Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньку [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалося, через відмінності поглядів на життя та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові, поваги та довіри один до одного у подружньому житті. Спільний побут та ведення спільного господарства між подружжям припинено. Позивач не бажає продовжувати спільне життя з відповідачем. Вказала, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим та суперечитиме її інтересам. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, при цьому відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дитини. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 02.04.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні вимоги позову визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим позов підлягає повному задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову за наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 15.08.1998 перебувають в шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області, актовий запис №26. За час перебування подружжя у шлюбі народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки позивач не бажає. Згідно ст. ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, а тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Встановлено, що спільна дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд приймає визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , та приходить до висновку про задоволення вимог позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 18.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved