Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У лютому 2014 року позивач пред'явив через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], будучи матір'ю їх сина, народженого від спільного проживання однією сім'єю, - [PERSON], [INFO], після припинення сімейних відносин у вересні 2013 року, сином не опікується, проживає окремо від нього, не приймає участі у його вихованні і лікуванні, батьківських обов'язків щодо дитини не виконує, не зважаючи на свій обов'язок та можливості, залишила дитину на утримання та виховання позивача - батька дитини та подала нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина, з урахуванням чого, 20 грудня 2013 року Індустріальною районною у м. Дніпропетровську радою затверджений висновок органу опіки та піклування від 12 грудня 2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина, тому позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти розгляду справи у заочному порядку. Прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав, також не заперечуючи проти розгляду справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи на стороні позивача - Шукало Є.С. підтримала позов у повному обсязі, зазначивши, що відповідач подала нотаріально посвідчену заяву до компетентних органів про згоду на позбавлення її батьківських прав, байдуже ставиться до дитини, будь-якого інтересу до її долі не проявляє, своїх батьківських обов'язків з виховання і утримання умисно не виконує, що комісією встановлено, окрім іншого, і безпосередньо з особистих усних пояснень матері дитини. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду відповідно до ст. 76 ЦПК України (а.с.20, 44), в судове засідання не з'явилася, свого представника до суду не направила, про розгляд справи в її відсутність в суді не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого за відсутності заперечень з боку позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Свідок [PERSON], будучи допитана судом під присягою, в судовому засіданні показала, що знайома з [PERSON] приблизно з 2005 року, а з [PERSON] - з 2008 року, коли вони почали зустрічатися та проживати в подальшому однією сім'єю. Після народження дитини - [PERSON], вони разом з її сім'єю святкували усі свята, спілкувалися з [PERSON] постійно з приводу дітей особисто і через соціальні мережі, оскільки маленький [PERSON] хворів. Однак після святкування Нового 2014 Року їй стало відомо, що [PERSON] покинула [PERSON] разом з дитиною і спочатку поїхала на відпочинок за кордон без сім'ї, тоді як їх дитина потребувала дорогого лікування, а потім говорила, що не має наміру повертатися в сім'ю до дитини, оскільки «таке життя» зі складними сімейними обставинами, хворою дитиною, її не влаштовує, після чого вона з [PERSON] перестала спілкуватися. Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, представника третьої особи на стороні позивача, показання свідка, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено судом сторони є батьками народженої дитини - [PERSON], [INFO], про що Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 26 жовтня 2010 року в Книзі реєстрації народжень вчинений актовий запис № 1106 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.7). У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що дитина [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем у справі, про що свідчить довідка Квартального комітету №20 Ленінського району м. Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року про склад сім'ї [PERSON] (а.с.13). За даними довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад/ясла-садок/ №240 комбінованого типу» ДМР від 05 грудня 2013 року №97 дитина [PERSON] зарахований до закладу з вересня 2013 року, проте відвідав заклад лише 4 дні, у зв'язку зі складним медичним діагнозом, що узгоджується із медичною довідкою невролога від 14 травня 2013 року стосовно стану здоров'я хлопчика та необхідного курсу лікування (а.с. 36, 37). Актом обстеження умов проживання, складеним 10 грудня 2013 року управлінням-службою у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, встановлено, що умови проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] задовільні, є опалення, водопостачання, приміщення прибране, у дитини є окрема кімната, своє ліжко, одяг, іграшки (а.с.38). За даними довідки ТОВ «Еко Тест» №0213-02 від 13 лютого 2014 року [PERSON] працює в товаристві на посаді заступника директора та за період з жовтня 2013 року по січень 2014 року його дохід склав 5000,00 грн. (а.с.14). Відповідач щонайменше з вересня 2013 року з дитиною не проживає, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, матеріальної допомоги не надає, аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), визначені до стягнення рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року (а.с.11-12), не сплачує. Будучи дієздатною особою, соціальним життям, розвитком, станом здоров'я сина не цікавиться, будь-якої уваги дитині не приділяє, не відвідує, не спілкується ні особисто, ні у будь-який інший спосіб, про що пояснили у судовому засіданні позивач, представник третьої особи та що узгоджується із показаннями свідка. Відповідно до заяви [PERSON], посвідченої 19 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 2781, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с. 50), остання надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо свого сина [PERSON], [INFO]. Висновком органу опіки і піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 12 грудня 2013 року, затвердженим рішенням Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради №351 від 20 грудня 2013 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.48, 49) з підстав фактичного залишення дитини без піклування з боку матері. Відтак, оскільки обов'язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідною матір'ю, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, в чому дитина має гостру потребу через незадовільний стан здоров'я, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку сина вкрай негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно її сина. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved