Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її чоловік [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем , працював слюсарем аварійно-відновлюваних робіт. [INFO] бригада слюсарів отримала завдання щодо забезпечення переврізки нового дюкера в діючий водовід регулювання тиску у водопровідній мережі в с.Тетянівка. Отримавши завдання слюсарі [PERSON] та [PERSON] на автомобілі ГАЗ - 52, яким керував водій [PERSON], відправились на камеру переключення, яка розташована поблизу КНС № 3, де закрили засувку лівої нитки. Після чого направились в с.Тетянівка на регулятор води, де знаходились близько двох годин. Отримавши завдання по телефону від майстра слюсарі направились на дюкер, який знаходиться на правому березі річки Сіверський Донець, де [PERSON] спустився в колодязь, щоб обстежити засувку, а [PERSON] поплив на лівий берег. Приблизно об 11 годині 30 хв. [PERSON], слюсарі [PERSON] та [PERSON] приїхали на лівий берег річки Сіверський Донець, де проводились ремонтні роботи підрядною організацією, по прибутті майстер [PERSON] дав завдання [PERSON] на автомобілі ГАЗ-66 відвезти штурвал засувки на правий берег річки Сіверський Донець, де установити його, а сам направився до камери переключення дюкеру, узгоджувати роботу по влаштуванню водоводу. Близько 12 години 00 хвилин водій [PERSON] почув крики по допомогу. Наблизившись до річки він побачив потопаючого [PERSON] на відстані 15 метрів від берега, роздягнувся та поплив на допомогу, але не встиг. Ні на поверхні води, ні під водою [PERSON] знайти не вдалося. Майстер [PERSON] доповів про подію директору ВО «Святогірське БКГ» [PERSON], викликав поліцію та рятувальників, проте спроби знайти [PERSON] виявилися марними. 01 липня 2016 року тіло [PERSON] сплило на поверхню річки на відстані 15 метрів від берега. Згідно з висновками акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] визнаний таким, що стався на виробництві. Крім того, встановлені особи, дії та бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку. Заяву про загибель [PERSON] Слов'янським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.115 КК України, розслідування триває. [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO], який внаслідок смерті батька зазнав моральних страждань. До теперішнього часу син переживає втрату батька, став розгубленим, втратив інтерес до навчання у школі, тривалий час знаходився у замкнутому стані, не хотів спілкуватися з родиною та друзями, тяжко переживав смерть батька, так як це для нього втрата рідної людини, яку неможливо відновити. Стан здоров'я дитини погіршувався, у зв'язку з чим, мати була змушена звернутися до психіатра, яким встановлено діагноз - розлад адаптації пролонгована депресивна реакція. Позивач вважає, що загибеллю батька малолітньому [PERSON] спричинена моральна шкода , яку вона оцінює у 900 000 грн., яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки загибель батька її дитини сталася саме внаслідок грубого порушення норм техніки безпеки на виробництві відповідача. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю його батька [PERSON], 200 000 грн. та судовий збір на користь держави у сумі 1999,80 грн. З рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року не погодився позивач [PERSON] та відповідач ОКП «Донецьктеплокомуненерго», ними подані апеляційні скарги. Позивач в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуване рішення в частини визначення розміру відшкодування моральної шкоди, задовольнити її вимоги у повному обсязі та стягнути з підприємства на її користь 900 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд, ухвалюючи рішення не врахуваав у повній мірі глибину та тяжкість моральних страждань її сина завданих втратою батька, вважає, що визначений нею розмір цілком відповідає тим моральним стражданням, які були завдані дитині та відповідач має можливість сплатити таку суму. Суд, безпідставно зменшив розмір відшкодування, хоча відповідач не надав суду доказів, які свідчать про відсутність у нього можливості сплатити моральну шкоду у зазначеному нею розмірі. Представник відповідача в апеляційної скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, ч.2 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, ст..129 Конституції України; висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по цієї справі у зв'язку з наявністю іншої справи № 234/3392/17 за позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про скасування актів розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON], за формою Н-5 та Н-1 та зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку, адже саме результат розгляду вищезазначеної справи матиме суттєве значення для встановлення обставин справи, судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про допит третьої особи [PERSON] у якості свідка по справі , оскільки обставини нещасного випадку, які йому відомі, мають значення для справи. Звертає увагу, що в порушення ч.1 ст.212 ЦПК України судом не досліджено належним чином надані ними докази , а висновки комісії у актах Н-1 та Н-5 не відповідають фактичним обставинам справи. Суд неправильно застосовує частину 1 статті 1167 ЦК України, не приймаючи до уваги відсутність вини посадових осіб відповідача у настанні смерті загиблого, а також причинного зв'язку між поведінкою заподіювача та завданою моральною шкодою. Крім того, в порушення вимог Постанов Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 та №4 від 31.03.1995 року суд у рішенні не зазначив з яких міркувань він виходив визначаючи саме таку суму та якими доказами це підтверджується. Вважає, що визначена судом сума відшкодування не відповідає вимогам розумності та справедливості. Судовий збір стягнутий з відповідача у розмірі 1999, 80 грн. також не відповідає положенням Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI. В засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечували. Представники відповідача Щепіхіна В.В., Дибов О.В. та третя особа [PERSON] в засіданні апеляційного суду підтримали скаргу підприємства у повному обсязі та просили її задовольнити, а скаргу позивача відхилити. Апеляційний суд заслухав доповідача, сторони, вивчив матеріали справи та доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу [PERSON] слід відхилити з наступних підстав. З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин . Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено , що [PERSON], [INFO], перебував з підприємством відповідача у трудових відносинах, був прийнятий на роботу слюсарем аварійно - відновлювальних робіт виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» згідно Наказу № 307-к від 18.10.2010 року (т.2, а.с.54). До обов'язків слюсаря аварійно - відновлювальних робіт відповідно до робочої інструкції, затвердженої на підприємстві в 2013 році , належить проведення поточного, капітального аварійного ремонту на водовідвідних мережах; слюсар безпосередньо підпорядкований майстру та виконує різні роботи для господарських потреб підприємства (т.2, а.с.67). Відповідно до особової медичної книжки серії [NUMBER] [PERSON], пройшовши медичний огляд 15 березня 2016 року, протипоказань до виконання обов'язків слюсаря аварійно-відновлювальних робіт не мав (т.2, а.с.51). [INFO] у результаті нещасного випадку [PERSON] загинув під час виконання трудових обов'язків, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (т.1, а.с.26). Наказом головного управління Держпраці у Донецькій області № 672 від 01 липня 2016 року призначено комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався зі слюсарем аварійно - відновлювальних робіт виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» [PERSON] (т.2, а.с.8). 30 листопада 2016 року начальником головного управління Держпраці у Донецькій області затверджено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] о 12 годині 00 хвилин у виробничій одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» форми Н-5 (т.2, а.с.16-22). Вивчивши причини обставини, причини і наслідки нещасного випадку, опитавши свідків, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, про що необхідно скласти акт форми Н-1. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці визнані: 1. [PERSON], майстер водозабірного комплексу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», який не організував безпечне виконання ремонтних робіт, допустив виконання ремонтних робіт без розробки заходів безпечного виконання ремонтних робіт, чим порушив вимоги посадової інструкції майстра водозабірного комплексу, допустив до виконання робіт без навчання та перевірки знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці слюсаря аварійно-відновлювальних робіт [PERSON] 2.[PERSON], директор виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», який не організував виконання заходів щодо здорових та безпечних умов праці ремонтних робіт на дюкері регулювання води засувками на лівому і правому березі річки Сіверський Донець, чим порушив вимоги п.3.7. Посадової інструкції директора ВО «Святогірське БКГ». 3. [PERSON], генеральний директор обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», який не забезпечив належне функціонування системи управління охороною праці, в частині безпечного виконання робіт, допуску до робіт без навчання та перевірки знань з охорони праці, контролю за виконанням підлеглими вимог посадових інструкцій при ремонтних роботах, чим порушив вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці». (том 1 а.с.12-17) Зазначені акти форми Н-1 та Н-5 від 30 листопада 2016 року, складені за результатами спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] [INFO], були без заперечень підписані посадовими особами ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Загиблий [PERSON] є батьком [PERSON], позивач [PERSON] є матір'ю дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Ярівської селищної ради м. Красний Лиман 26.05.2003 року (т.1., а.с.8). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок смерті на виробництві батька, сину позивача завдано моральну шкоду, яка полягає тому, що дитина втратила рідну людину, на все життя лишилися батьківської підтримки , це призвело до порушення особистих, життєвих і соціальних зв'язків , вимагає додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Висновок суду про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи та вимогам закону. Розглядаючи справу, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 1167, ст. 1168 ЦК України, які передбачають відповідальність за завдану моральну шкоду за умови відсутності між сторонами договірних зобов'язань, тобто так звана деліктна відповідальність. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Наявність вини підприємства в нещасному випадку з [PERSON], всупереч доводів апеляційної скарги відповідача , підтверджується актом від 30 листопада 2016 року за формою Н-1 спеціального розслідування нещасного випадку, який стався [INFO] о 12 годині на виробничій одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство». Внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідача , недодержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, зазначених в матеріалах спеціального розслідування, загинула молода людина, син позивача у 13-річному віці втратив батька, що безумовно завдає дитині моральних страждань та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння позивачу моральних страждань є необґрунтованими. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт спеціального розслідування нещасного випадку, свідоцтво про смерть потерпілого. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки доводи апеляційних скарг сторін щодо розміру відшкодування моральної шкоди висновків суду не спростовують та ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки висновків, зроблених судом першої інстанції, в апеляційному суді сторонами не наведено та нових доказів не надано, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача у сумі 200 000 грн. Цей розмір відшкодування є повністю обґрунтованим , визначений з урахуванням вимог діючого законодавства та, на думку апеляційного суду, не порушує принцип розумності та справедливості. Всупереч доводів апеляційний скарги позивача, яка наполягала на збільшенні розміру відшкодування моральної шкоди до 900 000 грн. та доводів скарги підприємства щодо необґрунтовано великої суми відшкодування, апеляційний суд вважає, що правові підстави для зміни розміру відшкодування моральної шкоди, визначеною судом першої інстанції відсутні. Проте, заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI при вирішенні питання про стягнення судового збору. Згідно ст.4 ч.2 п.1 п/п 2 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 гривень. Таким чином, розмір судового збору складає : 1600 грн. х 0,4 = 640 грн. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що скаргу позивача [PERSON] слід відхилити, апеляційну скаргу ОКП «Донецьктеплокмуненерго» частково задовольнити, змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору. В іншій частині підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Outcome: partial