Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра про зняття арешту з майна, в якій просив знати арешт з майна, належного на праві власності [PERSON] , накладений в рамках виконавчого провадження №20143719 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ДВС у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська від 16.09.2010 року. В обґрунтування поданої заяви, позивач посилався на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.06.2010 року із заявника - [PERSON] на користь його дружини - [PERSON] , були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина. 01.07.2010 року Красногвардійським ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 16.09.2010 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. [INFO] [PERSON] - стягувач, померла. Після смерті колишньої дружини і до теперішнього часу син, на користь якого було стягнуто аліменти, мешкає із заявником. 30.01.2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в силу п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Восени 2019 року заявник вирішив переобладнати свій транспортний засіб шляхом встановлення газобалонного обладнання, після чого, звернувся до сервісного центру УМВС України в Дніпропетровській області для здійснення реєстраційних дій, де заявнику стало відомо про наявність арешту на його майно за виконавчим провадженням №20143719, яке вже закінчене. 11.11.2019 року заявником отримано відповідь за вих.№2064, згідно якої зазначено, що згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, тому для зняття арешту з майна, накладеного постановою від 16.09.2010 року, відсутні законні підстави. Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить заявнику - [PERSON] , на праві власності створює перешкоди у перереєстрації майна, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 15.11.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 15.11.2019 року, а також відповідачу було направлено копію заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву; та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суть принципу обов`язковості судових рішень полягає в такому: а) судове рішення, що набрало законної сили, повинно виконуватись усіма суб`єктами, прав яких воно стосується; б) судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; в) у випадку відмови від добровільного невиконання судового рішення воно може бути виконано компетентними органами в примусовому порядку. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 09 червня 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені: стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на корить [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (арк.с.23-24). Як вбачається з матеріалів цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, виконавчий лист Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано 09.06.2010 року (арк.с.40). У зазначеному виконавчому листі міститься відмітка державного виконавця від 30.01.2014 р. про те, що виконавче провадження закінчено відповідно до п.6 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та заборгованість на 13.05.2013 рік складає 131354,83 грн. З листа Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що станом на 11.11.2019 року на виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перебувають виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] , інформацію або копії з матеріалів виконавчого провадження надати неможливо, так як згідно з Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, визначено строк зберігання завершених виконавчих проваджень, який становить три роки, вказане виконавче провадження знищено. Згідно інформації з ТСЦ-1242 у боржника знаходиться заборона відчуження рухомого майна від 06.10.2019 року. 30.01.2014 року виконавче провадження закінчено на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням строку, передбаченого законом для стягнення аліментів за виконавчим листом через досягнення дитиною повноліття, на утримання якої призначено стягнення аліментів. Заборгованість по аліментам на 13.05.2013 р. складає 131354,83 грн. (арк.с.7). Як вбачається з Картки обліку ТЗ, власником легкового автомобілю марки TOYOTA PRADO, держ.номер [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до Картки контролю ТЗ на зазначений автомобіль Красногвардійський ВДВС наклав санкцію: відчуження заборонено, дата постановки 06.10.2010 р. (арк.с.9). Обґрунтовуючи заявлені вимоги про скасування арешту майна, позивач посилається на відсутність правових підстав для подальшого арешту, оскільки як вбачається з вказаного листа Чечелівського відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відкрите на ім`я позивача як боржника виконавче провадження - завершено і дані про проведення виконавчих дій по виконавчим провадженням в АСВП відсутні. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Сам порядок закінчення виконавчого провадження передбачений ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 39 цього Закону. Повернення виконавчого документу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, а тому арешт, накладений на нерухоме майно боржника з метою належного виконання рішення суду, відповідно до наведених положень Закону не знімається. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, оскільки позивачем не надано документів, які б свідчили про повне та фактичне виконання виконавчого провадження №20143719, за якими згідно з листом Чечелівського відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області наявна інформація про повернення виконавчих документів суду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу, свідчить про незавершення вказаних виконавчих проваджень та невиконання позивачем як боржником судових рішень, що набрали законної сили, обов`язковість виконання яких прямо встановлена положеннями ст.129-1 Конституції України, правові підстави для скасування арешту майна позивача - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed