Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

У листопаді місяці 2019 року надійшла позовна заява від [PERSON] до Каланчацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач та представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказують, що з 1980 року позивач володіє та користується гаражем та сараєм загальною площею 24,5 кв. м, які розташовано по [ADDRESS] . Вказаний гараж та сарай власника не мав та був покинутий, а тому позивач вирішив використовувати його у власних цілях, а тому матеріали технічної інвентаризації були виготовлені вже на замовлення. Те, що в дійсності [PERSON] законно володіє даними спорудами підтверджується тимчасовою угодою від 23.07.2013 року, яка укладена між Каланчацькою селищною радою та позивачем, землекористувачем було укладено тимчасову угоду про сплату орендної плати за фактичне використання земельної ділянки на якій знаходяться дані споруди. За якою [PERSON] зобов`язувався сплачувати кошти визначені тимчасовою угодою до бюджету Каланчацької селищної ради, за користування земельною ділянкою для обслуговування гаражу. Тимчасова угода мала визначений строк дії до моменту укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації. Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном, а тому представник позивача [PERSON] просить визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на гараж 24. 5 кв.м. та сарай загальною площею 6,2 кв. м., які розташовані по [ADDRESS] . Учасники процесу в судове засідання не з`явились, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] , представника відповідача Каланчацької селищної ради Херсонської області надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наявних у справі документів встановлено, що 1980 року [PERSON] володіє та користується гаражем та сараєм загальною площею 24,5 кв. м, які розташовано по [ADDRESS] . Згідно інвентарної справи №34 на гараж з сараєм по [ADDRESS] [PERSON] в дійсності законно володіє даними спорудами, що підтверджується тимчасовою угодою від 23.07.2013 року, яка укладена між Каланчацькою селищною радою та позивачем, землекористувачем було укладено тимчасову угоду про сплату орендної плати за фактичне використання земельної ділянки на якій знаходяться дані споруди Відповідно до ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 вказаної статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Так, з 1980 року пройшло більше 40 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 40 років продовжує відкрито, безперервно користуватися гаражем 24.5 кв.м та сараєм загальною площею 6,2 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] , відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, тому суд вважає що позовні вимоги є обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved