Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.09.2016 року, просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з нею; відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], та повернути його матері. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. 08.11.2012 року за рішенням суду шлюб з відповідачем розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дітьми, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться їхнім здоров'ям, навчанням. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей, проте відповідач аліментів не сплачував, в результаті чого станом на 11.03.2016 року утворилась заборгованість у сумі 40011,19 грн. У зв'язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів 23.11.2013 року відносно нього відкрито кримінальне провадження № 120131560150001956. Після погашення відповідачем заборгованості по аліментах станом на 15.08.2016 року заборгованість останнього становить 1139,04 грн. 22.08.2016 року з дошкільного навчального закладу ясла-садок №16 м.Червонограда, який відвідував син більше 2 років, відповідач викрав дитину і вивіз в м. Львів. З приводу викрадення дитини вона написала відповідну заяву до Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області. Зазначає, що відповідач ніде працює, займається протиправною діяльністю, не має постійного місця проживання та житла, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Син більш прихильний до неї. Відповідач не може створити дитині належні умови для виховання та розвитку. 21.12.2016 року представник відповідача та відповідач подали заперечення проти позову. Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та відібрання дитини не можуть розглядатись та вирішуватись у цій справі. Відповідач у своєму запереченні просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що він не ухиляється від виховання дітей. Дізнавшись про заборгованість по аліментах, він в міру фінансових можливостей здійснював погашення заборгованості. На даний час він проживає у м. Львові, тому не має можливості часто бачитись з дітьми. Позивач створила нову сім'ю, в неї є дитина від іншого чоловіка, з яким вона часто перебуває за кордоном. В цей час діти проживають з батьком позивача. Те, що позивач називає викраденням дитини, він вважає реалізацією свого права на виховання дитини. Зазначає, що намір позивача позбавити його батьківських прав зумовлений тим, щоб у подальшому не отримувати від нього згоду на вивіз дітей закордон. Позивач у судовому засіданні 03.02.2017 року усно заявила про зменшення своїх позовних вимог в частині відібрання сина від відповідача. Не заперечила щодо розгляду справи за відсутності її представника. Додатково пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, зловживає алкоголем, викрадав дочку зі школи, сина викрав з дитячого садка. Зазначає, що вона створила нову сім'ю, її чоловік хоче усиновити дітей. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. У серпні 2015 року він купив дитині велосипед, перевів 6000,00 грн. на придбання одягу для дітей. Зазначив, що хоче, щоб діти проживали разом з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача. З ним проживали позивач та її діти. Він щодня водить дітей до навчальних закладів. Батько дітьми не цікавився та не приходив до них, коштів на утримання дітей не надавав. Відповідач вчинив на нього напад, справа розслідується поліцією. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача. Після розлучення з позивачем її син переїхав проживати у м. Львів. Позивач проживає з чоловіком на ім'я [PERSON]. Діти розповідали, що [PERSON] побив маму і вона була у лікарні. Минулого року діти 4,5 місяці жили з нею. Відповідач у цей період жив у її квартирі та піклувався про дітей. Вважає, що дітям краще жити з батьком. Зазначила, що позивач забороняє їй спілкуватись з дітьми. Підтвердила сплату відповідачем аліментів на утримання дітей. Представник органа опіки та піклування подала суду письмову заяву від 05.07.2016 року, у якій просить справу розглянути за її відсутності, рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.06.2016 року № 123 п. 8 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримує. У своєму повідомленні від 03.02.2017 року зазначила, що питання щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей перенесено на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 01.03.2017 року, у зв'язку з тим, що батьки мають подати документи. Враховуючи те, що представник органа опіки та піклування не з'являється у судові засідання, достатність у матеріалах справи даних про спірні відносини, суд вважає за недоцільне очікувати висновок щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання 03.02.2017 року не з'явився, подав заяву про продовження перерви у судовому засіданні у зв'язку з неможливістю явки у судове засідання його представника. Представник відповідача у судове засідання 03.02.2017 року не з'явився, подав заяву про продовження перерви у судовому засіданні у зв'язку з його участю в іншому судовому засіданні у Сихівському районному суді Львівської області. Ураховуючи те, що дата судового засідання погоджувалась із усіма особами, які беруть участь у справі, відповідач неодноразово надавав пояснення у судовому засіданні, беручи до уваги достатність у матеріалах справи даних про спірні відносини, тривале перебування справи на розгляді суду з незалежних від суду причин, суд дійшов висновку про можливість закінчення судового розгляду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2008 року. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08.11.2012 року, яке набрало законної сили 19.11.2012 року, шлюб між сторонами розірваний. Як видно з копії постанови державного виконавця ВДВС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області про відкриття виконавчого провадження ВП №38431922 від 11.06.2013 року, 03.06.2013 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 30.01.2013 року до повноліття дітей. Згідно копії розрахунку заборгованості за виконавчим документом №459/425/13-ц від 03.06.2013 року станом на 05.12.2016 року заборгованість відповідача по аліментах згідно наявних у Червоноградському міському відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області даних становить 7136,87 грн. Відповідно до витягу з рішення від 30.06.2016 року № 123 Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є недоцільним. Позивач та її діти: [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області від 31.08.2016 року №8653. Згідно з довідкою Червоноградської спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №8 від 06.09.2016 року №01-13/264 [PERSON], 2009 р.н., є ученицею 2-В класу. Упродовж навчання 2015-2016 н.р. та 2016-2017 н.р. її супроводжувала до школи та зі школи додому тільки мама. Тато дитини був присутній на лінійці 1 вересня 2015 року та двічі (за згодою мами) забирав дитину зі школи у першій половині 2016 року. На батьківських зборах присутня була мама. Батько шкільним життям і навчанням своєї дитини у класного керівника не цікавився. Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу ясла-садок №16 [PERSON], 2010 р.н., відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок №16 з 01.09.2013 року. Пропусків без поважних причин протягом цього часу не було. 23.08.2016 року, о 14:30 год., хлопчика із садочка забрав батько і на даний час причина пропусків дошкільного закладу невідома. З 01.08.2016 року батько у дитячому садку не з'являвся, на батьківських зборах і святах, які проводились у садочку з участю дитини, не був присутній. Згідно з характеристикою, наданою Дошкільним навчальним закладом ясла-садок №16, [PERSON] мати трьох дітей. [PERSON] відвідує дитячий садок з 2013 року. Дитина приходить в заклад чиста і охайна. Мама навчає хлопчика етичних норм поведінки, культурно-гігієнічних навичок, сприяє розвитку зв'язного мовлення малюка, розвиває пам'ять та увагу. Завжди уважно ставиться до дитини, виконує поради вихователів. Приймає активну участь у житті групи. 08.10.2016 року [PERSON] звернулась до Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про скоєння [PERSON] кримінального правопорушення за ознаками ст. 356 КК України, що підтверджується копією вказаної заяви. Відповідно до копії довідки Червоноградської ЦМЛ від 04.10.2016 року №5251 23.09.2016 року [PERSON] звернулась на прийом в «Клініку дружню до молоді» до психолога [PERSON] для консультування її сина [PERSON], 2010 р.н. Під час проведення консультації дитина була у пригніченому стані, сонлива, не мала бажання малювати, грати в ігри. Дмитро інколи плакав, тулився до мами, що говорить про його близькість до мами, а також дуже хотів додому, щоб швидше побачити брата і сестру. Діти [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], знаходяться під наглядом медичних працівників після народження, звертаються за медичною допомогою 2-3 рази на рік з приводу простудних захворювань, на диспансерному обліку не знаходяться, що підтверджується копією довідки Червоноградської ЦМЛ від 14.09.2016 року №155/16. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач зловживає алкоголем, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ними, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач має бажання бачитись та спілкуватись зі своїми дітьми, не бачився з ними, оскільки, йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми з боку позивача. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини, висновок органа опіки і піклування, характер поведінки позивача та відповідача, бажання відповідача приймати участь у вихованні дітей, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, згоди про те, з ким із них будуть проживати діти не дійшли, виходячи з наявності тісного зв'язку між матір'ю та дітьми, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дітей, відсутність у матеріалах справи даних, які б вказували на наявність виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б, у свою чергу, свідчили про неможливість проживання дітей з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір'ю, а отже, про задоволення позову у цій частині. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у справі № 6-2445цс16. При цьому, виходячи з інтересів малолітніх дітей, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Outcome: partial