Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У лютому 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про стягнення банківського вкладу за договором банківського вкладу у гривні України № 590-14/11 від 02.07.2014 у розмірі 119 000 грн., процентів до дня фактичного повернення вкладу, пені у розмірі 3570 грн., суми з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК України та 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування свої вимог посилається на те, що 2 липня 2014 року між ними був укладений договір № 590-14/11 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до якого відповідач отримав від позивачки кошти на депозит в розмірі 1000 грн. з виплатою 25% річних строком з 2 липня 2014 року по 5 січня 2015 року та розмістив їх на депозитний рахунок [NUMBER]. 11.07.2014р. вклад було поповнено на 120 000грн. Однак, по закінченню строку дії даного договору позивачці було повернуто лише 2000грн. банківського вкладу, решта суми та відсотки не повернуті. Протягом розгляду справи представник позивачки уточнив позовні вимоги та з урахуванням повернення 28.04.2015р. суми вкладу та відсотків, нарахованих станом на 5.01.2015р., просить стягнути з відповідача суму інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 40 403,86грн., 3% річних в розміри 1142,02грн., відсотки по день фактичного повернення вкладу в розмірі 7470,74грн., пеню відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 416 838,6грн. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК» був укладений договір банківського вкладу № 590-14/11 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., відповідно до якого відповідач отримав від позивачки кошти на депозит в розмірі 1000 грн. з виплатою 25% річних строком з 2 липня 2014 року по 5 січня 2015 року та розмістив їх на депозитний рахунок [NUMBER] /ас 3/. 11.07.2014р. вклад було поповнено на 120 000грн. /ас 3зв./. Після закінчення строку дії вкладу - 12.01.2015р. позивачка звернулась із заявою до відповідача на отримання коштів за банківським вкладом, проте їй було повернуто лише 2000грн. /ас 4, 5, 16/. Під час розгляду справи в суді позивачкою було отримано вклад в розмірі 119 000грн. та відсотки в розмірі 3961,24грн., що підтверджується заявами на отримання переказу від 30.04.2015р. /ас 23/. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надати послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Оскільки строк дії договору закінчився 5.01.2015р., однак гроші повернуті позивачці лише 30.04.2015р., відповідач порушив взяте на себе грошове зобов'язання, що є підставою для застосування ст. 625 ЦК України. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми - 122 961, 24грн. (119 000+3961,24), що становить 1 142грн. 02коп. (3%/365дн. х 110днів х 122 961,24грн./100), а також сума інфляції за період з лютого 2015р. по квітень 2015р., що становить 122 961,24 х (106,6% х 110,1% х 113,2%)/100 = 163 363,84 - 122 961,24 = 40 402грн. 60коп. Також у зв'язку з несвоєчасним поверненням вкладу на підставі ч. 5 ст. 1061 ЦК України підлягає задоволенню вимога про стягнення процентів по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення вкладнику, що становить 7 126грн. 91коп. (19,625%/365дн. х 113днів х 119 000грн.) Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного суду України № 6-247цс14 від 28 січня 2015р. та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Встановлено, що спір між сторонами регулюється цивільним законодавством про банківській вклад та про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з послідуючими змінами та доповненнями споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом. Разом з тим, ні норами ЦК України, ні Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних спірних відносинах. Крім того, умовами договору строкового банківського вкладу, укладеного між сторонами, також не передбачено, що моральна шкода відшкодовуються винною стороною. Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак суду не надано належних доказів про те, що позивачу винними діями відповідачем завдано моральної шкоди та доказів причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача та діями відповідача. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки в цій частині. Також суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача пеня в розмірі 3% згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що становить 416 838 грн. 60коп., оскільки законодавством, зокрема, ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання передбачена відповідальність у вигляді сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial