Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У лютому 2018 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: ПАТ «АЛЬТБАНК», про визнання договорів частково недійсними. Просить визнати частково недійсним Договір відступлення прав вимоги (факторингу) від 21.07.2014 року, укладений між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 44/43-133-2013 від 20.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] , а також просить визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 21.07.2014 року, укладений між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за Іпотечним Договором № 1548 від 20.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] та посвідченими приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2018 року (справа № 334/1004/18, провадження №2/334/2141/18) матеріали вказаної справи було направлено за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року (справа № 334/1004/18, провадження № 2/756/3500/18) матеріали вказаної цивільної справи було передано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя та на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 року справа надійшла в провадження судді Турбіної Т.Ф. До початку розгляду справи по суті, а саме 08.10.2018 року та 15.11.2018 року, представником позивача подано до суду заяви про уточнення позовних вимог в частині додаткового обґрунтування підстав позову, з урахуванням яких свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.06.2013 року між нею та ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого стало ПАТ «Неос Банк» та станом на час подання позову є ПАТ «АЛЬТАБАНК», було укладено Кредитний договір № 44/43-133/2013, відповідно до п.1.1., п.п.1.1.4 якого банк надав позивачці грошові кошти (кредит) у розмірі 185000,00 грн. строком до 19.06.2018 року (включно). У відповідності до умов пп.1.3.1. п.п.1.3. Договору, в забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Кредитним договором 20.06.2013 року між ними було укладено Іпотечний договір № 1548, відповідно до п. 5.2, 5.3 умов якого у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за Кредитним договором Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення IX, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] . Сторони оцінили зазначений предмет іпотеки в 339679,00 гривень. 21.06.2014 року між ПАТ «Неос Банк», який був правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено Договір факторингу, відповідно до предмету якого ПАТ «Неос Банк» відступив ТОВ «Креджитні ініціативи» - (Фактору) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених в Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор, шляхом надання фінансової послуги Клієнту, набуває Права вимоги такої заборгованості від Боржників та сплачує Клієнту грошові кошти в розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому цим Договором. [PERSON] вважає незаконним відступлення прав вимоги за вказаним договором факторингу від 21.07.2014 року та за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 21.07.2014 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 44/43-133- 2013 від 20.06.2013 року і передачу прав за іпотечним договором № 1548 від 20.06.2013 року, оскільки вважає зазначені правочини таким, що порушують її права і законні інтереси та не відповідають вимогам законодавства, які урегульовують відносини щодо факторингу та не доводять законність набуття відповідачем такого права, оскільки відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» на момент укладення спірного договору факторингу від 21.07.2014 року існували обмеження щодо їх укладення, передбачені п.1. Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників, які не є суб`єктами господарювання, які отримали споживчі кредити, забезпечені іпотекою, для особистих потреб. Дія вищевказаного підзаконного нормативно-правого акту на час укладення договору про відступлення прав вимоги не була припинена, тобто у відповідача не було правових підстав для укладення договору відступлення прав вимоги щодо неї. Таким чином, в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України спірний договір відступлення прав вимоги від 21.07.2014 року в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 44/43-133-2013 від 20.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Банк Кіпру» та нею, є недійсним, оскільки не відповідає приписам вищезазначеного чинного законодавства. Крім того, позивач частково виконала свої зобов`язання за кредитним договором та жодним чином не ухилялась від виконання своїх зобов`язань, була готова виконувати їх, однак, фактично була позбавлена такої можливості, оскільки відбувся перехід прав вимоги до відповідача за договором про відступлення права вимоги, який на думку позивачки суперечить вимогам закону. Позивач не надавала своєї згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також не надала права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на праві договору купівлі-продажу. Так, відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору № 1548 від 20.06.2013 року укладеного між ПАТ «Банк Кіпру» та позивачкою, іпотека припиняється у разі розірвання цього договору за угодою Сторін, яка посвідчується нотаріально, п. 6.4, визначає, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку, 9.2. визначає, що при частковому виконанні Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим Договором. Іпотека зберігається в початковому обсязі, п. 9.3, визначає, що зміни та доповнення до цього Договору підлягають нотаріальному посвідченню, п. 9.5, визначає, в разі відступлення прав вимоги за кредитним договором, іпотека створена за цим говором, зберігає силу та продовжує бути чинною. Позивач вважає, що відповідач діяв всупереч вимог встановлених п. 2.2. Договору факторингу від 21.07.2014 року, який закріплює обмеження щодо відступлення прав вимоги за договорами забезпечення, а саме: сторони підтверджують, що в силу укладення цього договору вони не мають наміру припиняти (розривати) будь-який договір поруки/або договір застави укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань Боржників за заборгованостями. До того ж, позивач всупереч п. 2.5 договору не отримувала належним чином оформленого повідомлення про відступлення прав вимоги. Копію повідомлення позивачка отримала з матеріалів виконавчого провадження, однак воно не має обов`язкових реквізитів, а саме підпису та печатки представника. За таких обставин позивач вважає, що недійсність договору про відступлення прав вимоги від 21.07.2014 року щодо неї зумовлює недійсність і відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 21.07.2014 року, згідно якою відступлено право вимоги за іпотечним договором № 1548 від 20.06.2013 року, укладеним між нею та ПАТ «Банк Кіпру», а тому договором про відступлення права вимоги від 21.07.2014 року порушено її права та законні інтереси, оскільки до відповідача, який не є банківською установою із відповідним статусом, правомочностями, обмеженнями, повноваженнями, тощо та із яким позивачка не перебувала у договірних чи будь-яких інших стосунках і такого наміру не мала, переходить право вимоги до позивачки, і, крім того відповідач отримує право вимоги до позивачки, яке за законом відповідачу передане бути не може та відповідно без законних підстав відповідач не має права набувати грошові кошти позивачки за таким договором. Також позивач вважає, що порядок дострокового виконання кредитного зобов`язання, передбачений кредитним договором та законом, не було дотримано. Всупереч пп.4.2.2.5 п.4.2.4 кредитного договору та ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не отримувала будь-яких листів-повідомлень про дострокове виконання кредитного зобов`язання по договору № 44/43-133-2013 від 20.06.2013 року. При цьому, у кредитора ПАТ «НЕОС БАНК» не виникло законного права вимагати дострокового виконання кредитного зобов`язання та повернення кредитних коштів за кредитним договором. [PERSON] вважає, що підтвердженням того, що її права були порушені внаслідок отримання відповідачем без законних підстав права вимоги за кредитним договором, є продаж предмета іпотеки, який належить їй на праві приватної власності, вартість якого складає 1118175,00 грн., а також збитки у виді доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин за договором оренди як орендодавець з 14.09.2015 по 14.10.2018 у сумі 188700,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не було дотримано законних інтересів позивача та вимог встановлених законом, позивачу не було направлено первісним кредитором листа-повідомлення (вимоги) про дострокове виконання кредитних зобов`язань; у позивача відсутня господарська правосуб`єктність та не дотримано обмежень встановлених законом щодо відступлення права вимоги боргу за договором факторингу, третьою особою (боржником) якого є фізична особа, не суб`єкт господарювання, яка отримала кредит з метою задоволення споживчих потреб, тобто не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності; позивача не було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги боргу за договором факторингу, враховуючи вчинення позивачем дій спрямованих на отримання від фактора доказів про перехід права вимоги боргу та саме в такому розмірі; у розрахунках заборгованості позивача наданих первісним кредитором та фактором містяться помилки та істотні розбіжності у зазначених сумах заборгованості; подвійне звернення стягнення з позивача заборгованості за виконавчим написом та за рішенням суду, без повідомлення суду про вчинення виконавчого напису за зверненням відповідача; стягнення заборгованості з поручителів позивача; продаж фактором предмета іпотеки, що належить позивачу на праві приватної власності та заподіяло позивачу істотну матеріальну шкоду. Просить визнати частково недійсним Договір відступлення прав вимоги (факторингу) від 21.07.2014 року, укладений між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 44/43-133-2013 від 20.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] , а також просить визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договором забезпечення від 21.07.2014 року, укладений між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за Іпотечним Договором № 1548 від 20.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та [PERSON] та посвідченими приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. Представником відповідача 17.05.2018 та 12.11.2018 було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, а тому згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами спірних правочинів є ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Належним заявником в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги у спірних правовідносинах. В межах кредитних правовідносин, що склались між боржником - з однієї сторони, новим та первісним кредитором - з іншої, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, боржник зобов`язаний здійснити платіж за умови, що він одержав від клієнта або нового письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж , а у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 1082 ЦК України - виконати свій обов`язок клієнту. Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. До того ж, ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстровані як фінансова установа, тобто, має право надавати фінансові послуги. Крім того, оскільки ЦК України не містить обмежень щодо особи права вимоги грошових коштів, до якої відступлене за договором факторингу, і має вищу юридичну силу, ніж Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, яким таке обмеження встановлено, то застосовується ЦК України, оскільки зазначене Розпорядження № 231 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили. Підпунктом 2 пункту 1 Розпорядження №\~231 встановлено, що операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників суб`єктів господарювання) є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою. Поняття факторингу не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій фінансовими активами, що визначені п.1 вказаного Розпорядження, яке не встановлює вимог, які б мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні, до того ж п.1 Розпорядження № 231 було виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352. Верховний суд України у постанові від 04.05.2018 року, справа № 464/2872/15-ц, провадження № 61-4540 св18 зробив висновок, що Глава 73 Розділу ІІІ книги п`ятої ЦК України не обмежує передачу прав кредитора у зобов`язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором, а крім того, п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 встановлено, що відповідно до статей 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, право та законні інтереси якої порушено визначеним, правочином. Проте, [PERSON] у позові не зазначено, яким саме чином були порушені її права внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги, а таким чином заміна сторони кредитора у зобов`язанні жодним чином не порушила її права. Разом з відзивом від ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду надійшло клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строків позовної давності, оскільки оспорюваний Договір факторингу був укладений 21.07.2014 року, а з позовом позивачка звернулась до суду лише 19.02.20189 року, у зв`язку з чим у задоволенні вимог також необхідно відмовити. Позивачка в с удове засідання не з`явилась. Її представником адвокатом Карловим В.Б. 06.08.2019 року була подана заява про розгляд справи без їх участі. Під час розгляду справи представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що укладений відповідачем договір факторингу від 21.07.2014 року в частині відступлення права вимоги до позивачки, порушив її право на легітимні очікування доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин за договором оренди як орендодавець з 14.09.2015 року по 14.11.2018 року в сумі 193800,00 гривень, що спричинило їй матеріальні збитки. До того ж, відповідно до п.п. 1.3. п. 1 Іпотечного договору від 20.06.2013 року, сторони (Кредитор та Позичальник) оцінили зазначений предмет іпотеки в 339679,00 гривень, що за курсом НБУ (799,30 грн./100 доларів США) складало суму 42497,06 доларів США, що відповідно на дату укладення договору факторингу від 21.07.2014 року за курсом НБУ (2500,92 грн./100 доларів США) складало суму 1062817,47 гривень, а на дату подання заяви про уточнення підстав позову від 14.11.2018 року за курсом НБУ (2790,3737 гри./100 доларів США) складало суму 1185826,79 гривень, таким чином, матеріальна шкода, що спричинена позивачці внаслідок продажу відповідачем нерухомого майна, яке належало останній на праві приватної власності, складає його вартість в сумі 1185826,79 гривень, відповідно до оцінки, яка була 20.06.2013 року в останнє узгоджена сторонами кредитного договору (Кредитором та Позичальником) та складала суму 42497,06 доларів США, що за курсом НБУ (799,30 гри./100 доларів США) складало суму 339679,00 гривень, а також збитки у виді доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин за договором оренди як орендодавець з 14.09.2015 року по 14.11.2018 року в сумі 193800,00 гривень. Крім того, враховуючи, що позивачкою були сплачені грошові кошти безпосередньо відповідачу в сумі 35000,00 гривень 16.11.2016 року, а також поручителем за кредитним договором були сплачені грошові кошти безпосередньо відповідачу в сумі 20800,52 гривень 13.02.2017 року , позивачка вважає за необхідне врахувати вказані суми сплачених грошових коштів відповідачу до загальної суми матеріальної шкоди. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, що спричинена [PERSON] незаконними діями відповідача на 14.11.2018 року складає 1435427,31 гривень. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суду надав клопотання про слухання справи без участі представника відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у позові, посилаючись на письмові пояснення та відзив, надані під час розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, згідно вимог чинного законодавства. З заявою про розгляд справи без його участі та з запереченнями на позов до суду не звертався. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та доведено долученими до справи письмовими доказами, що 20.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Кіпру» був укладений кредитний договір №44/43-133/2013, відповідно до п.п..1.1., п.п.1.1.4 якого банк надав позивачці грошові кошти (кредит) у розмірі 185000,00 грн. строком до 19.06.2018 року (включно). У відповідності до умов пп.1.3.1. п.п.1.3. Договору, в забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Кредитним договором 20.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. (реєстровий №1548), відповідно до п. 5.2, 5.3 умов якого у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за Кредитним договором Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення IX, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2013 року (справа №334/3607/13-ц). Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору, сторони оцінили зазначений предмет іпотеки в 339679,00 гривень. 21.07.2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, згідно умов якого в п.2.1 ПАТ «Неос Банк» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом надання фінансової послуги клієнту, набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує ПАТ «Неос Банк» грошові кошти в розмірі і в порядку, передбаченому цим договором. Як вбачається з доданого до договору факторингу реєстру заборгованостей боржників ПАТ «Неос Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості з [PERSON] 1 за кредитним договором №44/43-133/2013 від 20.06.2013 року, де заборгованість по основній сумі кредиту строкова 163580,79 грн., прострочена 7806,21 грн., заборгованість по процентах строкова 4169,62 грн., прострочена 13291,77 грн., а всього загальна сума заборгованості 188848,39 грн. Крім того, цього ж дня між ПАТ «НЕОС банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором відповідно до умов якого ПАТ «Неос банк», який є іпотекодержателем передав новому іпотекодержателю ТОВ «Кредитні ініціативи» права за іпотечними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору. Як вбачається з додатку №1 до Договору про передачу прав за іпотечними договорами від 21.07.2014 ПАТ «Неос Банк» передав ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за іпотечним договором [PERSON] , де предметом іпотеки вказане нежитлове приміщення IX, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане не заперечувалось учасниками процесу. За змістом п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок укладання договору факторингу, його поняття, предмет, сторони, тощо регламентовано положенням\~глави 73 ЦК України. Згідно із вимогами\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних і грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом\~ст.1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Статтею 1080 ЦК України\~передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. За змістом положень ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ч. ч. 1, 3, 5\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Представник позивача, як на підставу недійсності договору факторингу в частині відступлення права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту та договорами іпотеки посилається на невідповідність його п. 1\~Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг». Однак, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06 лютого 2014 року, пункт 1\~Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг»\~визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Крім цього, за змістом положень п. 11 ч. 1\~ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~факторинг вважається фінансовою послугою. У ч. 5\~ст. 5 цього Закону\~встановлено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог\~ЦК України\~та цього\~Закону. Фінансова установа, що надає послуги факторингу, може надавати послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Будь-яких обмежень та застережень щодо особи боржника (юридична чи фізична особа) при відступлені права грошової вимоги при укладенні договорів факторингу\~ЦК України, який має вищу юридичну силу, не містить. Договір факторингу та договір відступлення прав вимог були оглянуті та досліджені в судовому засіданні під час розгляду справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя за позовом [PERSON] до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання електронних торгів недійсними. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по вказаній справі від 06.09.2018 року, яке ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18.01.2019 року було залишено без змін, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням від 06.09.2018 року було встановлено, що 21.07.2014 року між ПАТ «Неос Банк» (правонаступником ПАТ «Банк Кіпру») та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, таким чином, 21.07.2014 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 44/43-133/2013 від 20.06.2013 р. та вищевказаним Іпотечним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором, у [PERSON] утворилась заборгованість, у зв`язку із чим на адресу останньої було надіслано вимогу про погашення наявної заборгованості, в якій було повідомлено про розмір заборгованості, а також попереджено про наслідки її невиконання - зокрема, вчинення виконавчого напису і пов`язані із цим додаткові витрати. 23.02.2015року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2626, який згодом надійшов на примусове виконання до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, та 18.06.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 47887827. 14.09.2015 року державним виконавцем складений акт опису та арешту майна, а саме нежитлового приміщення, будинку торгівлі інв. № 03416, загальною площею 98,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення IX. 15.01.2016 р. звітом про незалежну оцінку визначено ринкову вартість нежитлового приміщення IX, будинку торгівлі інв.№ 03416, загальною площею 98,6 кв.м., що знаходиться за адресою: . [ADDRESS] , приміщення IX. Перше, з трьох проведених електронних торгів цього нежитлового приміщення, розпочалось 10.05.2016 р. та закінчились 12.05.2016 р. безуспішно в зв`язку з відсутністю допущених учасників. Так само скінчились другі торги, призначені на 21.06.2016 р. - 23.06.2016 р. Після проведення двох невдалих торгів, кожного разу на адресу ДП «Сетам» надходили акти уцінки майна (акт уцінки від 20.05.2016 р. № 23742, акт уцінки від 24.06.2016 р. № 27258). Після надходження на адресу ДП «СЕТАМ» актів уцінки, ДП «СЕТАМ» втретє виставлено на торги Предмет іпотеки - нежитлове приміщення IX, будинку торгівлі інв.№03416, загальною площею 98,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приміщення IX. 21.07.2016 року розпочались треті торги, а 23.07.2016 року Державним підприємством «СЕТАМ» завершено проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки, а саме вищезазначеного нежитлового приміщення (протокол № 185485, лот № 157893). Торги пройшли успішно, про що було складено протокол проведення електронних торгів № 185485 згідно якого переможцем став учасник № 3, а саме [PERSON] , який придбав майно [PERSON] за стартовою ціною, яка складала 161109,50 грн. Крім того, вказаним рішенням було встановлено, що торги відбувались у чіткій відповідності з приписами Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 2710/5 від 22.12.2015. З метою дотримання приписів Порядку та\~Закону України «Про іпотеку». \~ДП «СЕТАМ» тричі розміщувало повідомлення в місцевих друкованих засобах інформації про реалізацію предмета іпотеки - нежитлового приміщення, що належить позивачці, а саме в газетах «МИГ» (від 28.04.2016 р. № 17, від 02.06.2016 № 22, від 07.07.2016 № 27) та «Запорізька Правда» (від 21.04.2016 № 15, від 02.06.2016 № 21, від 07.07.2016 р. № 26), на офіційному веб-сайті ДП «Сетам». Крім того, листами № 1551/16-18-16 року від 20.04.2016 року, № 2269/19-18-16 від 31.05.2016 року, № 2851/19-18-16 від 07.07.2016 року ДП «СЕТАМ» повідомляло учасників виконавчого провадження про час, дату, ціну лоту та місце проведення торгів. До того ж, згідно вищевказаного рішення позивачкою [PERSON] та її представником не було оскаржено у встановленому законом порядку звіт про незалежну оцінку майна, який був чинним на момент передачі майна на реалізацію (внесення інформації про лот у системі). Разом з тим, з документів виконавчого провадження чітко вбачається, що державний виконавець повідомив сторони виконавчого провадження про результати оцінки листом від 01.02.2016 року № 2168, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Ленінського відділу державної виконавчої служби. 12.03.2016 року Ленінським відділом державної виконавчої служби складено довідку про відсутність надходжень повідомлень про оскарження оцінки. 12.03.2016 року виконавчою службою передано заявку на реалізацію Предмета іпотеки. Нежитлове приміщення IX, будинку торгівлі інв.№03416, загальною площею 98,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку ДП «СЕТАМ» отримало 18.04.2016 року вх. № 26/861-16. З огляду на вищевказане, проаналізувавши надані письмові докази, у суду не має підстав ставити під сумнів укладання 21.07.2014 року договорів факторингу та договором про передачу прав за договором забезпечення в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 44/43-133-2013 від 20.06.2013 року і передачі прав за іпотечним договором (реєстровий номер № 1548) від 20.06.2013 року. Цими документами спростовуються доводи позивачки. Таким чином, суд впевнився, що саме ТОВ «Кредитні ініціативи» відступлено право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки з [PERSON] , а надані позивачкою копії договору оренди від 01.12.2014 року та Угоди про дострокове розірвання договору оренди від 14.09.2015 року не має відношення до відступлення прав вимоги за договорами, укладеними з ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказані документи носять лише інформаційний характер. До того ж посилання [PERSON] про те, що вона не була належним чином сповіщена про заміну кредитора та можливість досудового врегулювання також спростовуються долученими до позову копіями Вимоги від 20.06.2013 року, адресованими на ім`я [PERSON] та поручителів за кредитним договором: [PERSON] , [PERSON] , а також Вимоги від 20.06.2013 року про ймовірність звернення стягнення на предмет іпотеки, адресованого Гребенюк В.М. Отже, оспорювані договори відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~та\~глави 73 ЦК України. При укладенні договору факторингу відповідачем було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання Договору факторингу, а також не було порушено положень\~ст. 1077 ЦК України, тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що укладеним між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21.07.2014 договором факторингу порушені права та інтереси позивачки. Крім того, факт направлення ТОВ «Кредитні ініціативи» 20.06.2013 року на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права грошової вимоги, в якому позивачка повідомлялась про вчинене відступлення, про розмір заборгованості по кредиту, рахунок, на який необхідно сплачувати заборгованість, а також адресу та телефони зв`язку з Фактором, був встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2016 року (справа №334/794/15-ц, провадження № 2/334/66/16) за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ПАТ «Неос Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тим більше, неповідомлення боржника про його укладання не можна вважати підставою для визнання договору недійсним. Недійсним правочин може бути визнано лише з підстав, встановлених законом. Позивачка на такі підстави не послалася, доказів на їх підтвердження не надала.\~\~

Outcome: dismissed