Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до територіальної громади Новомлинської сільради Щорського району, Щорської РДА, [PERSON] про визнання права на земельний пай в порядку спадкування. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду як помилкове і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в позові йшла мова не про визнання права власності на земельний пай, а тільки про визнання права на земельний пай. Апелянт також зазначає, що суд прийшов до помилково висновку стосовно пропуску строку на прийняття спадщини. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON] під № 223 включений до списку громадян - членів КСХП ім.Куйбишева, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого на підставі рішення Новомлинськоі сільради від 23.11.1995 року. [PERSON] не зміг оформити спадкові права на земельну частку (пай), оскільки [PERSON] не отримав сертифікат на вказане майно, а тому [PERSON] просив визнати за ним право на земельний пай в розмірі 3,90 в умовних кадастрових гектарах на землях Новомлинської сільради після смерті батька. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до складу спадщини [PERSON] станом на [INFO] року право власності на земельну частку (пай) не входило, а позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, так як вони відповідають наданим доказам та положенням ст.ст.525, 548, 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини. Доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] просив визнати право на земельний пай, а не право власності на земельний пай, не впливають на законність висновків суду про те, що спадкоємець має право лише на те майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті, а [PERSON] був включений до списків до Державного акту на право колективної власності на землю вже після смерті і тому право власності на це майно йому не належало. Що стосується висновків суду про пропуск [PERSON] строку на прийняття спадщини, то вони не відповідають дійсності. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач вказав, що він фактично вступив у володіння майном, а саме ощадкнижкою, і оформив своє право власності на неї 10.03.2015 року, отримавши свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Нотаріус, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадкування земельного паю, не заперечувала того, що [PERSON] прийняв спадщину, відмова стосувалась того, що на майно відсутній правовстановлюючий документ. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку на прийняття спадщини. Зважаючи на наведене та в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідно виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на пропуск позивачем строку на прийняття спадщини і відсутність факту прийняття спадщини.

Outcome: partial