSON], скасувати [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2017р. № 88529630 та № 88529473, скасувати заборону відчуження на спірну квартиру та арешт, визнати за нею право власності на квартиру. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про визнання позовних вимог та можливість розгляду справи за їх відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачами суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. Квартира [ADDRESS] перебувала у власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №32436, виданого державним підприємством «Житловик» м. Маріуполя 06 квітня 1995 року та зареєстрованого в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 19 червня 1995 року за реєстраційним номером 37840. Відповідно до договору довічного утримання (догляду) від 21 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати їх, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в їх безкоштовному довічному користуванні жилу кімнату розміром 12,0 кв.м. за зазначеною адресою. Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №17647976 від 21 березня 2008 р., наданим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на об'єкт: м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 6.185, кв.9, реєстраційний номер 6839146. 04 квітня 2008 року [PERSON] помер. 24 квітня 2014 року помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серії І-НО №774089), та спадкоємцями першої його смерті є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2017р., зареєстрованого в реєстрі за №10-126, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] (№ витягу 47921803) [PERSON] отримала у власність 1/3 частку спадкового майна - квартиру, ще знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] отримав згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2017р., виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] ( №витягу 47921779) право власності на 1/3 частку спадкового майна - квартиру, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Металургів[ADDRESS]. На підставі видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину, нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] накладено заборону на спірне нерухоме майно. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25липня 2017 р. договір довічного утримання, укладений 21 березня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі №3-754, розірвано. Рішення набрало законної сили 28 серпня 2017 р. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частиною 1 ст.756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право на його повернення. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку, що на теперішній час права позивачки підлягають захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, позовна вимога про визнання права власності на зазначену квартиру є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved