Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Бобровицької районної державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під арешту. У обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що зокрема є власником квартири [ADDRESS] . З метою розпорядження власністю [PERSON] звернулась до нотаріуса, після чого з`ясувалось, що все майно позивача обтяжене арештом, зареєстрованим Бобровицькою районною державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2001 року. Позивач свідчила, що в Чернігівський області ніколи не проживала та не була учасником жодної справи в Бобровицькому районному суду Чернігівської області. При намаганні з`ясувати підстави накладення арешту позивач виявила, що ухвалою суду мало бути обтяжено майно « [PERSON] , [INFO] », у той час як датою народження позивача є « [INFO] ». У зв`язку з неможливістю розпоряджуватись належним майном, [PERSON] звернулась з даним позовом до суду, в якому просила скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження, яке зареєстровано 14 серпня 2006 року за №3599120 реєстратором: Бобровицька районна державна нотаріальна контора; тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 3599120; підстава обтяження: ухвала, б/н, 28 листопада 2001 року, Бобровицький районний суд; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; суб`єкт обтяження: [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Представник Бобровицької районної державної нотаріальної контори не скористався наданим процесуальним правом, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Представник Бобровицької районної державної нотаріальної контори у відкрите судове засідання не з`явився, нотаріальна контора повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене та врахувавши позицію сторони позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] належать [PERSON] на праві приватної власності. Належність майна позивачеві підтверджується відповідно витягами про державну реєстрацію прав №33129656 від 09 лютого 2012 року, №3835086 від 11 червня 2004 року та інформаційними довідками з ДРРПНМ та РПВНМ, ДРІ, ЄРЗВОНМ № [NUMBER] , №179269364 від 30 серпня 2019 року. Як випливає з інформаційної довідки з ДРРПНМ та РПВНМ, ДРІ, ЄРЗВОНМ №137467861 від 12 вересня 2018 року, Бобровицькою районною державною нотаріальною конторою 14 серпня 2006 року було зареєстроване обтяження №3599120 на все майно [PERSON] на підставі ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2001 року. Згідно з листом нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори №1194/01-16 від 20 червня 2012 року, за відомостями відповіді Бобровицького районного суду Чернігівської області, в матеріалах відповідної справи зазначено « [PERSON] , [INFO] ». За відомостями паспортного документу позивача серії КК [NUMBER] , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 29 червня 1998 року, датою народження [PERSON] , яка є власником зазначених об`єктів нерухомого майна, є 24 січня 1976 року. Тобто Бобровицьким районним судом Чернігівської області було фактично накладено арешт на майно іншої особи громадянки [PERSON] , [INFO] . Як установлює частина 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з параграфом 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті), стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78). Відповідно до параграфу 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine», заяви №68385/10, 71378/10), першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним стосовно переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» («Former King of Greece and others v. Greece», заява №25701/94, п. 79, 82). Обтяження відповідного майна позивача [PERSON] арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним. З аналізу матеріалів суд робить висновок, що в даному випадку відбувся частковий збіг анкетних даних фізичних осіб, що призвело до безпідставного обтяження майна позивача. Для обтяження всього майна [PERSON] відсутні законні підставі та таке обтяження становить неправомірне втручання держави у право власності особи. Ураховуючи викладене суд погоджується із правовою позицією позивача, вбачає обґрунтованим задовольнити позов та скасувати обтяження. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved