Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] За рішенням сільської ради їй надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки у приватну власність площею 0.12га. У серпні 2006 року геодезична організація встановила межі її земельної ділянки в кількості п'ять штук. У 2011 році були внесені зміни в рішення сільської ради щодо площі земельної ділянки, а саме виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,147га. У листопаді 2013 року відповідач по справі, який є сусіднім землевласником, без її згоди переорав її частину земельної ділянки шириною 4 м, яка зменшилась на 0,03га, а також ліквідував заїзд щодо на її земельну ділянку. Усувати порушення відповідач відмовляється. Просила суд визнати дії [PERSON] незаконними про самозахват частини належною їй суміжною земельною ділянкою площею 0,147га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах [ADDRESS] та суміжною земельною ділянкою площею 0,1986 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в межах [ADDRESS], наданих на підставі рішення №44 Бузівської сільської ради від 29 березня 2011 року; зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,147га та суміжною земельною ділянкою 0,1986га, а саме поновити раніше діючі межові знаки площ земельних ділянок, які були надані їй для обслуговування житлового будинку господарських будівель та для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в [ADDRESS] та звільнити заїзд щодо користування земельною ділянкою. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Просив суд визнати дії [PERSON] незаконними про самозахват частини належною їй суміжною земельною ділянкою площею 0,12га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах [ADDRESS] та по [ADDRESS], наданих на підставі рішення №103 Бузівської сільської ради від 20 липня 2006 року; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,12 га, а саме поновити раніше діючі межові знаки площ земельних ділянок, які були надані їй для обслуговування житлового будинку господарських будівель та для будівництва в [ADDRESS] та по [ADDRESS] та звільнити заїзд щодо користування земельною ділянкою. У судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали. Просили задоволити. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 22 ЗК України, 1990 року чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує право постійного користування землею, забороняється. За ст. 23 ЗК України право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними радами народних депутатів. При розгляді справи судом встановлено, що 25 жовтня 1997 року [PERSON] отримав державний акт 1-КВ №038351 на право власності на земельну ділянку площею 0,435 га, що знаходиться на території с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого приватного господарства - на підставі рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського районного суду Київської області №91 від 27 березня 1996 року. 20 липня 2006 року рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №103 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки 0,12га в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд в [ADDRESS] 08 серпня 2006 року були перенесені в натуру межі земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0,12га. Даний акт підписаний і [PERSON] Рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №44 від 29 березня 2011 року внесено зміни до рішення №103 від 20 липня 2006 року та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по оформленню права власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,147 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1986га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в [ADDRESS]. На час розгляду справи державного акту чи свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON] - [PERSON] не отримувала. Відповідно до ст. 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства. За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. На підтвердження своїх позовних вимог, [PERSON] подала суду також і кадастрової плани (а.с. 13, 14). Разом з тим, відповідно до опису меж: від літ. В до літ. Г та від літ. Г до літ. Д - земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON]. Від літ.Г до літ. А - землі загального користування (проїзд) та від літ. А до літ. Б - вул. Енгельса. Тому твердження позивача, що відповідач переоравши спільну межу захопив проїзд не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Пояснення представників позивача, що вони користувались даним проїздом весь час не може бути підтвердженням захоплення проїзду відповідачем, оскільки проїзд до земельної ділянки позивача знаходиться в протилежній стороні. З акту обстеження від 03 грудня 2013 року вбачається, що при виїзді на місце комісією встановлено, що [PERSON] переорав межу між своєю земельною та ділянкою [PERSON] та частину земельної ділянки [PERSON] шириною близько 4м та довжиною близько 50м. У зв'язку з невідповідністю технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] площею 0,13 га, та фактичною межею земельною ділянкою, якою він користується, рекомендовано ліквідувати недоліки при присвоєнні координат на земельну ділянку [PERSON], так як не співпадає межа земельних ділянок, що передані у власність [PERSON] та [PERSON] та яка є у фактичному користуванні. Даний акт суд оцінює критично, оскільки з даного акту не можливо встановити яким чином перевірялось дотримання меж [PERSON], зазначених в його державному акті на право власності на земельну ділянку, чи були залучені спеціалісти в даній галузі. Крім того, там міститься зазначення, що [PERSON] захопив земельну ділянку позивачки шириною близько 4м та довжиною близько 50м, хоча згідно кадастрових планів (а.с. 13, 14) спільна межа сторін є 48,41м та 53,30 м. Також не вказано, хто проводив заміри, подані фотокартки не підтверджують даної обставини. Крім того, відповідачем на підтвердження заперечень подано акти від 26 червня 2013 року про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах с. Бузова Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Доказів на спростування твердження відповідача, що межа була встановлена у відповідності з державним актом 1-КВ №038351, суду подано не було. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed