Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів в розмірі 25 657,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.12.2015 року до управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради з заявою про призначення державної соціальної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів (тимчасова допомога) звернулась [PERSON] . На період з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2018 року їй була призначена та виплачена тимчасова допомогу на її сина [PERSON] , [INFO] , в загальному розмірі 25 657,00 грн., оскільки батько дитини - [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. Оскільки, відповідачем в добровільному порядку бюджетні кошти не повернуто, то просить з нього стягнути надміру виплачені бюджетні кошті в розмірі 25 657,00 грн. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення, однак просив врахувати часткову сплату коштів на погашення заборгованості. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до частин 8 - 9 статті 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Згідно з ч. 10 ст. 181 СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. На виконання ст. 181 СК України, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189 затверджено Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме (далі - Порядок), який визначає механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі - тимчасова допомога). Відповідно до пункту 2 Порядку призначення тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Пунктом 6 Порядку передбачено, що для призначення тимчасової допомоги одержувач залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, подає до органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) довідку державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. Згідно з п. 7 Порядку тимчасова допомога призначається на кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано усі необхідні документи. Судом встановлено, що Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.05.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 09.04.2015 року. На підставі рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист. Відповідно до свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з заявами [PERSON] від 22.12.2015 року, 25.01.2016 року, 11.07.2016 року, 18.01.2017 року, 03.07.2017 року, 09.01.2018 року їй була надана державна допомога на утримання її неповнолітнього сина, у зв`язку з несплатою батьком дитини аліментів. 08.06.2018 року [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради з заявою про припинення виплати державної допомоги, оскільки 07 червня 2018 року отримала аліменти від [PERSON] 12.06.2018 року позивачем було прийнято розпорядження про припинення виплати [PERSON] тимчасової допомоги на підставі вищезазначеної заяви. Пунктом 10 Порядку встановлено випадки припинення виплати тимчасової допомоги, зокрема до таких випадків відноситься виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину. Виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла одна з обставин, яка є підставою для припинення виплат. Відповідно до довідки про перерахунок аліментів Олександрійського МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 23 жовтня 2019 року №57901 відповідачем проводились виплати аліментів [PERSON] у травні 2018 року в сумі 4 879,14 грн. та у червні 2018 року - 5 006,64 грн., що також підтверджується довідкою про заробітну плату з місця роботи відповідача. Тобто, саме з травня 2018 року відповідач розпочав сплачувати аліменти, які [PERSON] були отримані 07 червня 2018 року та відповідно виплата тимчасової допомоги була припинена з 01 липня 2018 року. Відповідно до п. 12 Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Згідно з розрахунком переплати за період з 01.12.2015 року по 30.06.2018 року [PERSON] було отримано допомогу від держави на загальну суму 25 657,00 грн. При цьому, в ході розгляду справи відповідачем в рахунок погашення заборгованості в добровільному порядку сплачено на користь позивача 2 000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача надміру виплачених бюджетних коштів за період з 01.12.2015 року по 30.06.2018 року з урахуванням добровільної сплати боргу, тобто в загальному розмірі 23 657,00 грн. (25 657,00 грн. - 2 000,00 грн. (добровільно сплачені кошти відповідачем) = 23 657,00 грн.). Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року 1 921,00 грн. Враховуючи ціну позову, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. В той же час, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 007,00 грн. та від представника позивача надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 86,00 грн. За загальним правилом, відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. В той же час, ч. 3 ст. 142 ЦПК України встановлено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. За таких обставин, оскільки відповідачем частково сплачено борг після пред`явлення позову, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1 921,00 грн., а судовий збір в розмірі 86,00 грн., як надмірно сплачений, підлягає поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial