Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 19 жовтня 2019 року на вулиці Лісній, в с. Стоянка, Києво-Святошинського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля Volkswagen Tiguan [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію «ТАС». Представником страхової компанії було здійснено огляд транспортного засобу та складений протокол з переліком пошкоджень 05.11.2019 року та на підставі даного протоколу АТ « СГ «ТАС» встановлено суму страхового відшкодування з урахуванням амортизації автомобіля в розмірі 53 000 грн.. Дані кошти в подальшому було перераховано позивачу на його рахунок, однак сума виплачена страховою компанією не покриває всіх збитків. 10 січня незалежним судовим експертом був здійснений огляд автомобіля позивача, встановлено перелік пошкоджень та надалі складений висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 282 від 17.02.2020 року. Відповідно до вказаного висновку вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 90569,04 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд стягнути з АТ « СГ « ТАС» на користь позивача відшкодування шкоди заподіяної у наслідок ДТП в розмірі 37 569,04 грн. та витрати за експертні послуги у розмірі 3000 грн. Стягнути пропорційно з АТ « СГ « ТАС» та з [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. 04.01.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника АТ « СГ « ТАС» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого вказали, що 15.11.2019 року [PERSON] подала до АТ « СГ « ТАС» заяву про виплату страхового відшкодування та погодилася з розміром шкоди у розмірі 53 000 грн.. На підставі викладеного було здійснено виплату страхового відшкодування у повному обсязі згідно поданої заяви. АТ « СГ «ТАС» діяло виключно в межах ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого [PERSON] було виплаченого страхове відшкодування. Просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 27.01.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначила, що представником страхової компанії не було надано повної і прозорої консультації, щодо калькуляції та методики нарахувань страхового відшкодування, поданий відзив не відповідає дійсності, та порушує законні права та вимоги позивача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.10.2020 року залучено до участі в якості співвідповідача АТ «СГ «ТАС». У судове засідання представник позивача 07.09.2021 з`явилася. Позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 07.09.2021 представник відповідача з`явився. Просив суд здійснити стягнення з АТ «СГ «ТАС» . У судовому засіданні 07.09.2021 було оголошено перерву. В подальшому учасники не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.10.2019 року о 07:05 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , по вул. Лісній в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області, при зміні напрямку руху, а саме повороті ліворуч, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалася в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (протокол ДПР18 № 056139 від 19.10.2019 року про адміністративне правопорушення). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , власника автомобіля «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] була застрахована у АТ « СГ «ТАС», згідно полісу АМ/7364721. Відповідно до виписки з рахунку АТ « СГ «ТАС» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 53 000 грн. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 282 від 17.02.2020 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Tiguan», д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, що сталася 19.10.2019 року, станом на дату ДТП, складає 90 569,04 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В ході розгляду справи встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ « СГ « ТАС» з лімітом відповідальності 100 000 грн., строком дії до 18.12.2019 року. Відповідно до п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, суд приймає до уваги висновок експерта №282 від 17.02.2020 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Tiguan», д/н [NUMBER] на момент пошкодження складає 408583,59 грн., вартість відновлюваного ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 218189, 72 грн., вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 90569,04 грн. Доказів на спростування поданого висновку відповідачі не надали, клопотання про забезпечення доказів та призначення експертизи не заявили. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку становить 90 569,04 грн. оскільки АТ « СГ «ТАС» вже було виплачено страхове відшкодування у розмірі 53 000 грн., тому з АТ « СГ «ТАС» на користь позивача підлягає стягненню 37 569,04 грн.. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що крім завданого матеріального збитку транспортному засобу, вона також понесла витрати пов`язані зі складанням висновку експерта в розмірі 3000 грн. На підтвердження даних доводів позивач надала рахунок сплати послуг в розмірі 3000 грн. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved