Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, спричинених унаслідок ДТП. Указана цивільна справа вже розглядалась даним складом суду. Так, 27 листопада 2019 року у справі було ухвалено заочне рішення, згідно із яким позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, спричинених унаслідок ДТП, було задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 120 000,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в розмірі 1 200,00 гривень. Проте, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року, зокрема, заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2019 року у цивільній справі №521/13641/19 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування збитків,\~спричинених унаслідок\~ДТП, було скасовано. Після скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в обґрунтування власної позиції, сторона позивача підтримала заявлені первісні позовні вимоги, посилалась на ті обставини, що 06 квітня 2019 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а також автомобілю марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Вказана ДТП, як зазначає позивач, призвела зокрема до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю [PERSON] з вини [PERSON] . Позивач вказує, що страхова компанія виплатила йому суму страхового відшкодування, проте, для ремонту автомобілю після вказаної ДТП необхідно ще 120\~000, 00 гривень. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен [PERSON] , у зв`язку з чим сторона просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 120 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надав, але у заяві про перегляд заочного рішення, представник [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] не зазначив яку саме суму страхового відшкодування він отримав, але, отримавши відповідь на адвокатський запит, стало відомо, що сума страхового відшкодування, яку отримав [PERSON] унаслідок ДТП від 06 квітня 2019 року, становила 52\~929,00 гривень. Крім того, сторона зазначила, що витрати на відновлювальний ремонт автомобілю позивача перевищують ринкову вартість автомобілю до ДТП, а різниця вартості автомобілю до ДТП та після становить 52\~929,00 гривень, яка вже була відшкодована позивачу у вигляді страхового відшкодування. У зв`язку із викладеним сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] та його повноважний представник у відкрите судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у відкрите судове засідання з`явилася, заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 06 квітня 2019 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а також автомобілю марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. Згідно із постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/7466/19 від 07 червня 2019 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення п. 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв`язку із чим [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, Відповідно до\~ст.\~82\~ч.\~1,\~3,\~4\~ЦПК України\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Спираючись на вказані норми закону суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] , суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. У матеріалах справи присутній звіт №18/04/19 про оцінку автомобіля марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до якого вартість автомобіля марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП, дорівнює 178\~479,00 гривень; вартість відновлювального ремонту автомобілю марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП, дорівнює 196 052,00 гривень; вартість відновлювального ремонту автомобілю марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників, пошкодженого при ДТП, пошкодженого при ДТП, дорівнює 101 396,00 гривень. Як зазначає позивач, страхова компанія частково відшкодувала збитки у межах страхового полісу, проте, для повного відшкодування збитків, понесених при ДТП, необхідна ще сума у розмірі 120\~000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Розглядаючи позовні вимоги у межах заявленої суми, суд виходить з наступного. Як зазначає ст. 1166 ч. 1, 3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч. 1, 2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. П. 15 вказаної постанови передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі ст. 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Судом звернуто увагу, що відповідно до платіжного доручення №1151284 від 05 серпня 2019 року МТСБУ сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 52\~929,00 гривень. Також, згідно із розрахунком вартості КТЗ марки «TOYOTA СOROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , зокрема, вартість КТЗ у пошкодженому стані становить 125\~550,00 гривень, вартість КТЗ до ДТП становила 178\~479,00 гривень, а їх різниця становить 52\~929,00 гривень, що співпадає із сумою страхового відшкодування, яка була виплачена [PERSON] . Таким чином, у даному випадку суд вбачає доцільним вважати, що матеріальна шкода унаслідок ДТП від 06 квітня 2019 року [PERSON] відшкодована у повному обсязі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в позові. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в позові суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed