Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 4000 грн. щомісяця, починаючи з 01.04.2018 до досягнення ними повноліття. Як на підставу позовних вимог вказала, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. З квітня 2018 року відповідач участі у вихованні дітей не приймає та кошти на їх утримання не надає, хоч є приватним підприємцем, але немає постійного заробітку. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що з позовними вимогами погоджується частково. На теперішній час сума аліментів на утримання, яка буде посильною для нього на двох дітей становить 2000,00 грн. щомісячно, але не більше 1/3 частки від усіх видів доходів, так як він припинив свою підприємницьку діяльність. Ухвалою суду від 20.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони між собою перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтвом про народження серії [NUMBER] сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні та потребують належного матеріального утримання, яке позивач, як слідує з позову, не може самостійно забезпечити. Відповідно до частини першої статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини першої статті 182 наведеного Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з пунктами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з позовом мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років відповідно до вимог частини другої статті 185 Сімейного кодексу України та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становить 1944 гривень. За таких обставин, оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, який не має постійного доходу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 3000,00 грн. на обох дітей, який на одну дитину є більшим ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України. Стягнення яких слід відповідно до частини другої статі 184 Сімейного кодексу України слід здійснити з індексацією відповідно до закону. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів з 01.04.2018, тобто за минулий період, суд зазначає, що у відповідності до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Між тим, позивач не надала суду доказів того, що до її звернення з позовом до суду вона вживала відповідних заходів з одержання з 01.04.2018 аліментів з відповідача. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору, від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial