Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач 1), [PERSON] ( далі - відповідач 2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2003 року. Позивач зареєстрована з 2003 року, а відповідачі з 2009 року, як піднаймачі, без права власності на житло. Відповідачі не проживали в даній квартирі, не сплачували комунальні послуги. Тому позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надавали. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2003 року. При укладенні шлюбу 25.04.2015 року позивачем було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно довідки Центру комунального сервісу №53 від 05.02.2016 року в даній квартирі зареєстрована з 2003 року позивач як власник, її діти, а також відповідачі з 2009 року як піднаймачі. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС України. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі не проживають в [ADDRESS], суд дійшов висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою.

Outcome: approved