Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], Управління патрульної поліції м. Одеси, ТОВ «БРИЗ», про -визнання договору доручення від 29.09.2011 року між довірителем [PERSON] та повіреним [PERSON] та договору купівлі-продажу транспортного засобу легкового автомобіля універсал синього кольору марки «TOYOTA COROLLA MATRIX, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № 2ТІLR32Е32С223495, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого в РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 14.08.2007 року, між продавцем [PERSON], в інтересах якого за довіреністю діяв [PERSON], та покупцем [PERSON], - виконаними та дійсними; -визнання недійсною довідки-рахунку серії ААЕ № 258791 від 21.07.2015 року, виданої ТОВ «БРИЗ» [PERSON]; -визнання права власності на легковий автомобіль універсал синього кольору марки «TOYOTA COROLLA MATRIX, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № 2ТІLR32Е32С223495, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 14.08.2007 року. Крім того, позивач просить встановити порядок виконання рішення у даній справі шляхом скасування відповідними компетентними органами державної реєстрації вищевказаного транспортного засобу на імя відповідача [PERSON] та проведення державної реєстрації цього транспортного засобу на її імя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 29.09.2011 року [PERSON], діючи в інтересах та від імені відповідача [PERSON] на підставі довіреності від 29.09.2011 р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5620, продав їй згаданий транспортний засіб за 11500 дол. США, на підтвердження чого [PERSON] видав їй письмову розписку, передав технічний паспорт на автомобіль та видав їй нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження цим транспортним засобом терміном дії до 29.09.2014 р., й після закінчення терміну дії цієї довіреності вона звернулася до відповідача [PERSON] з проханням видати нову довіреність на її імя на право розпорядження спірним автомобілем, але він відмовив у її проханні, без пояснення будь-яких причин, а згодом вона довідалася, що спірний автомобіль був перереєстрований на імя відповідача [PERSON], яка є сестрою відповідача [PERSON], на підставі виданої ТОВ «БРИЗ» довідки-рахунку [PERSON] ААЕ № 258791 від 21.07.2015 р., заяви відповідача [PERSON] від 10.04.2015 р. № 60691011 на імя начальника (5101) ВРЕР № 1 м. Одеси про втрату технічного паспорту на автомобіль, висновку по дослідженню номерів кузову, двигуна автомобіля від 23.05.2007 р., заяви відповідача [PERSON] від 21.07.2015 р. на імя начальника (5101) ВРЕР № 1 м. Одеси та акту технічного огляду автомобіля від 2015 р. Також позивач зазначає, що з моменту придбання спірного автомобіля (29.09.2011 р.) до теперішнього часу вона відкрито користується цим транспортним засобом та зберігає його на платній охоронюваній автостоянці з відеоспостереженням біля будинку, в якому вона мешкає, й для неї залишається незрозумілою недобросовісна поведінка відповідача [PERSON], який після продажу їй транспортного засобу, примудрився переоформити цей транспортний засіб на імя своєї сестри відповідача [PERSON], тому вона припускає, що в діях відповідачів наявний склад злочину, передбачений ст. 190 КК України, в звязку з чим, на підставі відповідної її заяви, були внесені відомості до ЄРДР про порушення кримінального провадження № 12015160480004275 за даним фактом. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON]А . та директор ТОВ «БРИЗ» - [PERSON] підтримали позов. Направлені судом судові повістки відповідачам [PERSON] та [PERSON], за останньою відомою судові адресою їхнього місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, були повернуті судові разом з актами ТОВ «Даймєкс» про те, що застати їх вдома не уявляється можливим. Управління патрульної поліції м. Одеси не повідомило суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи було повідомлене належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та представника ТОВ «БРИЗ», суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частко з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач [PERSON], будучи власником транспортного засобу легкового автомобіля універсал синього кольору марки «TOYOTA COROLLA MATRIX, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № 2ТІLR32Е32С223495, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого в РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 14.08.2007 року, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС № 054469, виданого РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 14.08.2007 р., 29 вересня 2011 року видав третій особі [PERSON] довіреність терміном дії до 29 вересня 2014 року на право розпорядження цим транспортним засобом, в тому числі з правом продажу цього транспортного засобу за ціною та умовами за розсудом [PERSON], правом укладення та підписання останнім за нього відповідних договорів цивільно-правового характеру та отримання належних йому грошей [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5620. Виходячи і змісту вказаної довіреності, суд доходить висновку, що фактично між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір доручення щодо продажу вищевказаного транспортного засобу. Діючи на підставі вищевказаної довіреності від 29.09.2011 р. за р. № 5620, [PERSON] 29.09.2011 року відчужив згаданий транспортний засіб [PERSON] за 11500,00 дол. США, що повністю відповідає змісту наданих [PERSON] повноважень [PERSON] за цією довіреністю. На підтвердження факту продажу спірного транспортного засобу [PERSON] та отримання від неї грошових коштів в сумі 11500,00 дол. США за спірний транспортний засіб, [PERSON] видав [PERSON] письмову розписку від 29.09.2011 р., видав їй нотаріально посвідчену довіреність від 30.09.2011 р. терміном дії до 29.09.2014 р. на право розпорядження цим транспортним засобом, в тому числі з правом зняття його з обліку в органах ДАІ та його продажу за ціною та умовами за своїм розсудом, та передав [PERSON] технічний паспорт на цей транспортний засіб. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. За загальним правилом правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов ч. 4 ст. 203 ЦК України, зокрема, віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону. При цьому, формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення, а відповідно до ст.. 205 ЦК України воля сторін на вчинення правочину може бути виражена в письмовій формі. За приписами ч. 1 ст. 1000 та ч. 1 ст. 1004 ЦК України, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя. Повірений зобовязаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що 29.09.2011 року між третьою особою [PERSON], який діяв в інтересах та від імені відповідача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29.09.2011 р. за р. № 5620 та у відповідності зі змістом наданих повноважень цією довіреністю, і позивачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу відповідно до досягнутої між ним домовленості щодо усіх істотних умов цього договору, та вони повністю виконали цей договір, що підтверджується письмовими доказами. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги пояснення позивача стосовно того, що через недостатність грошових коштів вона не зверталася до органів ДАІ з метою перереєстрації спірного транспортного засобу на своє імя після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу цього транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проте в липні 2015 року спірний транспортний засіб був перереєстрований на імя відповідача [PERSON] на підставі заяви відповідача [PERSON] від 10.04.2015 р. № 60691011 на імя начальника (5101) ВРЕР № 1 м. Одеси про втрату технічного паспорту на спірний транспортний засіб, отриманого [PERSON] свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу серія СХТ 007435 замість раніше виданого свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС № 054469, заяви відповідача [PERSON] від 21.07.2015 р. на імя начальника (5101) ВРЕР № 1 м. Одеси про перереєстрацію спірного транспортного засобу, висновку ОНІСЕ № 5258 від 23.05.2007 р. по дослідженню номерів кузову, двигуна спірного транспортного засобу, виданої ТОВ «БРИЗ» довідки-рахунку [PERSON] ААЕ № 258791 від 21.07.2015 р. на спірний транспортний засіб та акту технічного огляду спірного транспортного засобу від 2015 р. Водночас судом установлено, що з моменту придбання спірного автомобіля і до закінчення терміну дії виданої їй [PERSON] довіреності на право розпорядження цим автомобілем від 30.09.2011 р. терміном дії до 29.09.2014 р., позивач відкрито користувалася цим транспортним засобом, та починаючи з 30.09.2011 р. і до теперішнього часу зберігає цей автомобіль на платній охоронюваній автостоянці з відеоспостереженням біля будинку, в якому вона мешкає, а також зберігає свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу ТЗ ВНС № 054469, видане РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 14.08.2007 р. Крім того, починаючи з 29.09.2011 року по теперішній час відповідачі не зверталися до позивача з будь-якими вимогами щодо повернення та/або витребування спірного транспортного засобу, а так само не зверталися до правоохоронних органів або до суду з приводу цього транспортного засобу, та його не було оголошено у розшук. Більш того, представник ТОВ «БРИЗ» підтвердила в суді, що під час оформлення довідки-рахунку серії ААЕ № 258791 від 21.07.2015 р. та акту № 258791 від 21.07.2015 р. технічного стану та оцінки спірного транспортного засобу і номерного агрегату, спірний автомобіль фактично не був предявлений відповідачами та не оглядався. Відповідачі не надали суду будь-яких доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача стосовно того, що відповідачам достеменно було відомо про те, що вона придбала спірний автомобіль ще у вересні 2011 року, отже відповідач [PERSON] не мав законних підстав для відчуження цього автомобіля на користь відповідача [PERSON] у 2015 році. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що видана ТОВ «БРИЗ» відповідачу [PERSON] довідка-рахунок серії ААЕ № 258791 від 21.07.2015 р. на спірний автомобіль підлягає визнанню недійсною, а державна перереєстрація спірного автомобіля на імя відповідача [PERSON] - скасуванню. Разом з тим, беручи до уваги, що видана [PERSON] [PERSON] нотаріально посвідчена довіреність на право розпорядження спірним транспортним засобом від 29.09.2011 р. за р. № 5620 станом на дату відчуження [PERSON] цього транспортного засобу [PERSON] 29.09.2011 р. була дійсною і була скасована лише 04.04.2014 року, а також враховуючи, що станом на дату судового розгляду даної справи вказана довіреність у встановленому законом порядку не визнана недійсною та не оспорюється, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання договору доручення від 29.09.2011 року між довірителем [PERSON] та повіреним [PERSON], оформленого згаданою довіреністю, дійсним та виконаним - є зайвими, отже не підлягають задоволенню. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідачів в рівних частинах понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 2720,60 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial