Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що вона та її неповнолітній син [PERSON] є співвласниками по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровані позивач, [PERSON], та відповідач [PERSON], який є братом позивача, але фактично не проживає за місцем реєстрації з 2012 року. Реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди в оформленні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг, порушує її права власника. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON], яка до реєстрації шлюбу 07.07.2017 року мала прізвище «[PERSON]», та її син [PERSON] є співвласниками по 1/2 частці квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2012 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2014 року, копією договору дарування від 17.06.2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2014 року (а.с. 12-15). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 13.11.2018 року ПЖКГ «Донецьке» та відповіді Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 03.12.2018 року на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 16, 21). З акту обстеження від 13.11.2018 року, складеного депутатом Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків, що є сусідами: [PERSON] та [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] з 2012 року не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 17). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] з 2012 року не проживає у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім'ю як спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що відповідач був членом сім'ї позивача, у належній позивачу та її неповнолітньому сину на праві приватної власності квартирі не проживає з 2012 року. Оскільки відповідач у зазначеній квартирі не проживає понад шість років, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 704,80 гривень судового збору (а.с. 1). У зв'язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача.

Outcome: approved