overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У листопаді місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до Харсіцької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в якому вказує, що в [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. За життя чоловіком заповіту не складено. У відповідності до ст.1261 ЦК України, вона є спадкоємицею першої черги і має право успадкувати майно померлого. Просила суд визнати право власності на будинок з господарськими будівлями, за нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд визнати право власності на житловий будинок з господарським будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданого 08 вересня 1986 року Чорнухинським районним відділом ЗАГС Полтавської області. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. . Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Оскільки, [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, тому має всі правові підстави для визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який належав [PERSON] і знаходиться за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У листопаді місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 11 серпня 2000 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Самостійно утримувати сина не в змозі. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 800 гривень. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. На адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі та змінила позовні вимоги. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина в розмірі 300 гривень, щомісячно. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні надав пояснення з яких слідує, що він в змозі щомісячно виплачувати вказану позивачкою суму. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в 2000 році. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою. Відповідач проживає окремо. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь свого сина, так як він працездатний і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що 30 жовтня 2011 року він уклав шлюб з [PERSON], після чого вони спільно проживали до червня місяця 2015 року. Починаючи з вересня місяця 2014 року відповідач постійно відлучалася з дому на тривалий час , у тому числі на ніч мотивуючи великою зайнятістю на роботі. 09 червня 2015 року відповідач народила дитину, [PERSON], про що в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 976, де батьком дитини записаний [PERSON]. Позивач зазначає, що через тиждень після реєстрації народження дитини до нього підійшов невідомий чоловік та повідомив, що він є батьком дитини та позивач ніякого відношення до дитини не має. Після проведення генетичної експертизи було встановлено, що позивач не є батьком дитини, [PERSON]. Зважаючи на викладене вище, позивач просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 976 від 08.07.2015 року про народження [PERSON], зробленого в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану. У судове засідання позивач не зявився, направленим до суду листом просив розглядати справу у свою відсутність. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки судові не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2011 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. 09 червня 2015 року відповідач народила дитину, [PERSON], про що в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 976, де батьком дитини записаний [PERSON]. Відповідно до висновку генетичної експертизи про біологічне батьківство, позивач не є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до частин 1, 2 ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведеності відсутності споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оскільки факт відсутності споріднення між [PERSON] та дитиною, [PERSON] доведено висновком генетичної експертизи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони проживали однією сімєю , вели спільне господарство. За час спільного проживання у них 07травня 2014 року народилася донька, [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Позивачка зазначає, що з жовтня місяця 2014 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно допомогу на утримання дружини та дитини, позивач не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти урозмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що шлюбні відносини з позивачкою припинені лише в жовтні місяці 2015 року, він постійно приймає участь у вихованні дочки та надає матеріальну допомогу на її розвиток та утримання, шляхом купівлі продуктів харчування, одягу, а також надає грошові кошти відповідачу. Крім цього він не має можливості сплачувати таку суму розміру аліментів, оскільки його заробітна плата встановить всього 1\~700,00 грн. на місяць. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 07травня 2014 року народилася донька, [PERSON]. Шлюбні відносини у позивача та відповідача фактично припинилися у жовтні місяці 2015 року, з того часу сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивача. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500, 0 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися, відповідач не в повній мірі цікавиться дитиною та її вихованням, матеріальну допомогу надає незначну й нерегурярно, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо у тримання своєїдонькивідповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала аналогічні пояснення, які викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в частині, що аліменти він сплачував, про що надав квитанції. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року, від якого у них [INFO] року народилася донька,[PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 10 січня 2015 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 7,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і знаходиться на території Гільцівської сільської ради на підставі Державного акту на право власності на землю серії РІ №534470 виданого 26 грудня 2001 року Гільцівською сільською радою. Він є спадкоємцем свого батька [PERSON], і за законом має право на спадкування майна померлого, земельної ділянки. [PERSON] його мати відмовилася від прийняття спадщини на його користь. Просив суд визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визнати право власності на земельну ділянку за ним. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився подав до суду заяву в якій просив суд розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з»явилися суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 10 січня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина земельна ділянка площею 7,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і знаходиться на території Гільцівської сільської ради на підставі Державного акту на право власності на землю серії РІ №534470 від 26 грудня 2001 року. Позивач є сином померлого [PERSON] і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом. Мати позивача [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на його користь, що підтверджується відповідною заявою від 09 листопада 2015 року. У свідоцтві про народження позивача у графі батько записано «Лазоренко Іван Олександрович» Оскільки [PERSON] є спадкоємцем майна батька за законом, він має право успадкувати його, тобто земельну ділянку площею 7,02 га, але маючи фінансові проблеми та через відсутність оригіналу державного акту позивач не зміг своєчасно оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Суд бере до уваги відсутність спору, а також те, що іншого шляху реалізувати своє право власності на земельну ділянку у позивача немає, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 16 лютого 2003 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Луговиківської сільської ради на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-ПЛ №043440 від 11 січня 2004 року. Він є спадкоємцем свого батька [PERSON], і за законом має право на спадкування майна померлого, земельної частки (паю). Просив суд визнати право власності на земельну частку (пай) за ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, суду показав, що 16 лютого 2003 року помер його батько [PERSON] Після його смерті залишилась спадщина земельна ділянка площею 3,74 га. Він проживав разом із батьком до дня його смерті. Просив суд визнати право власності на землю за ним. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не заперечують проти прийняття спадщини, земельної ділянки, що залишилась після смерті батька, їх братом, позивачем по справі. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 16 лютого 2003 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина земельна ділянка площею 3,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Луговиківської сільської ради на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-ПЛ №043440 від 11 січня 2004 року. Позивач є сином померлого [PERSON] і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом. У свідоцтві про народження позивача у графі батько записаний «Шайнуров Раїф Тимергалійович» В матеріалах справи мається довідка видана Луговиківською сільською радою з якої вбачається, що [PERSON] проживав разом із своїм батьком [PERSON] до дня його смерті, тому відповідно до статті 1268 ЦК України він не пропустив термін для прийняття спадщини після смерті батька. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем майна батька за законом, він має право успадкувати його, тобото земельну ділянку площею 3,74 га, але через відсутність оригіналу державного акту на землю не зміг своєчасно оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Суд бере до уваги відсутність спору, а також те, що іншого шляху реалізувати своє право власності на земельну ділянку у позивача немає, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору обміну квартир, посвідченого 07 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Шульгою Т.А. У вказаній квартирі з 23 грудня 2009 року зареєстрована відповідач [PERSON], 1989 року народження, що підтверджується довідкою житлово експлуатаційної контори №6. Відповідач у означеній квартирі ніколи не проживала, нею не користувалась та не користується. Просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору обміну квартир, посвідченого 07 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Шульгою Т.А. У означеній квартирі зареєстрована як член сім»ї онука [PERSON], котра у цій квартирі не проживає та ніколи не проживала, що підтверджується актом житлово-експлуатаційної контори №6 від 17 грудня 2015 року. Ці обставини підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON], котрі підтвердили суду, що [PERSON] ніколи не проживала та не проживає у квартирі за [ADDRESS], власником якої є [PERSON], власних речей та майна у ній не зберігає. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім»ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сім»ї власника на проживання в квартирі є похідним від прав власника на житлове приміщення. [PERSON] стала власником квартири 07 жовтня 2003 року в результаті обміну квартир, і з цього часу їй належить право реалізації складових частин права власності, визначених Цивільним кодексом України. Положення частини 2 статті 405 ЦК України передбачає втрату права на користування житлом членів сім»ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому із наведених підстав суд вважає доведеним факт не проживання понад один рік відповідача у квартирі [PERSON], позаяк витрат по утриманню вказаної квартири [PERSON] не несе, тому позов підлягає задоволенню та слід визнаним її такою, що втратила право на житло, оскільки не користувалась житлом та не проживала у ньому. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 13 грудня 2005 року уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 2394. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, поглядів на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягає на його задоволенні, суду пояснив, що у наданий судом термін для примирення вони не дійшли згоди, збереження сім»ї є неможливим, тому шлюб за таких обставин збережений бути не може. Відповідач в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд, заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13 грудня 2005 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 2394. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх, хоча й проживають у одному будинковолодінні. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, що призвели до припинення шлюбних відносин. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, в наданий судом термін не вживали заходів до примирення. Тому за наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. Неповнолітні діти залишаються проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved