Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 3 квітня 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Позивач зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, у тому числі через різницю в характерах та світогляді. З жовтня 2003 року вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства і фактично не перебувають у шлюбних відносинах близько 17 років, тому звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні 16 лютого 2021 року позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд позов задовольнити та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судовому засіданні 16 лютого 2021 року позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Між тим, суду пояснив, що у зв`язку із зміною паспорта 02 жовтня 2003 року, його прізвище в паспорті помилково було вказано як « [PERSON] ». Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 квітня 1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району міста Києва, Україна, актовий запис № 193, що підтверджено Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] виданим 03 квітня 1998 року. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00029392408 від 30 січня 2021 року, щодо актового запису про шлюб №1 93 від 03 квітня 1998 року, шлюб було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » Між тим, на підтвердження своїх пояснень, щодо прізвища відповідачем було надано суду копію свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 25 травня 1960 року, в якому зазначено його прізвище російською мовою « [PERSON] » батьками якого є « [PERSON] » та « [PERSON] ». Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву необхідно задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved