Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON]О звернулася в Здолбунівський районний суд з позовом до [PERSON] , [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором В позовній заяві зазначає, що 03 жовтня 2005 року між [PERSON] (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Банк), укладено кредитний договір №-8/0310/05-1МЖК. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору - Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 500 (дванадцять тисяч пятсот) доларів США в поряду і на умовах, визначених цим Договором. Передбачено сплату відсотків в розмірі 12 % річних. Строк дії договору до 03 жовтня 2025 року. Станом на 15 липня 2015 року Позичальником допущено заборгованість перед банком за кредитом в сумі 8\~533,89 дол.США, заборгованість по сплаті відсотків 453,72 дол.США, заборгованість по сплаті комісії 15,43 дол.США.,пеня за прострочення сплати кредиту 694,76 дол.США, штраф за порушення умов договору 1250 дол.США. Загальна сума заборгованості становить 10947,80 дол.США, еквівалент 240800,64 грн. 03 жовтня 2005 року в якості забезпечення виконання зобов»язань Позичальником укладено договір поруки між Банком та [PERSON], [PERSON]. Поручителі повинні відповідати перед банком як солідарні боржники нарівні з Позичальником. Щодо банку «Надра» розпочата процедура ліквідації. А тому призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку. Просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON], [PERSON] в користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 10947,80 дол.США, еквівалент 240800,64 грн [PERSON] , [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним. В позовній заяві зазначають , що 03 жовтня 2005 року між [PERSON] (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Банк), в особі заступника директора начальника відділу розвитку площадок філії ВАТ КБ «Надра», Рівненське регіональне управління [PERSON], що діє на підставі Довіреності № 24/2-11-6389 від 23.08.2003 р., укладено кредитний договір №-8/0310/05-1МЖК. У відповідності з п.1.3.2 Договору плата за управління кредитом сплачується Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,25% від залишкової суми кредиту, одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно п. 3.3.2. Зазначену комісію Позичальник повинен перераховувати на рахунок №6111.7.880006003, відкритий у філії ВАТ КБ «Надра» Рівненське РУ МФО 3333681. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого Позичальник користувався Кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, на протязі яких Позичальник користувався Кредитом. Положення п.5.2 Договору передбачають, що у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню Кредиту визначеного п. 3.3.2 Договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобовязань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків і інших платежів, можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 4.2.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.3 Договору у разі порушення Позичальником вимог п.4.3.2, 4.3.3, 4.3.9, 4.3.11, 4.3.12 цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми Кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, за кожен випадок. Просили визнати частково недійсним кредитний договір. А саме: п.п.1.3.2(плата за управління кредитом), 5.2 (сплата пені), п.5.3 (сплата штрафу) кредитного договору в зв»язку з порушенням прав споживача, несправедливістю вказаних пунктів договору, недотриманням вимог законодавства при укладенні кредитного договору. Позивач підтримав первісний позов. Зустрічний позов не визнав. Подав заяву про розгляд справи без представника Банку. Відповідачі та їх представник первісний позов не визнали. Зустрічний позов підтримали. Подали заяву про розгляд справи без їх участі. 23 лютого 2016 року [PERSON] померла. [PERSON] як чоловік [PERSON], а [PERSON] . як її син є спадкоємцями-правонаступниками [PERSON] А тому згідно поданої заяви судом постановлено ухвалу про залучення їх до участі в справі в якості співвідповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що в позові Банку слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступного. 03 жовтня 2005 року між [PERSON] (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Банк), укладено кредитний договір №-8/0310/05-1МЖК.Відповідно до п.1.1 Кредитного договору - Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 500 (дванадцять тисяч пятсот) доларів США в поряду і на умовах, визначених цим Договором. Передбачено сплату відсотків в розмірі 12 % річних. Строк дії договору до 03 жовтня 2025 року. 03 жовтня 2005 року в якості забезпечення виконання зобов»язань Позичальником укладено договір поруки між Банком та [PERSON], [PERSON]. Суд знаходить,що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра » безпідставно заявлено позов про дострокове повернення частини позики, сплату відсотків, пені та штрафу. Згідно ст.1050 ЦК України, на котру посилається позивач, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів в разі прострочення повернення чергової частини позики. Тобто, умовою дострокового повернення позики є саме прострочення частини позики(кредиту), а не інших платежів (відсотків, комісії, неустойки тощо). Позичальник [PERSON] не допустив прострочення чергової частини позики (повернення кредиту) простроченої заборгованості. Як вбачається із позовної заяви, приєднаних до неї графіку погашення кредиту, розрахунку заборгованості станом на 15 липня 2015 року(день пред»явлення позову) залишок кредиту мав становити 9\~789 доларів США. Кредит отримано в розмірі 12\~500 доларів США. Виходячи з розміру отриманого кредиту та з графіка його погашення на вказану дату мало бути сплачено: 12500 9\~789 = 2\~711 доларів США. З розрахунку заборгованості вбачається, що на зазначену дату позичальником [PERSON] сплачено кошти в повернення кредиту в розмірі 3966,11 доларів США. Тобто переплачено кошти по поверненню кредиту на суму 1255,11 доларів США. Заборгованість по кредиту відсутня. Навпаки сплачено кошти в більшому розмірі, ніж це передбачено графіком погашення кредиту. В зв»»язку з відсутністю юридичного факту прострочення повернення позики відсутні підстави для дострокового повернення кредиту, встановлені ст.1050 ЦК України. Причому, навіть враховуючи наявність простроченої заборгованості по відсотках (435,72 долара США), комісії (15,43 дол). Адже розмір цієї заборгованості значно менший розміру переплачених коштів по кредиту. З врахуванням вказаних сум відсотків та комісії 451,19 дол. Сума переплати становитиме : 1255,11 435,72 = 819.39 доларів. Відсутні підстави для нарахування пені та штрафу в зв»язку з тим , що умови договору позичальником на момент укладення договору виконуються. Окрім того пеня та штраф нараховані всупереч вимог законодавства в іноземній валюті, застосовано подвійну відповідальність за одне і те ж порушення в вигляді штрафу і пені, що суперечить ст.61 Конституції України . Підстав для стягнення пені та комісії немає, так як вони зазначені в договорі і нараховані фактично всупереч вимог законодавства. Банк порушив умови договору, не прийнявши в позичальника в рахунок погашення кредиту платіж на суму 1925 грн. Гроші прийнято банком 09 січня 2015 року, що стверджується квитанцією № 179619944, оригінал і копія якої оглянута судом. Однак в подальшому ці кошти повернуті позичальнику 04 лютого 2015 року, що стверджується квитанцією № 181616947. Суд знаходить наявність підстав для задоволення зустрічного позову, визнання недійсними оспорюваних пунктів кредитного договору в зв»язку з їх невідповідністю вимогам законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 03 жовтня 2005 року, що укладений між сторонами, Банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів». В зв»язку з тим, що банк надав [PERSON] споживчий кредит, то при укладенні цього договору банк зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах. Згідно зі\~ ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. В умови договору Банком безпідставно включено сплату комісії за управління кредитом, так як не зазначається, в чому саме таке управління має проявлятися. Фактично на позичальника покладено обов»язок по сплаті коштів за послуги, які банк не надає і яких позичальник не потребує. \~ Аналіз вказаних раніше норм законодавства дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. \~ Встановлення плати за управління кредитом за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 0,25 відсотка від залишкової суми кредиту, а пені в розмірі 1 відсотка за кожен день прострочення від суми простроченого платежу (360 % в рік), що становить разом 360,25 % від суми неповернутого кредиту за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав і обов?язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки вказані умови договору встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов?язань за спірним договором.\~\~ Окрім того, п.п.5,2,5.3 договору суперечить вимогам законодавства про те, що зобов'язання мають визначатися не в доларах США, а в гривнях. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Стаття 533 того ж Кодексу передбачає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності із ст.551 того ж Кодексу предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня. В той же час в договорі передбачено відповідальність за невиконання зобов»язання в доларах США. Окрім того, в порушення вимог ст.61 Конституції України передбачена подвійна відповідальність за порушення умов договору і в вигляді штрафу, і в вигляді пені. На підставі зазначеного та відповідно ст.213-215 ЦПК України суд,

Outcome: dismissed