Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , та просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що з відповідачем у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28.01.2019 року з позивача на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця, строком до її повноліття. Позивач зазначив, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання дитини. Але вирішив звернутись до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів. Оскільки, відповідач [PERSON] звертаючись зі своєю заявою про видачу відповідного судового наказу приховала від суду, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання своєї доньки від попереднього шлюбу, [PERSON] , [INFO] , 26 березня 2019 року судом винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача надала суду заяву в якій уточнювала анкетні данні відповідача, а саме зазначила, що 15 грудня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Позивач у судовому засідання підтримував позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що сплачує аліменти, але не має документального підтвердження. Також, зазначив, що знаходиться в скрутному становищі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року, яке набрало законної сили, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не більше 10 прожиткових мінімумів, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь матері дитини [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 202, батьком дитини записаний [PERSON] . Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції Українитаст.180Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, на даний час позивач зобов`язаний сплачували аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) лише на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Інших аліментних обов`язків він не має. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав доказів сплати аліментів та суттєвого погіршення свого матеріального стану і що такі зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбаченихст.192 СК України. Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed