Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У лютому 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL6752 та Додаткову угоду до нього № BL6752/К-1, за умовами якого останній отримав в кредит грошові кошти у сумі 220000,00 доларів США, під 16,45% річних, строком до 01 серпня 2028 року. Позичальник неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по кредитному договору. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передана квартира [ADDRESS]. Посилаючись на наведене, позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6752 та Додатковою угодою № BL6752/К-1 від 05 серпня 2008 року в сумі 174051,73 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 листопада 2014 року складає 2682557,84 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 76,40 кв.м., жилою площею 32,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну реалізації в ході виконавчого провадження, та стягнути з відповідача судовий збір. У вересні 2015 року третя особа [PERSON] заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним окремого положення Додаткової угоди до кредитного договору. Позов мотивований тим, що між позивачем та банком 05 серпня 2008 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL6752. Кошти були отримані третьою особою на поточні («споживчі») потреби. 05.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладено Додаткову угоду №BL6752/К-1 до вказаного вище Генерального кредитного договору, додатком №1 до якої є графік погашення кредиту. Однак, під час підписання Додаткової угоди позивач через свою необізнаність, сподіваючись на порядність банку, не впевнився в кінцевому строці погашення кредиту згідно Додаткової угоди, який суперечить визначеному в Генеральному договорі строку. Так, згідно з Генеральним договором строк виконання грошових зобов'язань - до 01 серпня 2028 року, тоді як в Графіку погашення кредиту термін повернення грошових коштів - до 01 серпня 2019 року. Позивач вважає, що банк ввів його в оману з приводу кінцевого строку виконання зобов'язань, оскільки не попередив про звуження строку надання кредитних коштів, чим ввів [PERSON] в оману, порушивши його права як споживача, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність ПАТ «Універсал Банк». За таких обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви від 18 квітня 2016 року, позивач [PERSON] просить визнати недійсним п. 2.2 Додаткової угоди № BL6752/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL6752 від 05 серпня 2008 року, згідно якого позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку 1 до цієї Індивідуальної угоди, якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту відповідно до умов Генерального договору та/або цієї Індивідуальної угоди та/або згідно умов відповідної угоди сторін. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечували, а у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» просили відмовити. Третя особа [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали заявлений третьою особою позов про захист прав споживача, визнання недійсним окремого положення Додаткової угоди до кредитного договору, проти задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» заперечували. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 05 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL6752 та Додаткову угоду до нього від 05 серпня 2008 року №BL6752/К-1, за умовами якого банком надано позичальнику кредит у сумі 220000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмір 16,45% річних. Пунктом 1.2.1. Генерального договору встановлено, що позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01 серпня 2028 року, і виконати всі зобов'язання, передбачені Індивідуальними угодами в терміни, встановлені Індивідуальними угодами, але в будь-якому випадку терміни виконання зобов'язань позичальника за Індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, визначений цим пунктом договору, якщо тільки не застосовується інший коротший термін виконання зобов'язань, встановлений цим договором та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Згідно з п. 2.2. Додаткової угоди позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно додатку 1 до цієї Індивідуальної угоди, якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту відповідно до умов Генерального договору та/або цієї Індивідуальної угоди та/або згідно умов відповідної угоди сторін. У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ст. 1050 ЦК України) Судом встановлено, що з моменту укладання Генерального кредитного договору та Додаткової угоди до нього, [PERSON] з 05.08.2008 року по 01.03.2014 року виконував свої зобов'язання належним чином, своєчасно та в повному обсязі здійснював платежі в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним, у суворій відповідності з Додатком №1 до Додаткової угоди, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості. Незначні відхилення від графіку платежі, що призводили до нарахування підвищених відсотків, які погашались [PERSON] в повному обсязі до квітня 2014 року. Після цього моменту [PERSON] припинив виконання своїх зобов'язань, завертався до ПАТ «Універсал Банк» щодо можливого врегулювання питання по наявній заборгованості, однак банком його звернення залишені без реагування. На момент розгляду даної справи судом в провадженні Солом'янського районного суду м.Києва знаходиться справа за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В даній справі, банк, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов'язань [PERSON] просить стягнути заборгованість станом на 14.11.2014 року у загальному розмірі 174051,73 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2682557,84 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 155103,92 доларів США (еквівалент 2390526,29 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 17613,00 доларів США (еквівалент 271458,90 грн.), підвищені відсотки - 1334,81 доларів США (еквівалент 20572,65 грн.). Даний спір по суті не вирішений, судом призначено проведення судово-економічної експертизи. 05 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавцем забезпечено належне виконання зобов'язань позичальника, що випливають з Генерального договору про надання кредитних послуг № BL6752 від 05 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] В іпотеку банку передана двохкімнатна квартира [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 29 січня 2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Згідно з п. 1.2. договору іпотеки загальна вартість предмету іпотеки складає 1449919,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за будь-яким з вищевказаних основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. У відповідності до п.п. 4.2., 4.5. договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавчцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку». Також, даним договором передбачено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі (п.6.5), а також те, що уклавши цей договір, іпотекодавець підтверджує, що погоджується отримувати від іпотекодержателя (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання зобов'язань Іпотекодавця за цим Договором та/або зобов'язань Боржника за Основним (-ими) договором (-ами), що обумовлюють основне зобов'язання, про розмір існуючої заборгованості за цим Договором та/або вищевказаними Основним (-ими) договором (-ами), про строки та умови погашення такої заборгованості, тощо шляхом направлення Іпотекодавцю відповідних повідомлень засобами зв'язку, зокрема, поштою за адресою Іпотекодавця, вказаною у цьому Договорі, та/або на номер мобільного телефону Іпотекодавця та/або на автовідповідач телефону тощо. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст.ст. 575, 577 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. У позовній заяві ПАТ «Універсал Банк» просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну реалізації в ході виконавчого провадження. Протягом тривалого часу розгляду даної справи позовні вимоги в цій частині змін, визначених ст.31 ЦПК України, не зазнали. На вимогу суду, представником позивача було подано звіт про незалежну оцінку іпотечного майна, складений ТОВ «Агенство незалежної оцінки «Ваш Експерт», згідно висновку ринкова вартість майна становить станом на 29.04.2017 року 2 629 000 гривень. Дана оцінка здійснена для прийняття управлінських рішень та її результати можуть бути використані виключно з цією метою. До матеріалів справи додано копію даного звіту, при огляді оригіналу встановлено, що він прошитий та пронумерований, скріплений печаткою юридичної особи, без проставлення підпису оцінювача. За таких обставин, враховуючи відсутність при розгляді судом цивільної справи у позивача - ПАТ «Універсал Банк» повноважень щодо прийняття будь-яких управлінських рішень, а також невідповідність даного Звіту вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМ України №1442 від 28.10.2004 року, суд вважає даний доказ недопустимим. При цьому, питання про оцінку доказів поданих сторонами з точки зору їх належності та допустимості вирішено судом при прийнятті кінцевого рішення у справі. Судом надавалась можливість ПАТ «Універсал Банк» надати докази щодо вартості предмета іпотеки на момент розгляду справи судом, дане право було використано шляхом подання доказу, який в подальшому, внаслідок оцінки судом визнано недопустимим. Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. При розгляді даної справи звертає на себе увагу той факт, що договором іпотеки забезпечено виконання зобов'язань [PERSON] виключно за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL6752 від 05.08.2008 року. Додаткова угода №BL6752/К-1 до нього від цієї ж дати, на ознайомлення іпотекодавцю надана не була, що підтверджується змістом Договору іпотеки та поясненнями [PERSON], наданими суду. Крім того, в порушення вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та Договору іпотеки, банком письмову вимогу про наявні порушення зобов'язання боржником було направлено Іпотекодавцю на адресу, яка не обумовлена договором, а саме на адресу предмета іпотеки, яка є відмінною від тієї, що зазначена відповідачем [PERSON] у договорі. Встановивши вищевказані обставини справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, з урахуванням недопустимості поданого доказу щодо вартості предмета іпотеки на момент розгляду справи та відсутності у суду всього комплексу компонентів, обов'язкових для встановлення при розгляді справ даної категорії, визначених ст.39 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням того, що обсяг зобов'язань, виконання яких забезпечено шляхом укладання договору іпотеки, зазнав істотних змін внаслідок укладання Додаткової угоди, про що іпотекодавець повідомлена не була, а вимога про наявні порушення направлена за адресою, що не обумовлена договором, суд вважає, що дані обставини в сукупності свідчать про вразливість інтересів відповідача [PERSON] в даній справі (порівняно з інтересами позивача). З урахуванням вказаного, а також принципу верховенства права, суд позбавлений можливості ухвалити справедливе рішення в даній справі, забезпечивши рівність прав та інтересів всіх її сторін. З огляду на дані обставини, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом у даній справі та вважає, що таке рішення не буде перешкодою у реалізації прав іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за умови забезпечення справедливого балансу з інтересами іпотекодавця щодо належного визначення ціни предмету іпотеки. Вирішуючи питання про обгрнутованість позовних вимог третьої особи [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним окремого положення Додаткової угоди до кредитного договору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з ч. 6 ст. 19 указаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Разом із тим за положеннями ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при укладанні Додаткової угоди від 05 серпня 2008 року №BL6752/К-1 засвідчив ознайомлення та поінформованість з її умовами шляхом підписання як її тексту так і тексту Додатку №1 до неї, яким визначено графік платежів, розрахований до 01.08.2019 року. Більше того, як зазначалось вище протягом тривалого часу після укладання Додаткової угоди, [PERSON] здійснювалось виконання зобов'язань у суворій відповідності з встановленим графіком платежів, що вказує на його згоду з умовами, що визначені нею. З цих підстав суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання п.2.2 Додаткової угоди недійсним, що вказує на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність відмови у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed