Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста, в якому просить визнати за позивачем право користування на правових підставах житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] [ADDRESS] , житловою площею 16,4 кв.м, з 18 квітня 1997 року. На обґрунтування вимог позивач вказала, що розпорядженням від 09 серпня 1978 року Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» надано для вселення [PERSON] кімнату [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 лютого 2019 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 18 квітня 1997 року. У позивача відсутній ордер на кімнату за адресою: [ADDRESS] , натомість, є лише розпорядження від 09 серпня 1978 року. Рішенням 21 сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19 лютого 2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток по [ADDRESS] Київське шосе, 58, м.Полтава, залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] статусі « [ADDRESS] ». Також, дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Умовою для реалізації права на приватизацію займаної позивачем кімнати є встановлення факту проживання на правових підставах у гуртожитку та визнання права користування житловим приміщенням. Тому, способом захисту прав позивача є саме визнання права користування житловим приміщенням у вказаній кімнаті гуртожитку. 06 лютого 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Управління майном комунальної власності міста надіслало до суду відзив, в якому вказало, що право на приватизацію це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. У вирішенні даної справи Управління майном комунальної власності міста покладається на розсуд суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити повністю. Представник Управління майном комунальної власності міста до суду не з`явився, просив у відзиві про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надійшло. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За таких обставин, суд вирішив судовий розгляд проводити за відсутності сторін, ураховуючи положення ст.ст.211, 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~з ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що розпорядженням від 09 серпня 1978 року Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» надано для вселення [PERSON] кімнату [ADDRESS] . Позивач зареєстрована у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04 лютого 2019 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 18 квітня 1997 року. У позивача відсутній ордер на кімнату за адресою: [ADDRESS] , натомість, є лише розпорядження від 09.08.1978 року. Як вбачається, гуртожиток по [ADDRESS] з 22 травня 2019 року прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від 12 липня 2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «Гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень (рішення Полтавської міської ради від 12 липня 2019 року, 22 травня 2019 року, 19 лютого 2019 року). Відповідно до\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1.\~ст.61 ЖК України\~\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно\~\~до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст.345 ЦК України\~фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей\~1,\~3,\~8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч.ч.1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1\~ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10 травня 2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, установлено, що позивач [PERSON] постійно проживає та користується кімнатою [ADDRESS] [NUMBER] за вищевказаною адресою, що знайшло своє підтвердження протягом судового розгляду, незважаючи на те, що при реєстрації останньої у гуртожитку відсутнє зазначення номера кімнати, а тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання за нею права користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] є законними, обґрунтованими, та такими що не порушують прав та інтересів інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі\~викладеного\~та

Outcome: approved