Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до про Всеукраїнської громадської організації «Федерація кікбоксінгу України «Вако» про звільнення, видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати та розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з січня 2000 року працює на посаді начальника господарського відділу Всеукраїнської громадської організації «Федерація кікбоксінгу України «Вако». Проте, починаючи з грудня 2013 року позивач не отримує заробітну плату, ні разу не перебував у відпустці, 14 листопада 2017 року подав заяву про звільнення за власним бажанням, котра не розглянута, позивача досі не звільнено. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом та просив зобов'язати відповідача звільнити його за власним бажанням, належним чином оформити трудову книжку при звільненні, стягнути з відповідача на його користь 83 000 грн. заборгованості по заробітній платі, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленого на відповідний період такої заборгованості. Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду на 19 січня 2017 року. 19 січня 2018 року справу знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді у відпустці. 21 лютого 2018 року у виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою його місця знаходження. Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання, що відповідно до положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзив відповідач не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Частиною 4 вказаної статті Кодексу передбачено, що у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Отже, заробітна плата підлягає виплаті лише у разі наявності трудових правовідносин між працівником та власником чи уповноваженим ним органом та лише за виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Отже, лише на підставі письмової заяви та попередивши власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Проте, позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог не надано жодних доказів у підтвердження наявності трудових правовідносин з відповідачем Всеукраїнською громадською організацією «Федерація кікбоксінгу України «Вако», не надано даних щодо нарахування та невиплати йому заробітної плати за період з грудня 2013 року, як про це вказано у позові. Крім того, позивачем [PERSON] не надано доказів того, що він 14 листопада 2017 року звертався до відповідача із заявою про його звільнення та вказана заява не розглянута. Враховуючи наведене, а також те, що позивач є співзасновником вказаної організації, він мав можливість надати такі докази в обґрунтування своїх позовних вимог, проте, цього не зробив та не надав суду клопотання про їх витребування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність трудових правовідносин з відповідачем, та як наслідок - порушення його трудових прав, невизнання їх або оспорення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, дані персоніфікації з Пенсійного фонду України про відрахування відповідачем внесків за позивача до Пенсійного фонду України як за працюючу особу стосуються періоду 2000-2014 року, у зв'язку з чим не підтверджують наявність трудових відносин з [PERSON] з Всеукраїнською громадською організацією «Федерація кікбоксінгу України «Вако» з 2015 року по даний час та не підтверджують не виплату йому заробітної плати за період з грудня 2013 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed