Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. В обґрунтування позову зазначав, що 20 лютого 2019 року Головним Управління ДФС у Донецькій області було видано вимогу № Ф-29769-17 про сплату позивачем суми недоїмки у загальному розмірі 38192,25 гривень. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року вказану вимогу було визнано протиправною та скасовано. У зв`язку із порушенням його прав позивачем йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через відчуття тривоги, розпачу, стресу, безсонні, пов`язаними із тим, що він отримав незаконну вимогу про сплату великої для нього суми коштів. Також були порушені його нормальні життєві зв`язки, оскільки він був вимушений додатково звертатися за консультаціями до юристів, інших органів державної влади, а потім до судових органів за захистом своїх прав, тобто докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав. Спричинену моральну шкоду оцінює у 30000,00 гривень, яку просить стягнути з ГУ ДФС у Донецькій області. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2020 року за вказаним позовом було відкрито спрощене провадження у справі із викликом сторін у судове засідання. 12 травня 2020 року від ГУ ДФС у Донецькій області надійшов письмовий відзив на пред`явлений позов. За змістом відзиву відповідач пред`явлений позов не визнав, вважаючи вимоги [PERSON] не доведеними. Просив відмовити у задоволенні позову. Станом на день судового розгляду справи будь-яких інших заяв по суті справи учасниками процесу не надано. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представники відповідачів у справі, ГУ ДФС у Донецькій області та Державної Казначейської служби України, треті особи, [PERSON] та [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленими про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибули, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу не надали. В сенсі наведених обставин, зважаючи на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та третіх осіб, які без поважних причин не прибули в судове засідання, ухваливши рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість пред`явленого позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 20 лютого 2019 року відповідачем у справі, Головним управлінням ДФС у Донецькій області, було видано вимогу № Ф-29769-17 на сплату [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 38192,55 гривень. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, яке набрало чинності 31 липня 2019 року, вимогу № Ф-29769-17, видану Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 20.02.2019, на сплату [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 38192,55 гривень було визнано протиправною та скасовано. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлені вказаним судовим рішенням обставини беруться судом до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній осіб незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення ним и своїх повноважень, відшкодовується державною, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежного від вини цих органів. У п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи¬ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено, що при встановленні факту заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Статтею 21 Податкового кодексу України визначено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій. Відповідно до п. 21.2.1 ПК України за прийняття неправомірного рішення, яким визначаються податкові (грошові) зобов`язання платнику податків, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка прийняла таке рішення, а також безпосередній керівник такої посадової особи несуть відповідальність згідно із законом. Згідно із п. 21.3 ПК України шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи. За роз`ясненнями, наведеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи¬ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В сенсі наведених норм та викладених обставин позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому протиправним рішенням органу державної влади. Суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо порушення його нормальних життєвих зв`язків через вимушену необхідність звертатися за консультаціями до юристів, інших органів державної влади, а потім і до судових органів за захистом своїх прав, докладати додаткові зусилля для їх відновлення, що призвело до певних душевних страждань. При цьому суд виходить з презумпції спричинення позивачеві моральної шкоди відповідачем, а також обов`язку саме відповідача у даному випадку спростувати таку презумпцію. Разом зі тим, відповідачем у справі, Головним управлінням ДФС у Донецькій області, доказів на спростування факту спричинення позивачеві моральної шкоди не надано і послань на їх наявність не наведено взагалі. Відтак, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, суб`єктивну оцінку самим позивачем його порушених благ, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у сумі 10000,00 гривень, тим самим частково задовольнивши пред`явлений позов. У відповідності до положень ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial