Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (далі по тексту - КП «Реєстраційне бюро», відповідач 1) та Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа Банк», відповідач 2) у якому просила суд визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру [ADDRESS] та припинити запис про державну реєстрацію на це нерухоме майно, що належить їй на праві власності. Позовні вимоги, з урахуванням викладених змін підстав позову, обґрунтовані тим, що 21 грудня 2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач 2, був укладений договір кредиту №030.29-50/179-К, у відповідності до якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 156 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено цього ж дня іпотечний договір №030.29-50/179К, предметом якого визначено зазначене нерухоме майно. У 2020 році позивачем з`ясовано, що 18.03.2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належного їй на праві власності нерухомого майна за АТ «Альфа Банк». Позивач вважає, що її права, як власника спірного майна порушені вищевказаним рішенням, яке є незаконним, протиправним та підлягає скасуванню за відсутності правових підстав для прийняття такого рішення. В обґрунтування послалася на те, що позивач не отримувала вимоги про виконання порушеного зобов`язання перед банком у не менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки; банком державному реєстратору були подані неналежні документи для проведення державної реєстрації; а також на час прийняття державним реєстратором спірного рішення про проведення державної реєстрації права власності, в Україні у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюти» діяв тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження, а відтак просить суд визнати рішення реєстратора незаконним та припинити запис про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справи, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 21 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», укладений договір кредиту №030.29-50/179-К, у відповідності до якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 156 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 21 грудня 2006 року укладено іпотечний договір №030.29-50/179К, предметом якого визначено нерухоме майно, зокрема квартира [ADDRESS] . У 2020 році позивачем з`ясовано, що 18.03.2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належного їй на праві власності нерухомого майна за АТ «Альфа Банк». 18 березня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» прийнято рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач посилаючись на те, що спірним рішенням державного реєстратора її права, як власника спірного майна порушені оскільки вона не отримувала вимоги про виконання порушеного зобов`язання перед банком у не менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки; банком державному реєстратору були подані неналежні документи для проведення державної реєстрації; а також на час прийняття державним реєстратором спірного рішення про проведення державної реєстрації права власності, в Україні у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюти» діяв тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження, просить суд визнати рішення реєстратора незаконним та припинити запис про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру [ADDRESS] Водночас, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч. 5 ст. 12 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У той же час, позивачем в позові не заявлено вимогу про припинення права власності відповідача 2 на спірну квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. З огляду на приписи ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до АТ «Альфа-Банк» в частині визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та припинення відповідного запису, оскільки без одночасного припинення права власності відповідача 2 на зазначене нерухоме майно, обраний позивачем спосіб захисту не зможе захистити його порушене право. Окрім того, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)». У зв`язку з наведеним також не підлягають задоволенню вимоги до КП «Реєстраційне бюро», оскільки позов в цій частині заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed