Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», третя особа: [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійсним укладений [PERSON] з ВАТ КБ «Надра» договір поруки ID 877991 від 19 серпня 2008 року, посилаючись на те, що він, як чоловік [PERSON] не давав свою згоду на те, щоб його дружина була поручителем за борговими зобов'язаннями [PERSON] Позивач [PERSON], перебуває у шлюбі з [PERSON], а значить, майно, яким вона володіє, має статус спільного майна, набуте подружжям за час шлюбу, а це суперечить вимогам ст. 63 та 65 СК України. На думку позивача, даний договір поруки є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства, а також таким, що порушує його законні права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився. Подав через канцелярію суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги повністю підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подала заяву в якій просила розглядати справу у відсутність представника відповідача. Крім того, зазначила, що проти задоволення позову заперечує з підстав викладених у запереченнях. Третя особа - [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлена судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явилась та свого представника не направила. Третя особа - [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлений судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився та свого представника не направив. Суд, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2008 року між ПАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] було укладено договір поруки, як спосіб забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором № 136/П/84/2008-980, що укладено між ПАТ КБ «НАДРА» та [PERSON]. Згідно п. 1.1 Договору поруки, дружина Позивача взяла на себе зобов'язання поруки за належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 136/П/84/2008-980 від 19 серпня 2008 року, зокрема, щодо повернення кредиту у сумі 979 267, 92 (дев'ятсот сімдесят дев'ять тисяч двісті шістдесят сім гривень дев'яносто дві копійки), сплати відповідних відсотків та інших платежів. Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитора у повному обсязі Пунктом 1.4 Договору поруки, закріплено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. На час укладення договору поруки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обов'язків для будь-який інших осіб, крім сторін за договором, а тому ст. 65 СК України, згідно з якою згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, до даних правовідносин не застосовується. Частиною 1 статті 73 СК України встановлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Оскільки закон закріплює принцип персональної відповідальності суб'єкта за вчинене ним правопорушення, зокрема за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може накладатися лише на його особисте майно та(або) частку у спільній сумісній власності, яка виділена цій особі в натурі. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочини, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочини вчинені у формі, встановленій законом, а саме-в письмовій формі; правочини на момент укладення були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Під час укладення договору поруки сторонами повністю дотримані вищезазначені вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.4 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язання всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Таким чином, Договір поруки не стосується спільного майна подружжя, а є лише формою забезпечення зобов'язання. За цим договором поручитель відповідає особистим майном та часткою майна в спільній сумісній власності, що виділена йому в натурі. Будь-яким майном, що належить Позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, Поручитель не поручався. Договір поруки є способом забезпечення виконання зобов'язання, який не створює ніяких юридичних наслідків для іншого з подружжя та стосується лише прав та обов'язків учасників договору. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки, договір поруки не потребує нотаріального посвідчення чи державної реєстрації - згода іншого із подружжя не потрібна для його укладення. Крім цього, такий обов'язок в законодавстві відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Згідно ч. 2 ст. 366 ЦК України, у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника - боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При розгляді справи Позивач не довів наявність сукупності підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним договору поруки. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору поруки недійсним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають закону, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed