Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно розпорядження голови Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.11.2020 р., справу №135/1441/20 передано на розгляд до Тростянецького районного суду Вінницької області. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 21.11.2015 р. уклала шлюб [PERSON] , який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №213. Зазначила, що подружнє життя між сторонами припинено та [PERSON] подано заяву про розірвання шлюбу. Однак між сторонами виник спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. За час шлюбу ними набуте таке майно: шафа купе, вартістю 4700 грн.; меблі в передпокій, вартістю 5000 грн.; телевізор «HISENSE Н 32 А», вартістю 5499 грн.; мультиварка, вартістю 1000 грн.; швейна машина, вартістю 3000 грн.; диван, вартістю 4700 грн.; духовка, вартістю 1500 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 2700 грн.; ліжко та матрац, вартістю 6000 грн.; бойлер, вартістю 5000 грн.; шафа, вартістю 7500 грн.; меблі на кухню, вартістю 9500 грн.; витяжка, вартістю 3000 грн.; газова панель, вартістю 3000 грн.; автомобіль «Renault Sandero Step way», номерні знаки: [NUMBER] ,2015 року випуску, вартістю 381375 грн., а всього набуто майна на загальну суму 443 474 грн. Тому, її як дружині, належить Ѕ частини майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що в грошовому виразі становить 221737 грн. Разом з тим зазначила, оскільки автомобіль є неподільним майном, просила виділити його [PERSON] , а з нього стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини від його вартості, що становить 190687,5 грн. [PERSON] просила розділити між нею та [PERSON] майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити та визнати за нею право власності на таке майно: шафу купе, вартістю 4700 грн.; меблі в передпокій, вартістю 5000 грн.; телевізор «HISENSE Н 32 А», вартістю 5499 грн.; мультиварку, вартістю 1000 грн.; швейну машину, вартістю 3000 грн.; диван, вартістю 4700 грн.; духовку, вартістю 1500 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 2700 грн., всього майна на суму 28099 грн. Виділити та визнати за [PERSON] право власності на таке майно: ліжко та матрац, артістю 6000 грн.;бойлер, вартістю 5000 грн.; шафу, вартістю 7500 грн.; меблі на кухню, вартістю 9500 грн.; витяжку, вартістю 3000 грн.; газову панель, вартістю 3000 грн.; автомобіль «Renault Sandero Step way», номерні знаки: [NUMBER] ,2015 року випуску, вартістю 381375, всього на загальну суму 415\~375 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 193638 грн. грошової компенсації від вартості майна, 2217 грн. судового збору, сплаченого при подачі заяви до суду та 5000 грн., витрачених на оплату правничої допомоги. Ухвалою суду 04.12.2020 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення указаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення копії ухвали. 22.12.2020 р. від [PERSON] надійшла заява на усунення недоліків та позовна заява у новій редакції, в якій просила визнати майно спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Залишити у власності [PERSON] автомобіль «Renault Sandero Step way», номерні знаки: [NUMBER] , 2015 року випуску, вартістю 381375 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь Ѕ частину грошової компенсації від вартості автомобіля, що становить 190687,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1906,88 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Також, просила повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 310,12 грн. Ухвалою суду від 12.01.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 01.03.2021 р. від [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час шлюбу з позивачем ним було придбано автомобіль Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, який відповідно до норм Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя. Оскільки позивач виявила свою згоду та бажання отримати грошову компенсацію вартості Ѕ спірного автомобіля та залишити автомобіль в його особистій власності, тому [PERSON] не заперечує з приводу вирішення спору про поділ майна подружжя саме таким шляхом. Однак заперечує проти визначеної позивачем вартості спірного автомобіля, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що вартість автомобіля становить 381375 грн. Відповідно до Звіту про оцінку легкового автомобіля Renault Sandero від 17.02.2021 р., вартість останнього визначена у розмірі 196947 грн., що становить 98473,50 грн., як Ѕ частини зазначеного автомобіля. Просив частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини легкового автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, у розмірі 98473,50 грн. та залишити даний автомобіль у власності [PERSON] . Також просив вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволений вимог. Додатково зазначив, що він поніс витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 1200 грн., про що подав відповідні докази. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що погоджується з позицією відповідача, зазначену у позовній заяві та не заперечує проти стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 98473,50 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву зазначив, про розгляд справи без його участі. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 21.11.2015 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 21.11.2015 р. складено відповідний актовий запис за №213. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Під час перебування у шлюбі, [PERSON] був придбаний транспортний засіб марки Renault, модель - Sandero, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Власник [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.110). В силу приписів ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірний автомобіль набутий подружжям за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання автомобіля марки Renault, модель - Sandero, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України). В разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Судом встановлено, що жодних домовленостей між сторонами щодо розподілу спільного майна не було досягнуто, тому суд виходить з положень п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе припинити право власності на 1/2 частину спірного автомобіля позивача [PERSON] зі стягненням з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми\~не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя, а погоджується на грошову компенсацію вартості частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). При зверненні до суду [PERSON] зазначила, що вартість спірного автомобіля становить 381375 грн., однак належних доказів на підтвердження даної суми, суду не надала. Відповідачем, з метою визначення дійсності вартості автомобіля, що підлягає поділу, було здійснено оцінку спірного транспортного засобу для визначення його дійсної вартості на час розгляду справи. Відповідно до Звіту про оцінку легкового автомобіля Renault,\~модель -\~Sandero,\~2015\~року випуску,\~яку було\~здійснено \~ФОП [PERSON] ,\~вартість даного\~майна станом\~на 16.02.2021\~р.,\~ складає\~196947,00\~грн. Суд зазначає, що наданий відповідачем по справі звіт про оцінку під час розгляду справи по суті не оспорювався, його законність та правдивість під сумнів не ставився. Крім того, позивачем [PERSON] під час розгляду справи по суті жодних клопотань про призначення експертиз щодо визначення вартості автомобіля не заявлялося, власних висновків експертиз вартості транспортного засобу не подавалося. Аналізуючи наведені норми закону, враховуючи той факт, що відповідач визнав позов частково, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу транспортний засіб підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації, а саме 1/2 частини вартості легкового автомобіля у розмірі 98473,50 грн., так як вартість спірного майна відповідно до звіту про оцінку становить 196947,00 грн., що не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню\~частково. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В суді також встановлено, що спірне майно наразі перебуває у користуванні відповідача та позивач просить залишити даний автомобіль у власність [PERSON] , отримавши від останнього компенсацію половини вартості майна. У відповідності до ч.1 3 \~\~ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.\~ У пункті 3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~визначено,\~що судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial