Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернулася з вказаним вище позовом до суду та, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд стягнути із КП «Полтавська міська шляхово експлуатаційна дільниця» на свою користь грошові кошти за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 16532, 62 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 250000 грн. Позов позивачем мотивовано тим, що 25.11.2015 року вона, перебуваючи у підземному переході, який розташований на розі вулиць Фрунзе та Шевченка в м.Полтаві, спускаючись зі сходів, ступила на водовідвід, який був прикритий фрагментом плитки. Внаслідок того, що дана плитка не була закріплена, водовідвід знаходився в аварійному стані, її ліва нога опинилася у ямі та вона травмувалася. Відразу ж після події, від сильного болю вона втратила свідомість і прийшовши до тями через незначний проміжок часу побачила поблизу себе двох жінок, які намагалися надати їй необхідну допомогу, а саме допомогли підвестися та всадовили її на стілець. Незважаючи на те, що в ділянці травмування ноги вона відчувала сильний біль, все ж таки змогла стати на ногу, самостійно рухатися та відмовилася від виклику швидкої допомоги. В цей же день, не відчувши покращення, власними силами вона прибула до травматологічного відділення ПОКЛ, де після огляду лікарем їй було поставлено діагноз у вигляді пошкодження звязок ноги та рекомендовано пройти УЗД наступного дня. 26.11.2015 року за результатами УЗД їй встановлено діагноз у вигляді розриву ахілового сухожилля. 02.12.2015 року видано направлення на стаціонарне лікування до ортопедичного відділення ПОКЛ, де вона перебувала до 14.12.2015 року. 08.12.2015 року їй було проведено оперативне втручання. Після виписки вона вимушена була проживати разом зі своєю матірю, так потребувала стороннього догляду, була позбавлена можливості самостійно рухатися. Період відновлення фізичного та психічного стану був для неї дуже тяжким і затяжним, оскільки внаслідок травмування значно змінився її звичний спосіб життя. Вона не змогла займатися улюбленою справою, а саме танцювати, зазнавала труднощів при виході із квартири та поверненні назад, так як рухатися могла лише за допомогою милиць. Протягом двох місяців після травмування ноги вона не змогла виходити із квартири, за виключенням відвідування лікаря. На час розгляду справи продовжує лікуватися та процес відновлення здоровя триває. В результаті травмування загострилися наявні у неї хвороби у вигляді гіпертонії, тахікардії, зявилися постійні болі у суглобах. Вона вважає, що травмування ноги сталося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків по утриманню в належному стані підземного переходу, а тому його неправомірні дії перебувають у причинному звязку із настанням негативних для неї наслідків. Період її непрацездатності склав 2 місяці, а тому розмір втраченого заробітку складає 2900 (1450 грн. * 2 = 2900 грн. Окрім цього, на лікування ноги нею витрачено медичні препарати на суму 14632, 62 грн., а всього матеріальна шкода склала 16532, 62 грн., спричинену моральну шкоду оцінює у 250000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не довела вини відповідача у її травмуванні. Представник виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON], представник Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON] та представник Управління житлово комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання травми ноги позивачем саме у підземному переході, розташованому на розі вулиць Фрунзе та Шевченка у м.Полтава. Безпосередньо після травмування швидка допомога на місце події не викликалася, до правоохоронних органів позивач не зверталася. Як докази було надано копії чеків на придбання лікарських засобів, однак такі медичні препарати лікарями не призначалися. В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували наявність вини відповідача у спричиненні матеріальної та моральної шкоди позивачу. Суд, заслухавши пояснення сторін, інших осіб, які брали участь у судовому розгляду, дослідивши надані докази та перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку: на а.с. 14 наявний консультативний висновок, засвідчений лікарем-ортопедом травматологічного відділення Полтавської обласної клінічної лікарні (далі ПОКЛ) [PERSON], згідно якого [PERSON] була оглянута в умовах ортопедо травматологічного відділення ПОКЛ 25.11.2015 року. Діагноз: пошкодження звязки лівого гомілкоступневого суглобу. Явка до лікаря 26.11.2015 року. Відповідно до даних проведеного УЗД дослідження гомілкоступневого суглобу від 26.11.2015 року по задній поверхні лівого гомілкоступневого суглобу відмічається повний розрив ахілового сухожилля… (а.с.16). 02.12.2015 року лікарем [PERSON] видано направлення на стаціонарне лікування до ортопедичного відділення ПОКЛ [PERSON] (а.с.15). Відповідно до даних виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2038 на імя [PERSON], остання знаходилася в стаціонарі ортопедичного відділення ПОКЛ із 07.12.2015 року по 14.12.2015 року. Повний діагноз: застаріле пошкодження лівого ахілового сухожилля. Анамнез хвороби: зі слів хворої травму отримала в побуті 25.11.2015 року, не лікувалася. Хвора госпіталізована до ортопедичного відділення для оперативного лікування. 08.12.2015 року під спинномозковою анестезіологією проведена операція Тенорафія лівого ахілового сухожилку подвійним обвідним швом по Krakov. Післяопераційний період без ускладнень. Хвора виписується у задовільному стані з покращенням на амбулаторне доліковування в поліклініку за місцем проживання. На а.с. 102 наявна копія листка непрацездатності серії АГЧ № 195334 , згідно якого [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні із 07.12.2015 року по 14.12.2015 року. На а.с. 125 наявна довідка від 04.07.2016 року, видана завідуючим відділення Полтавського обласного клінічного шкірно венерологічного диспансеру на імя [PERSON], згідно якої остання знаходилася на стаціонарному лікування у даному медичному закладі із 30.06.2016 року по 04.07.2016 року з діагнозом: пара травматична екзема лівої стопи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] знаходилася на стаціонарному ортопедичного відділення ПОКЛ із 07.12.2015 року по 14.12.2015 року з діагнозом: застаріле пошкодження лівого ахілового сухожилля. Хвора госпіталізована до ортопедичного відділення для оперативного лікування. 08.12.2015 року під спинномозковою анестезіологією проведена операція Тенорафія лівого ахілового сухожилку подвійним обвідним швом по Krakov. Післяопераційний період без ускладнень. Хвора виписана у задовільному стані з покращенням на амбулаторне доліковування в поліклініку за місцем проживання. Окрім цього, із наданої медичної документації вбачається, що 25.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася та була оглянута в умовах ортопедо травматологічного відділення ПОКЛ лікарем [PERSON] Встановлено діагноз: пошкодження звязки лівого гомілкоступневого суглобу та зобовязано хвору явкою до лікаря 26.11.2015 року. Відповідно до даних проведеного УЗД дослідження гомілкоступневого суглобу від 26.11.2015 року по задній поверхні лівого гомілкоступневого суглобу виявлено повний розрив ахілового сухожилля… З урахуванням викладеного, суд приймає як належні докази у справі дані медичної документації, якими підтверджено у позивача факт пошкодження лівого гомілко ступневого суглобу у вигляді повного розриву ахілового сухожилля. Однак, доводи позивача в частині місця, часу та механізму травмування не підтверджені наявними у справі доказами. Так, в силу ч. 4 ст.10 ЦПК України суд звертав увагу позивача на необхідність призначення та проведення у справі судово медичної експертизи щодо механізму, характеру, часу виникнення та ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень . Однак, у судовому засіданні позивач [PERSON] заявила суду про небажання заявляти клопотання про призначення даної експертизи, пояснивши це відсутністю у неї грошових коштів для її оплати. Таким чином, із наявних доказів у справі, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт отримання тілесних ушкоджень лівої ноги позивачем 25.11.2015 року у підземному переході, який розташований на розі вулиць Фрунзе та Шевченка в м.Полтаві. Як належний доказ у справі суд не визнає показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], оскільки дані свідки безпосередньо не бачили факту травмування позивача у підземному переході, а такі обставини стали їм відомі зі слів останньої. Окрім цього, [PERSON] є матірю позивача, а тому може бути зацікавленою у результатах розгляду справи та до її показань слід віднестися критично. При цьому, не є належним доказом у справі фототаблиця, наявна на а.с. 98-101 та надана свідком [PERSON], оскільки із неї не зрозуміло коли саме зафіксовано на ній вигляд водовідводу (а.с.100) та чи він розташований саме у підземному переході, який знаходиться на розі вулиці Фрунзе Шевченка у м.Полтава. Окрім цього, слід звернути уваги на доводи позивача в тій частині, що про травмування ноги вона заявила 25.11.2015 року, після чого не лікувалася (дані виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2038) (а.с.13) і за подальшою медичною допомогою звернулася 02.12.2015 року, тобто через 7 днів. Згідно наданого направлення на стаціонарне лікування 07.12.2015 року була госпіталізована до ПОКЛ. В подальшому, позивач 14.12.2015 року виписана у задовільному стані з покращенням на амбулаторне доліковування у поліклініку за місцем проживання. Сторонами у справі визнається, що відповідальним за утримання підземних переходів у м.Полтава є відповідач, тобто КП «Полтавська міська шляхово експлуатаційна дільниця». При цьому на розгляд суду не надано доказів того, що травмування позивача сталося внаслідок бездіяльності відповідача, яка б виразилася у неналежному забезпеченні стану підземного переходу, який розташований на розі вулиць Фрунзе Шевченка у м.Полтава. Безпосередньо після травмування позивач швидку допомогу на місце події не викликала, до правоохоронних органів не зверталася, лікарям повідомила, що отримала травму у побуті 25.11.2015 року (а.с.13), даних, які б підтверджували стан підземного переходу в цей день, суду не надано. Окрім цього, як на тяжкість наслідків травмування позивач послалася на продовження лікування в умовах стаціонару Полтавського обласного шкірно венерологічного диспансеру у період часу із 30.06.2016 року по 04.07.2016 року із діагнозом: паратравматична екзема лівої стопи, що призвело до значного погіршення стану її здоровя, необхідності лікуватися та відновлюватися по даний час. Однак, на підставі наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості самостійно встановити механізм, характер, час виникнення та ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, наслідки від їх отримання, оскільки відповіді на дані питання потребують спеціальних знань. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що діями відповідача було спричинено майнову шкоду позивачу. Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК країни моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Однак, оскільки на розгляд суду не надано доказів того, що діями відповідача було спричинено майнову шкоду позивачу, яка виразилася б у травмуванні останньої 25.11.2015 року у підземному переході, розташованому на розі вулиці Фрунзе Шевченка у м.Полтаві, то підстави вважати, що діями відповідача було спричинено їй і моральну шкоду, відсутні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Оскільки, при подачі позову позивач звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed