Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані відповідачі, які є онуками позивача [PERSON] . Вони не проживають за місцем реєстрації, особистих речей в квартирі не мають, комунальні платежі не сплачують, у зв`язку з чим у позивачів виникають труднощі з отриманням субсидії. Тому просять усунути перешкоди у користуванні власністю позивачам шляхом визнання відповідчів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивачів надала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не направили. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , підтвердженням чому є свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 25.02.1998 року, видане відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.02.2006 року в. о. державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В. Згідно акту, складеного паспортистом та бухгалтером ТОВ «УК «ВЖРЕП № 5» від 19.11.2019 року, відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , але не проживають у квартирі зі слів сусідів та їх заяв з 2008 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] та їх фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2008 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідачів у квартирі, яка належить на праві власності позивачам, порушуються їхні права як власників та їм створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивачів судовий збір у сумі 768,40 грн., оплачений позивачем [PERSON] при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене,

Outcome: approved