Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить: - встановити факт його проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] у період з 15 червня 2013 року по 27 липня 2016 року; - визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:03:017:0009 для його обслуговування, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , об`єктами права спільної сумісної власності подружжя його та [PERSON] ; - визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:03:017:0009 для обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної сумісної власності його та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:03:017:0009 для його обслуговування, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що у період з 15 червня 2013 року по жовтень 2013 року він та відповідачка проживали спільно однією сім`єю по [ADDRESS] , а з жовтня 2013 року по 27 липня 2016 року як подружжя без реєстрації шлюбу по [ADDRESS] . У зазначений період проживання із відповідачкою у них були відносини, які притаманні сім`ї. Зазначає, що вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, їхні діти від попередніх шлюбів проживало разом із ними, вони разом відпочивали та ставились один до одного як чоловік та дружина. Проживаючи з відповідачкою, він займався підприємницькою діяльністю, а тому числі перевезенням вантажів, іншими роботами, утримував їх з відповідачкою дітей від попередніх шлюбів, вкладав свої кошти для забезпечення їхнього побуту, оплачував комунальні послуги. У період спільного проживання ними 21 жовтня 2013 року за спільні кошти було придбано житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] , право власності на які було зареєстровано за відповідачкою. У листопаді 2018 року між ними почали виникати непорозуміння та сварки на побутовому грунті, через що відповідачка не визнає його право на половину житлового будинку та земельної ділянки, а тому у нього виникла необхідність у встановленні факту їх проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділу спільної сумісної власності подружжя у виді житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року в порядку забезпечення позову за заявою [PERSON] накладено арешт на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2019 року встановлено особу відповідачки, яка у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що мала місце 22 лютого 2019 року, змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року постановлено провести по справі заочний розгляд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить задоволити. Вказує, що з відповідачкою почав проживати однією сім`єю як подружжя з 15 червня 2013 року, оскільки 14 червня 2013 року ним було розірвано попередній шлюб, і до 27 липня 2016 року, оскільки 27 липня 2016 року вони з відповідачкою офіційно зареєстрували шлюб. Вони проживали у м. Лисянка Черкаської області, де у відповідачки був будинок, який вона продала, а кошти надала в спільний бюджет для купівлі нового будинку, що склало 1/4 вартості будинку. Вказує, що у 2013 році вони придбали будинок у м. Старокостянтинів за який сплатили спільних 80000 доларів США, з яких 40000 доларів США сплатили одразу при оформленні купівлі-продажу, а решту суми - вони сплачували частинами ще пів року. Вказує, що кошти він передавав продавцям особисто на підставі розписки, однак на даний час розписка втрачена. Оскільки відповідачка не допускає його у будинок, придбаний за їх спільні кошти, тому просить в судовому порядку захистити його порушені права. Представник позивача [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 серпня 1994 року по 14 червня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується паспортними даними позивача. 27 липня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 липня 2016 року. 22 лютого 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] й після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про шлюб №219 від 22 лютого 2019 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 21 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №1955, відповідачка придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , зареєструвавши своє право власності на цей будинок у встановленому законом порядку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11226464 від 21.10.2013 року та №145445017 від 15.11.2018 року. Також, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є., зареєстрованим в реєстрі за №1957, відповідачка придбала у [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0296 га, кадастровий номер 6810800000:03:017:0009, що розташована по [ADDRESS] , та зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11233066 від 21.10.2013 року та №154438200 від 30.01.2019 року. Укладаючи вищезазначені договори купівлі-продажу, на підставі яких відповідачка набула право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, остання у пункті 16 кожного із договорів зазначила, що на момент укладення договору вона в шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання житлового будинку та земельної ділянки за цими договорами, не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку і земельної ділянки, у тому числі відповідно до статей 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). На підтвердження факту проживання із відповідачкою [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 15 червня 2013 року по 27 липня 2016 року, а також факту придбання ними у цей період за спільні кошти житлового будинку та земельної ділянки, позивач посилався на показання свідків [PERSON] та [PERSON] , а також надав письмові докази, зокрема квитанції про оплату комунальних послуг, подяки дирекції ЗОШ №7 м. Старокостянтинів, де навчався його син [PERSON] , та фотосвітлини. Так, допитаний судом свідок [PERSON] показав, що був власником будинку по [ADDRESS] . З [PERSON] він познайомився за рік чи за два до продажу будинку, однак з ким він проживав йому було не відомо. В подальшому [PERSON] виявив бажання придбати у нього житловий будинок та приїхав оглянути його разом із [PERSON] . Тоді він побачив [PERSON] перший раз і зрозумів, що вона і [PERSON] є подружжям. У той же день вони у нотаріуса уклали договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. При цьому, вказує, що між ними була домовленість, згідно якої [PERSON] та [PERSON] передають йому половину вартості житлового будинку та земельної ділянки, а після укладення договору купівлі-продажу - решту суми. Коли [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок, то він з ними почав дружити сім`ями й він був упевнений, що вони є подружжям. Свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , показала, що знала [PERSON] до продажу житлового будинку, як особу, яка мала намір придбати будинок. [PERSON] до продажу будинку вона не знала та ніколи не бачила, лише після того, як вони з чоловіком продали будинок, то почали дружити із [PERSON] , які проживали разом у придбаному будинку як подружжя. Свідок також вказала, що їй не відомо на кого оформлявся договір купівлі-продажу житлового будинку, однак пам`ятає, що між ними була домовленість щодо оплати за будинок, а саме половину коштів [PERSON] мав передати спочатку при укладенні договору купівлі-продажу, а решту - частинами на протязі року. Вказує, що саме [PERSON] на протязі року передавав їм з чоловіком решту коштів за будинок. Надаючи оцінку показанням свідків [PERSON] та [PERSON] , суд враховує, що зазначені свідки не повідомили суду про конкретні факти, на підставі яких суд міг би зробити висновок про наявність між сторонами на момент придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки усталених сімейних стосунків, які притаманні подружжю, оскільки зазначені свідки показали, що познайомились із відповідачкою лише під час оформлення договорів купівлі-продажу. Зазначені свідки, які почали спілкуватись із сторонами після відчуження їм спірного житлового будинку та земельної ділянки, також не повідомили про конкретні факти, які б вказували на те, що сторони проживають як одна сім`я після придбання будинку, а висловили свою думку, яка ґрунтувалась на спостереженні за позивачем та відповідачкою вже після того, як останні почали проживати у придбаному будинку. Крім того, суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо домовленості із [PERSON] про оплату вартості житлового будинку та земельної ділянки частинами, та передачу останнім на протязі року після укладення договорів грошових коштів за житловий будинок та земельну ділянку, оскільки такі їх показання суперечать умовам договорів купівлі-продажу від 21 жовтня 2013 року, які зокрема, у присутності нотаріуса підписані свідком [PERSON] . Так, у п.4 договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] , підписавши цей договір, підтвердили що продаж вчинено за 148505 грн., які покупець сплатила, а продавець одержав повністю до підписання цього договору. Також своїми підписами на договорі сторони підтвердили факт повного розрахунку за проданий житловий будинок (п.5 договору). У п.7 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] , підписавши цей договір, підтвердили що продаж спірної земельної ділянки вчинено за 2753 грн., а також, що ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору, на час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків. Що стосується досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем, то вони також не доводять факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період. Так, надані позивачем квитанції на оплату послуг водопостачання, які датовані червнем 2014 року (а.с.9) та червнем 2015 року (а.с.8), не містять жодних відомостей про абонента та адресу, за якою надавались такі послуги та здійснюється оплата, а також у квитанції відсутні відомості про платника. У квитанції від 24.03.2015 року (а.с.8) є відомості про абонента: « [PERSON]. » та зазначена адреса, за якою надано послуги по водопостачанню: «[ADDRESS]», однак відомості про платника зазначених послуг відсутні. Аналогічні відомості містить і квитанція про оплату послуг з газопостачання, датована квітнем 2016 року (а.с.10). Отже, представлені позивачем суду вищезазначені квитанції не свідчать про оплату саме ним комунальних послуг, які надавались за адресою: [ADDRESS] , та відповідно не є підтвердженням спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Надані позивачем фотосвітлини, на яких зображений [PERSON] разом із, з його слів, [PERSON] та їх дітьми від попередніх шлюбів, з яких неможливо визначити їх дату, а також подяка адміністрації школи, датована 19 червня 2014 року та адресована батькам « [PERSON] та [PERSON] » без будь-яких підписів та печаток, також не є належним доказом на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період, в тому числі і на момент придбання відповідачкою спірного майна. Отже, [PERSON] не було надано переконливих доказів, які б свідчили про спільність проживання однією сім`єю його та відповідачки у період з 15 червня 2013 року і до моменту реєстрації шлюбу із відповідачкою, а також доказів, які б свідчили про придбання спірного нерухомого майна за їх із відповідачкою спільні кошти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову як в частині встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 15 червня 2013 року по 27 липня 2016 року, так і відповідно відсутності підстав для визнання спільним майном подружжя та поділу спірного житлового будинку та земельної ділянки, які були придбані відповідачкою у зазначений період. Відповідно до положень ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволення позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, тому заходи забезпечення даного позову у виді арешту житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року, слід скасувати.

Outcome: dismissed