Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 5098,07 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 942,78 грн. інфляційних втрат, 252,11 грн. трьох відсотків річних та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2015-2018 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , в якій відповідач був зареєстрований та проживав на підставі ордеру № 9 від 13.05.2008. Позивач надав теплову енергію за період з 01.12.2015 по 01.05.2018 на суму 5714,01 грн., за яку відповідач сплатив 150,00 грн., тим самим не виконав свої зобов`язання. З урахуванням перерахунку 465,94 грн., залишок боргу складає 5098,07 грн. Крім того, за період з 01.12.2015 по 01.05.2018 відповідачу нараховано 942,78 грн. інфляційних втрат та 252,11 грн. три відсотки річних. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 31.10.2019 09:00 годину, сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. На підставі ордеру ЖЕК «Будівельник» № 9 від 13.05.2008 відповідач [PERSON] був вселений у гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Згідно штампу у паспорті серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області на ім`я [PERSON] , місце проживання останнього за вищевказаною адресою зареєстровано з 15.05.2008. Згідно довідки ДП «Житлобуд» від 27.06.2018 № 223 відповідача [PERSON] знято з місця реєстрації 15.05.2018 за власним бажанням. Відповідно до відомостей відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області від 25.02.2019, наданих на запит суду, [PERSON] з 25.09.2018 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 22.10.2014 між ПАТ «МТЕЦ» та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована кімната, в якій проживав та був зареєстрований відповідач [PERSON] . Проте, [PERSON] не оплатив отримані послуги. Так, з 01.12.2015 по 01.05.2018 заборгованість за надані послуги склала: основний борг за надані послуги 5098,07 грн., три відсотки річних 252,11 грн., інфляційні втрати 942,78 грн. У грудні 2018 року відповідачу надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 6323,97 грн., який утворився станом на 10.12.2018, який погашено не було. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20.06.2012 по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки відповідач був споживачем послуг з постачання теплової енергії в зв`язку із укладенням із ним договору про надання послуг, відповідно він є боржником у зобов`язальних правовідносинах. Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved