Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та виділення долі. В обґрунтування позову посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1998 року по 22 листопада 2016 року, під час якого ними було придбано будинок №117 по вулиці Гринченка у м. Дніпрі, який складається з: А-1 житловий будинок, шл/бет.; Б сарай, шл/бет; В убиральня, цегла; Г літня кухня, шл/бет.; 1-4, 7 огорожа, 5,6, І споруди; Е навіс, житлова площа 35,3 кв.м. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01 листопада 2004 року було оформлено на відповідача [PERSON]. Таким чином, позивач просила суд поділити спільне майно, виділивши позивачу [PERSON] ? частку будинку та [PERSON] ? частину домоволодіння; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину вартості сплачених комунальних послуг в розмірі 8506 грн. 13 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача половину судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення не заперечував. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого наявна в матеріалах справи. 22 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). 01 листопада 2004 року було придбано домоволодіння №117 по вулиці Гринченка у м. Дніпрі, який складається з: А-1 житловий будинок, шл/бет.; Б сарай, шл/бет; В убиральня, цегла; Г літня кухня, шл/бет.; 1-4, 7 огорожа, 5,6, І споруди; Е навіс; житлова площа 35,3 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №2786, на [PERSON] (а.с.10-11, 12). Враховуючи встановлені обставини та докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку, що під час подружнього життя сімєю сторін по справі [PERSON] та [PERSON] придбано домоволодіння №117 по вулиці Гринченка у м. Дніпрі, загальною площею 54,6 кв.м. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем у судовому засіданні. З розяснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Частиною 1ст. 70 СК України та ст.ст.370,372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, враховуючи вищезазначене, слід визнати домоволодіння №117 по вулиці Грінченка в м. Дніпро (колишне м. Дніпропетровськ) спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право приватної власності на ? частину домоволодіння №117 по вулиці Грінченка в м. Дніпро (колишне м. Дніпропетровськ), припинивши в цій частині право власності [PERSON]; залишити незмінним право власності на ? частину домоволодіння №117 по вулиці Грінченка в м. Дніпро (колишне м. Дніпропетровськ) за [PERSON]; Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України та ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Судом встановлено, що комунальні платежі за користування домоволодінням №117 по вулиці Грінченка в м. Дніпро здійснювала позивач, що не заперечував і відповідач у судовому засіданні, а відтак слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину вартості сплачених комунальних послуг в розмірі 8506 грн. 13 коп. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, позовних вимог щодо розподілу судових витрат підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1143 грн. 00 коп.

Outcome: approved