Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 15 листопада 2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з січня 2020 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу змінити прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », поклавши судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу, розмір яких складає 11000,00 грн. на відповідача. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року після надходження 04 березня 2020 року з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України відповіді на запит суду від 21 лютого 2020 року, прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з наведених у позовній заяві підстав, додатково надавши заяву про вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позову, з приводу чого надав заяву про врахування висновків Верховного Суду (КГС ВС та КАС ВС) з цього приводу, а також долучив квитанцію про часткову оплату послуг адвоката в розмірі 6000,00 грн. і копію судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року про стягнення аліментів на трьох дітей в підтвердження незадовільного матеріального становища позивача для оплати витрат на правову допомогу адвокату в повному обсязі, що, відповідно, унеможливило подання доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу у дане засідання. Також зазначив, що питання проживання дітей з матір`я вирішено за згодою сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши 17 березня 2020 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій 13 березня 2020 року через канцелярію суду заяві позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав та просив суд розглядати справу у його відсутності, заперечуючи проти стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 11000,00 грн. як безпідставних та завищених. Одночасно з цим зазначив, що подружні стосунки, спільне господарство з позивачем припинені з 01 січня 2020 року та подружжя проживає окремо також з 01 січня 2020 року. Майновий спір будуть вирішувати окремо, а з питання місця проживання трьох неповнолітніх дітей разом із матір`ю з позивачем дійшли згоди в позасудовому порядку. Заслухавши усні пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 листопада 2003 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центральним районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серії [NUMBER] , виданого повторно 21 січня 2020 року, актовий запис №463, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.7). Сторони від шлюбу мають одну неповнолітню дитину та двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які долучені до матеріалів справи (а.с.8-10). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 01 січня 2020 року. Питання місця проживання дітей з матір`ю (позивачем) сторонами вирішено в позасудовому порядку, а майновий спір сторони мають намір вирішувати в окремій справі, про що позивач зазначила в позові, підтверджено її представником в судовому засіданні та в поданих через канцелярію суду заявах сторін ці обставини визнані відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу,\~суд зважає\~на особливий\~характер сімейних\~відносин та\~їх об`єктивну\~недоступність для\~оточуючих,\~при цьому,\~бере до\~уваги наявність\~у подружжя\~трьох дітей,\~з яких\~одна дитина\~неповнолітня та\~дві \~малолітні,\~враховує також\~їх інтереси\~та зазначає\~про те,\~що задля\~охорони їх\~інтересів є\~кращим проживання\~в повній\~родині,\~проте зауважує,\~що зазначені\~вище та\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~категоричне заперечення\~як позивача\~так і\~відповідача проти\~збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем згідно ст. 206 ЦПК України. Вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ч.6 ст. 142 ЦПК України з урахуванням клопотання учасників справи належить призначити окремо до розгляду в засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved