Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договір купівлі-продажу, визнання об'єкта спільною сумісною власністю. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року відкрито провадження у справі. 02 лютого 2017року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту ( заборону на відчуження) на майно, що зареєстроване на ім'я [PERSON], а саме автомобіль RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. [NUMBER] і вказане забезпечення позову необхідне з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» зазначив, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам» (пункт 4). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Представник позивача стверджував, що [PERSON] є дружиною позивача, а автомобіль на лежить їм на праві спільної сумісної власності. Суд констатує, автомобіль RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. [NUMBER], на який просить накласти арешт представник позивача, зареєстрований на [PERSON], таким чином даний автомобіль на момент подачі позову вже був реалізований іншій особі. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що автомобіль RANGE ROVER EVOQUE д.н.з. [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed