Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що фізична особа-підприємець [PERSON] по договорах від 01.08.2011 року та 01.01.2012 року поставляв ФОП [PERSON] дизельне пальне відповідно на суму 287 392, 80 грн. та 105 907, 82 грн. [PERSON] було частково здійснено оплату за поставлений товар за договором від 01.08 .2011 року у розмірі 263 139, 50 грн. , а за договором від 03.01.2012 року у розмірі 85 430 , 92 грн., у зв` язку з чим сума заборгованості по договорах за його поставку відповідно становить 24 253, 30 грн. та 20476, 90 грн. , а всього 44 730, 20 грн. 25 липня 2012 року [PERSON] померла, після її смерті залишилося спадкове майно, яке успадкувала [PERSON] Позивач звернувся до відповідача\~\~із заявою - вимогою про задоволення вимог кредитора на суму 44 730, 20 грн . Вказану вимогу [PERSON] залишила без задоволення. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з спадкоємця [PERSON]\~\~заборгованість.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У лютому 2015 року позовні вимоги збільшив та додатково просив\~\~стягнути на його користь\~\~за невиконання грошового зобов`язання відповідачкою 3% річних в розмірі 2764, 69 грн. та інфляційні витрати в розмірі 13025, 91 грн. , а всього - 15790, 60 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник апелянта скаргу підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Сторона відповідачки у справі зайняла контрпродуктивну позицію. Сама відповідачка і її представник у порядку, визначеному чинним законодавством, викликалися до суду за усіма наявними у справі адресами, проте до суду зявитися не вважали за необхідне, будь яких пояснень і документів на підтвердження своєї позиції не надавали, судових експертів до роботи не допускали. Оскільки повноваження представника у справі скінчилися, з місця реєстрації та з інших адрес, зазначених у справі, судові повістки поверталися без вручення, її дійсне місце перебування суду не відомо, про час і місце розгляду справи відповідачка повідомлена у порядку ч.9 ст.74 ЦПК України. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість\~ рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.\~\~\~ Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи. \~\~\~ Судом першої інстанції вірно встановлено, що 1.08.11 року і 3.01.12 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON], як продавцем, та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як покупцем, укладено договори купівлі-продажу, відповідно до яких продавець зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти дизельне пальне та провести за нього оплату на умовах, визначених договорами. Пунктом 3.1зазначених угод визначено, що розрахунок за поставлений товар провадиться на умовах 100% попередньої оплати або у відповідності до графіку поставок і оплати товару, додатково узгодженого сторонами. Також встановлено, що ФОП [PERSON] протягом дії угод поставлено ФОП [PERSON] дизельне пальне на загальну суму 393\~300 грн. 62 коп., а ФОП [PERSON] частково здійснено оплату за поставлений товар на суму 348\~570,42 грн. Сума заборгованості по вказаних договорах за поставку дизельного пального складає 44\~730,2 грн., а саме за договором від 1.08.11 року 24\~253,3 грн., а за договором від 3.01.12 року 20\~476,9 грн. 25 липня 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке успадкувала [PERSON] за заповітом шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Вимогу до спадкоємців [PERSON] позивачем предявлено у лютому 2013 року (т.4 а.с.70-71). Зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають висновкам і мотивам суду касаційної інстанції, висловленим в ухвалі від 8 жовтня 2014 року у справі (т.3 а.с.208 на звороті). Між тим, відмовляючи у задоволенні вимог у стягненні заборгованості 20\~476,9 грн. за договором від 3.01.12 року, місцевий суд виходив із того, що позивачем, усупереч висновкам і мотивам суду касаційної інстанції, не пояснено та не підтверджено доказами наявність заборгованості за поставки за договором від 3.01.12 року, за якими саме поставками дизельного палива та яка сума заборгованості утворилася за кожною поставкою. Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він дійшов його унаслідок неповного зясування обставин справи та неправильної оцінки доказів у справі. У мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року презюмовано факт наявності боргу ФОП [PERSON] за обома договорами та цей факт під сумнів не ставився (т.3 а.с.208 абзац 6 на звороті). Серед мотивів скасування судових рішень (т.3 а.с.209 абзац 1) зазначалася необхідність перевірки щодо строків неоплачених поставок за договором від 3.01.12 року. Будь- яких вказівок щодо надання додаткових доказів наявності боргу за угодою від 3.01.12 року там не міститься (т.3 а.с.209). Крім того, у справі, на виконання висновків і мотивів суду касаційної інстанції, висловлених при скасуванні судових рішень у справі, позивачем подані письмові пояснення та додаткові докази, зокрема щодо строків, коли проводилися неоплачені поставки дизпалива (т.4 а.с.171-245г), яки залишилися без уваги суду та у рішенні місцевого суду не згадуються, зокрема підсумкова таблиця щодо строків та оплати поставок дизельного палива (т.4 а.с.245а-245г) . З наведеної таблиці (т.4 а.с.245в 245г) убачається, що поставка від 4-17.01.12 року на 12502 грн. не оплачена при відвантаженні, поставка від 7.03.12 року 1171 л. не оплачена при відвантаженні, поставка 30.0312 року 277 л. не оплачена при відвантаженні, за поставку дизпалива 2.04.12 року 4.04.12 року не доплачено 1682,05 грн., за поставку 7-11.04.12 р. не доплачено 3\~728 грн., за поставку 13-18.04.12 року не доплачено при відвантаженні 689,5 грн., за поставку 8-14.05.12 року не доплачено при відвантаженні 6385 грн., поставка 18-20.05.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 25-26.05.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 10-30.06.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 19-23.07.12 року не оплачена при відвантаженні. Також із таблиці убачається, що частина коштів у оплату за поставлене надходила пізніше, розрахунок за угодою вівся за наростаючим підсумком із погашенням попередньої заборгованості. Заява претензія ФОП [PERSON] надійшла до нотаріальної контори 31.01.13 року (т.4 а.с.70-71). Таким чином, з урахуванням меж річного строку вимоги, визначених ч.3 ст. 1281 ЦК України, із суми боргу 20476 грн. за 2012 рік підлягає виключенню 7502 грн. за поставки, здійснені у січні 2012 року. За таких обставин сума боргу за договором поставки від 3.01.12 року, за якою строк вимоги не сплинув на час предявлення претензій до спадкоємців складає 12974 грн. Таким чином висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності заборгованості за поставки дизпалива по угоді від 3.01.12 року не відповідає обставинам справи, рішення у цієї частині підлягає скасуванню. Згідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, з урахуванням висновків і мотивів суду касаційної інстанції, висловленим у справі в ухвалі від 3 вересня 2014 року, апеляційним судом уживалися усі заходи для встановлення вартості успадкованого майна. Із матеріалів спадкової справи убачається, що відповідачка в установленому законом порядку спадщину прийняла, але свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримала (т.5 а.с.127-213). Сторона відповідачки у справі зайняла контрпродуктивну позицію. Сама відповідачка і її представник у порядку. визначеному чинним законодавством, викликалися до суду за усіма наявними у справі адресами, проте до суду зявитися не вважали за необхідне, будь яких пояснень і документів на підтвердження своєї позиції не надавали, судових експертів до роботи не допускали (т.5 а.с.245,247). Згідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як убачається із власної заяви [PERSON] до ДВС Полтавського РУЮ, вартість успадкованого нею майна складає 65016,22 грн. у цінах 2014 року. (т.5 а.с.245,247). З урахуванням викладеного апеляційний суд має достатньо підстав для визнання вартості спадкового майна значно перевищуючою суму боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Період прострочення суми боргу із 12.02.13 року по 25.02.2015 року складає 744 дні, тому 3% річних складатимуть 793,42 грн. Відповідно до офіційних відкритих відомостей сукупний індекс інфляції із 12.02.13 року по 25.02.2015 року складає 1,291, інфляційне збільшення суми боргу становитиме 4666,36 грн., а сума боргу із врахуванням індексу інфляції становитиме 17641,26 грн. Таким чином стягненню на користь позивача підлягає 18434,68 грн. боргу за договором поставки від 3.01.12 року. Оскільки ступінь задоволення вимог позивача складає 30,46%, на підставі ст.88 ЦПК України пропорційному стягненню на користь позивача підлягає 5766,89 грн. понесених у справі судових витрат згідно чеків та квитанцій (т.1 а.с.1-2,223,226, т.4 а.с. 20,107-110,157,256-257, т.5 а.с.1,29).

Outcome: partial