Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь вартість легкового автомобіля DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], в сумі, визначеній у національній валюті гривні, що еквівалентна 3\~600 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день розгляду справи. В судовому засіданні 12.03.2019 року представник [PERSON] уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість легкового автомобіля DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], в розмірі 99\~302 грн. згідно звіту про оцінку майна від 21.01.2019 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2018 року їй на праві власності належить автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який вона успадкувала після смерті батька [PERSON]. Батько помер 25.02.2017 року, перебуваючи у цьому автомобілі, який знаходився на подвірї [PERSON] по вул. Лідіївський шлях, 11 у м. Новограді-Волинському. Після смерті батька [PERSON] шляхом вільного доступу заволоділа спірним автомобілем, передати автомобіль позивачу відмовилась, посилаючись на те, що зазначений автомобіль є її спільною з померлим [PERSON] власністю. Відповідач, намагаючись узаконити володіння спірним автомобілем, звернулась до суду із позовом про встановлення факту проживання з померлим [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя. Однак, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 7.12.2017 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено. Крім цього, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що спірний автомобіль фактично був придбаний у березні 2014 року батьками позивача [PERSON] та [PERSON] за суму, еквівалентну 3\~600 дол. США, однак договір купівлі-продажу автомобіля було укладено у травні 2016 року. Після смерті батька позивача, автомобіль перебував у користуванні [PERSON] та на неодноразові звернення позивача, [PERSON] категорично відмовляється повернути спірний автомобіль. Оскільки [PERSON] без правової підстави набула спірний автомобіль, але заперечує перебування вказаного нерухомого майна у неї, позивач на підставі ч. 1 ст. 1212 та ч. 2 ст. 1213 ЦК України просила стягнути вартість безпідставно набутого, яка згідно звіту про оцінку майна від 21.01.2019 року становить 99\~302 грн. 18.12.2018 року представник відповідача подала заперечення на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний автомобіль вже більше року не знаходиться у [PERSON] Позивачем всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того, що на момент звернення до суду із вказаним позовом, спірний автомобіль перебуває у відповідача. Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] повідомив, що дійсно 8 березня 2014 року за продаж спірного автомобіля він він отримав від [PERSON] та [PERSON] суму коштів в розмірі 45\~000 грн. В судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначили, що факт перебування спірного автомобіля у [PERSON] підтверджується матеріалами кримінального провадження № 12017060090000618. Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у запереченнях на позов. [PERSON] пояснила, що спірний автомобіль вже більше року не знаходиться у неї. Місце перебування спірного автомобіля на сьогоднішній час їй невідоме, куди зник автомобіль вона не знає. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні досліджувались матеріали цивільної справи № 285/3120/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; матеріали кримінального провадження № 12017060090000618 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України; матеріали клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів № 1-кс/0285/474/17. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 грудня 1991 року. У період шлюбу у них народилась дочка позивач [PERSON]. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] підтвердив, що 8 березня 2014 року він отримав від [PERSON] та [PERSON] за проданий автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, суму коштів, еквівалентну 3\~600 дол. США, всього 45\~000 грн. Претензій до [PERSON] та [PERSON] з приводу оплати за автомобіль [PERSON] не має. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 13 травня 2016 року [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, № кузова VIN X60T1311030168341 за ціною 45\~000 грн. (а.с. 36). 25 лютого 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 грудня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Відмовляючи в задоволенні зазначеного позову [PERSON], суд виходив з того, що позивачем не доведено, що остання проживала разом з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, а спірний автомобіль знаходився у користуванні [PERSON] ще під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2018 року позивачу [PERSON] належить на праві власності автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску, після смерті її батька [PERSON] (а.с. 7). 10 березня 2017 року [PERSON] звернулась до Новоград-Волинського ВП ГУНП у Житомирській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, оскільки остання була співмешканкою батька [PERSON], та після його смерті відмовляється повернути [PERSON] належний померлому автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску. 1 квітня 2017 року до ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 12 квітня 2017 року, наданих прокурору Новоград-Волинської місцевої прокуратури в межах кримінального провадження, остання пояснила, що із серпня 2015 року вона почала спільно проживати із [PERSON] За час спільного її проживання із [PERSON], вони відповідно до договору купівлі-продажу від 13 травня 2016 року придбали автомобіль DAEWOO Т13110, 2003 року випуску за 45\~000 грн. На даний час автомобіль знаходиться за її, [PERSON], місцем проживання, оскільки на її думку, вона являється одноосібним власником спірного автомобіля, оскільки вказане рухоме майно вона та [PERSON] придбали за спільні кошти. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] надала копії документів, зокрема, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Постановою слідчого Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 25 жовтня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР 15 квітня 2017 року за № 12017060090000618 закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Слідчий керувався тим, що після смерті [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] виник цивільно-правовий спір щодо володіння спірним автомобілем, який повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства. Відповідно до\~статті 1212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобовязана повернути\~потерпілому це\~майно.\~Особа зобовязана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно із статтею 1213 ЦК України набувач зобовязаний\~повернути потерпілому\~безпідставно набуте\~майно в\~натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобовязання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Суд, відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 1212 ЦК України, викладені у постанові від 20 червня 2018 року (справа № 126/2165/16-ц). Так, у вказаній справі суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення вартості безпідставно набутого майна, оскільки відповідач без законних на те підстав набула за рахунок позивача майно, на момент розгляду справи майно повернути неможливо, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість безпідставно набутого майна на час розгляду справи. При цьому, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що факт безпідставного утримання майна відповідачем, підтверджується його показаннями в межах кримінального провадження. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що спірний автомобіль на момент смерті [PERSON] 25 лютого 2017 року знаходився біля її будинковолодіння, однак пояснила, що вже більше року спірний автомобіль у неї не перебуває. Місце перебування автомобіля відповідачу не відомо. Суд враховує, що відповідач [PERSON] в межах кримінального провадження у своїх письмових поясненнях від 12 квітня 2017 року підтвердила, що спірний автомобіль, після смерті [PERSON], знаходиться за її місцем проживання, оскільки на її думку, вона являється одноосібним власником спірного автомобіля. Також, суд враховує ту обставину, що саме з метою набуття права власності на спірний автомобіль, [PERSON] зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], у задоволенні якого судовим рішенням від 7 грудня 2017 року - відмовлено. Доказів, які б підтверджували, що [PERSON] передала спірний автомобіль позивачу, або третім особам матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем не надано належних доказів, що вона зверталась до правоохоронних органів із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення по факту крадіжки автомобіля невідомою особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню вартість безпідставно набутого майна згідно ст. 1212 ЦК України, оскільки в натурі вказане майно відповідач повернути не має можливості. Визначаючи вартість спірного автомобіля на момент розгляду справи, суд

Outcome: partial