Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 31.08.2017 року він звернувся до адвоката [PERSON] з метою отримання адвокатських послуг з приводу оформлення договору дарування домоволодіння у рівних долях на онуків із встановленням певного режиму землекористування земельною ділянкою. Після спілкування, [PERSON] повідомила йому скільки буде коштувати робота. Того ж дня, сплативши 17\~000, 00 грн., йому було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №77 від 31.08.2017 року за послуги. Пізніше [PERSON] дізнався, що оформлення договору дарування не входить до компетенції адвокатів, цим займається нотаріус, робота якого коштує всього пять тисяч гривень. [PERSON] намагався отримати пояснення від відповідача, але [PERSON] уникала зустрічей, а в телефонних розмовах не надавала чітких пояснень та після постановки питання про повернення коштів, перестала йти на контакт. 20.01.2018 року позивач звернувся до адвоката з листом, яким просив надати йому договір про надання правової допомоги та звіт про виконання його доручення. 30.01.2018 року він отримав відповідь, з якої вбачалося, що на виконання усного договору про надання правової допомоги, адвокатом надано послуги у загальному розмірі 21\~120 грн., з яких сплачено авансовим платежем 17\~000 грн. Позивач вважає, що адвокат [PERSON] ввела його в оману, не складаючи відповідних процесуальних документів, не беручи участі в судових засіданнях, не захищаючи його інтереси, взяла гроші за нібито надані послуги. В звязку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] України на свою користь в порядку ст.1212 ЦК безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17\~000,00 грн. Ухвалою суду від 16.02.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 02.03.2018 року від відповідача надійшов відзив, в якому адвокат [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачем зазначено, що твердження [PERSON] про звернення до неї, як до адвоката, з приводу оформлення договору дарування належного йому домоволодіння у рівних долях на онуків із встановленням певного режиму землекористування земельною ділянкою не відповідає дійсності та спростовується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманої з офіційного сайту за індивідуальним податковим номером позивача, відповідно до якої останньому не належить жодного нерухомого майна. [PERSON] звернувся до неї для надання консультацій з приводу отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Херсонської області, в тому числі, щодо участі у земельних торгах, а також щодо проведення роздержавлення земель шляхом передачі їх у спільну часткову власність на території Бериславського району. Як адвокат, вона повідомила [PERSON], що надання такої розгорнутої консультації потребує роботи з офіційними сайтами, великим переліком нормативно-правових актів, та візитів до органів Держгеокадастру України та архівних установ, що потребує затрат у часі і година її роботи коштуватиме 640,00 грн., згідно Закону України «Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинний на момент звернення. [PERSON] повідомив, що має такі кошти і готовий їх сплатити. Для виконання поставленого [PERSON] завдання необхідності представництва, на підтвердження якого необхідно було укласти письмовий договір, не виникло. Після опрацювання питання та надання консультацій, [PERSON] оплатив надані послуги, на підтвердження чого отримав квитанцію№77 від 31.08.2018 року, про що було здійснено відповідний запис у Журналі прийому громадян та надання усних консультацій. Претензій та непорозумінь не виникало. 20.01.2018 року на її адресу надійшов лист від [PERSON] з проханням надання копії договору про надання правової допомоги та звіту про виконання договору, на який відповідач надала позивачу звіт щодо виконаної роботи. Крім того, вважає, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в розмірі 17\~000,00 грн., отриманих неправомірно. Фактично, [PERSON] вимагає повернення коштів, сплачених за отриману ним послугу, про недоліки в якості якої він не заявляв протягом півроку. Відповідач вважає, що правила адвокатської етики нею порушено не було, клієнта відразу було проінформовано про обємність робіт та вартість їх виконання, отримано його згоду та оплату, у звязку з чим вважає, що позов є необґрунтованим. 14.03.2018 року на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив відповідно до якої позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 16.06.2000 року він є власником будинку №33 по вул.Садовій в с.Одрадокамянка Бериславського району Херсонської області. Оскільки формування реєстрів почалося лише після набуття чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.08.2004 року, відсутність в державних реєстрах інформації про його права на нерухоме майно не може бути доказом того, що в його власності немає жодного нерухомого майна. Крім того, у копії витягу з журналу прийому громадян та надання усних консультацій 2017 рік, в якому під №7 міститься запис про отримання коштів від [PERSON], є помилка у по батькові позивача, що дає підстави вважати, що журнал було складено в односторонньому порядку, наспіх і можливо заднім числом. З приводу застосування у спірних відносинах Закону України «Про захист прав споживачів» зазначив, що відповідно до приписів ст.5 ЦПК України, стягнення з адвоката коштів, який не приступив до виконання його доручення є ефективним способом захисту його порушеного права. Також зазначив, що п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено наступна хронологія надання усних консультацій: надання консультації, запис в журналі, вручення документу, що підтверджує оплату гонорару. Однак, з листа адвоката №05/18 від 30.01.2018 року випливає, що спочатку відповідач взяв гонорар, а потім в період з 01.09.2017 року по 04.12.2017 року, нібито виконувала доручення. Належним і допустимим доказом в договірному праві щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобовязань є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі, при цьому, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Так, відповідачем було надано первинний документ квитанцію до прибуткового касового ордера №77 від 31.08.2017 року, яка відповідно до наведених приписів законодавства повинна складатися після певної операції, і яку адвокат,

Outcome: approved