Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У лютому 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про виселення відповідача з кімнати №3, житловою площею 13,2 кв.м., квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що будинок [ADDRESS] передано до сфери управління позивача, який в свою чергу закріпив вказаний будинок на праві господарського відання за КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». Як вказує позивач, під час перевірки законності проживання осіб в цьому будинку було встановлено факт проживання відповідача у кімнаті №3, житловою площею 13,2 кв.м. кв.[ADDRESS]. При цьому, у вказаній квартирі відповідач не зареєстрований, рішення щодо надання відповідачу спірної кімнати не приймалося, ордер на жиле приміщення не надавався, квартира неприватизована, особовий рахунок вільний. Позивач, посилаючись на те, що, відповідач самовільно вселилися у вказане житлове приміщення та займає його не маючи на це правових підстав, а також те, що відповідачем не виконано вимогу про самостійне звільнення зайнятого жилого приміщення, вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом про примусове виселення відповідача із вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в ньому, просила суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав та не просив слухати справу за його відсутності. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.09.2012 №1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м.Києва», будинок [ADDRESS] було прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади м.Києва та передано до сфери управління Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації (далі - ШРДА), що підтверджується актом приймання - передачі житлового будинку на [ADDRESS] (а.с.6-14). В подальшому, розпорядженням ШРДА від 20.12.2012 №874 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» житлових будинків [ADDRESS],[ADDRESS] та гуртожитків №9 по [ADDRESS] та [ADDRESS]», будинок [ADDRESS] було закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.9 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 №5464-X, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю (ст.31 ЖК України). Статтею 51 ЖК України визначено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Судом з наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач займає і проживає в кімнаті №3, квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.58 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 №5464-X, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Між тим, з пояснень представника позивача та наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідач самовільно займає вказане житлове приміщення, оскільки рішення щодо надання відповідачу спірної кімнати не приймалося, ордер на жиле приміщення йому не надавався, у вказаній квартирі він не зареєстрований, квартира не приватизована, особовий рахунок є вільним. Вказані обставини підтверджуються довідкою форми №3 ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП «Дегтярівка» №5 від 29.07.2013р., довідкою ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП «Дегтярівка» за вих. №13 від 30.07.2013р., а також актом, складеним 08.11.2013 працівниками ТОВ «Київжитлосвіт» (а.с.17,18,19). Крім цього судом встановлено, що КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» на адресу відповідача було надіслано попередження від 05.07.2013 за вих. №824/7 з вимогою у термін до 15.07.2013 звільнити кімнату №3, квартири [ADDRESS], яке отримано відповідачем (а.с.16). Однак, вказану вимогу відповідачем у вказаний строк, виконано не було, житлову площу не звільнено, про що свідчить акт, складений 08.11.2013 працівниками ТОВ «Київжитлосвіт» (а.с.19). Згідно з ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, те що відповідач зайняв вказане житлове приміщення без законних підстав та не маючи на те відповідних документів, а саме: рішення про надання відповідачу жилого приміщення не приймалось, ордер, встановленої законодавством форми на вселення у житлове приміщення не видавався, у вказаній квартирі він не зареєстрований, квартира не приватизована, особовий рахунок є вільним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому є всі підстави для задоволення позову про виселення відповідача із кімнати №3, житловою площею 13,2 кв.м. квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позову до суду, у розмірі 343,50 грн.

Outcome: approved