Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2013 року ПАТ «Європейський газовий банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.05.2010 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 256-190510. Відповідно до умов якого позичальнику надавався кредит в сумі 350 000 грн., терміном до 18.05.2015 року із сплатою 32 % річних. На виконання умов кредитного договору банком було перераховано позичальнику кредитні кошти в сумі 350 000 грн. Позичальник порушив взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 14.11.2012 року уторилась заборгованість позичальника перед банком за кредитом у розмірі 555 378,55 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25.05.2010 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] був укладений договір застави транспортних засобів № 438-250510/А, згідно якого, [PERSON] передала в заставу транспортний засіб марки HONDA, реєстраційний номер [NUMBER], що належить їй на праві власності. Позивачем 04.12.2012 року було направлено лист [PERSON] про порушення позичальником умов кредитного договору, утворення заборгованості, та погашення заборгованості. Просив звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Також просив стягнути з відповідачки сплачені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в письмових поясненнях зазначила, що договір застави нотаріально посвідчений не був, тому право переходу застави від заставодавця до заставодержателя не відбулось та в зв'язку з відсутністю правочини по договору застави не може відбуватись звернення стягнення на предмет застави. В подальшому відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явились, надіслала до суду телеграму, в якій зазначила, що вважає договір застави недійсним в зв'язку з відсутністю нотаріального засвідчення також, вказує, що заява подана з порушення ст. 579-591 ЦК України, просить у позові відмовити. Представник третьої особи ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві у судовому засідання проти позовних вимог не заперечувала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевірюючи обставини у справі, судом встановлено, що 19.05.2010 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 256-190510 (а.с.7-8). У відповідності до п. 1.1 кредитного договору банком надавався кредит в сумі 350 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути отримані грошові кошти до 18.05.2015 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 32 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 25.05.2010 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] був укладений договір застави транспортних засобів № 438-250510/А, згідно якого, в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 256-190510 від 19.05.2010 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк», [PERSON] передала в заставу транспортний засіб марки HONDA, модель ACURA TL, рік випуску 2005, тип ТЗ, легковий Седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить їй на праві власності (а.с. 15). Судом встановлено, що 25.05.2010 року відомості про забезпечувальне обтяження вказаного рухомого майна внесені в Державний реєстр обтяжень рухомого майна (а.с.19-20). Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед [PERSON] свої зобов'язання, передбачені умовами договору, а останній в свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов'язався погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених кредитним договором. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 14.11.2012 року утворилась заборгованість позичальника по кредитному договору перед позивачем в сумі 555 378,55 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 114 466,28 грн., поточна заборгованість за кредитом - 204 470,00 грн., сума прострочених відсотків за користування кредитом - 196 017,77 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом - 28 939,78 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 11 484,72 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2012 року позивачем було направлено лист відповідачці про порушення позичальником умов кредитного договору та початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпеченого обтяження, який залишився без відповіді та задоволення (а.с.25-26). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позичальник та відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором та договором застави не виконують. За змістом ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки щодо недійсності договору застави у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст. 181 ЦК України, автомобіль, як предмет договору застави, слід віднести до рухомих речей. Статтею 13 Закону України «Про заставу» передбачено, що угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Таким чином відсутність нотаріального посвідчення договору застави не тягне за собою наслідку недійсності, оскільки закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави, предметом якого є рухоме майно, а сторонами договору застави не передбачено нотаріальне посвідчення такого договору. Також, суд не може погодитись з твердження відповідачки про порушення позивачем ст. 579-591 ЦК України, оскільки відповідачкою в порушення вимог ст. 60 ЦПК Україна не було надано доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором у сумі 555 378,55 грн., слід звернути стягнення на предмет застави, за укладеними між сторонами договором застави, а саме: транспортний засіб марки HONDA, модель ACURA TL, рік випуску 2005, тип ТЗ, легковий Седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачці на праві власності. Стосовно вимог позивача про визначення способу звернення стягнення на заставлене майно, шляхом надання позивачу права на зняття автомобіля від імені відповідачки з обліку в органах ДАІ України, а також надання позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 21 Закону України «Про заставу», передбачено, що реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Посилання позивача на ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є помилковими, оскільки вказана норма закону визначає позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково.

Outcome: partial