Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та визначення місця проживання дитини. Посилалась на те, що спільне життя з [PERSON] не склалося, їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. З вересня 2016 року сторони проживають окремо, однак не дійшли згоди щодо того з ким із батьків буде проживати їх донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що вона має можливість забезпечити доньку всім необхідним для життя та розвитку, а тому просить визначити місце проживання доньки з матір`ю. Ухвалою судді від 22.11.2017 року позов [PERSON] було залишено без руху та надано час для виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Від третіх осіб на адресу суду надійшли листи у яких вони просили розгляд справи проводити за відсутності їх уповноважених представників, позовні вимоги підтримали. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 10.10.2014 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2625 (а.с.13). Як вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.14), сторони від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Згідно пояснень позивачки, спільне життя з [PERSON] не склалося через різних поглядів сторін на сімейне життя, в зв`язку з чим з вересня 2016р. вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки та проживають окремо, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. Спору про розподіл майна між позивачем та відповідачем на день розгляду справи не виникає. Як вбачається з пояснень позивачки, остання разом з донькою проживає в належній її батькам квартирі [ADDRESS] , де створенні всі необхідні умови для проживання дитини, що також підтверджується актом обстеження умов проживання та довідкою про місце проживання [PERSON] (а.с.17,19). [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, у повній мірі здійснює виховання та утримання дитини, що підтверджується характеристикою № 1609 від 25.10.2017 р. (а.с.19). Відповідно до пояснень позивачки, відповідач не має змоги приділяти доньці належної уваги, за місцем його проживання не створені належні умови для дитини, матеріально він не забезпечений. Суд враховує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування таких тверджень позивачки. Крім того, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю і виконавчий комітет Березанської міської ради (орган опіки та піклування) як орган опіки та піклування (а.с.87). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір`ю. Оцінюючи представленні докази, суд вважає, що дитина повинна проживати зі своєю матір`ю. З огляду на зазначені обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 грн. 00 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved