Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що 21 грудня 1995 року ним та його матір'ю - [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Зазначив, що [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири, заповіт на яку не укладався. Єдиними спадкоємцями даного майна є він та його брат - [PERSON] Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2003 року визнано за [PERSON] право на спадщину на 1/4 частину квартири [ADDRESS] та під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину від матері, однак нотаріальна контора не могла видати свідоцтво про спадщину, оскільки у договорі купівлі-продажу квартири не зазначено частку кожного з покупців. Вказав, що він фактично вступив в управління та володіння спадковою квартирою, а тому вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що він постійно проживає та зареєстрований у спірній квартирі, фактично прийняв спадщину, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 1995 року [PERSON] та його матір'ю - [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу нерухомості (а.с. 10-11). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири, заповіт на яку не укладався. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої спадкоємниці (а.с. 29-30). Позивач та відповідач у строки передбачені законодавством, звернулися до Четвертої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлої. Четвертою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON], однак на даний час дана нотаріальна контора ліквідована і справа передана до архіву (а.с. 117). З відповіді Київського державного нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] на відповідне державне зберігання не передавалася (а.с. 118). Згідно з даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій вчинялася нотаріальна дія від 29.10.2002 року за реєстровим № 5-3473, а саме видано свідоцтво про право на спадщину за законом на фінансові виплати 1/2 частина на ім'я [PERSON] Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2003 року визнано за [PERSON] право на спадщину на 1/4 частину квартири [ADDRESS] та під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину від матері, однак нотаріальна контора не могла видати свідоцтво про спадщину, оскільки у договорі купівлі-продажу квартири не зазначено частку кожного з покупців (а.с. 22-23). 05 лютого 2016 року державний реєстратор прав на нерухоме майно надав позивачу рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 70), так як заявлене право уже зареєстроване, для внесення відомостей про зміну правовстановлюючого документа необхідно звернутися із заявою про внесення змін. Як зазначив у позовній заяві позивач, про внесення змін він звернутися не може, так як втрачено свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Відповідно до роз'яснень у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини спірної квартири, зареєстрований та мешкає у квартирі з 30 січня 1996 року, що підтверджується довідкою форми № 3 (а.с. 31), після смерті матері він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, про що свідчать: копія договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової ткриторії (а.с. 17-18). Враховуючи неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину спірної квартири, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку. Статтею ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст. 1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позов про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири у порядку спадкування після померлої [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, суд враховує, що позивач протягом шести місяців фактично вступив в управління та володіння спадковою квартирою, а тому вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved