Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» мав рахунок [NUMBER] для зарахування коштів. Від організації СМУ «ЮЕМ», що підтверджується довідкою від 27 серпня 2012 року № 478. В додаток до його рахунку було відкрито додатковий рахунок № [NUMBER], на який 21 листопада 1996 року надійшли кошти в сумі 10 519 грн. У зв`язку з відмовою працівників банку видати ці кошти, позивач їх не отримав та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 10 519,95 грн. Ухвалою судді від 17 лютого 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 26 травня 2020 року позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. 02 червня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що 17 січня 1991 року у філії №3199 в Чигиринському відділення Ощадного банку СРСР га ім`я [PERSON] був відкритий рахунок [NUMBER]. 21 листопада 1996 року прийнято Закон України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», яким встановлено зобов`язання держави щодо компенсації вкладів громадян, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, розміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР. На виконання вимог Закону установи Ощадного банку України провели у 1996 році одноразову індексацію вкладів громадян і видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету України. Станом на 02 січня 1992 року на рахунку [NUMBER], відритому на ім`я [PERSON] обліковувалась сума 10019 карбованців, які було відновлено у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні, а саме: 10019*1,05=10519,95 грн. Таким чином, у Черкаській філії відділення АТ «Ощадбанк» наявний компенсаційний рахунок із залишком 10519,95 грн на ім`я [PERSON] . У зв`язку з тим, що АТ «Ощадбанк» проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах, передбачених для цього державним бюджетом України і перехованих з нього грошових сум, у порядку визначеному КМУ. Після 2012 року постанови КМУ щодо порядку відновлення заощаджень громадян шляхом компенсаційної індексації в установах Ощадного банку України не приймались, питання щодо виплати позивачу коштів залишається невизначеним. Ураховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні. 16 липня 2020 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судо встановлено, що 17 січня 1991 року у філії №3199 в Чигиринському відділення Ощадного банку СРСР на ім`я [PERSON] був відкритий рахунок [NUMBER]. 21 листопада 1996 року прийнято Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», яким встановлено зобов`язання держави щодо компенсації вкладів громадян, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, розміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР. На виконання вимог Закону установи Ощадного банку України провели у 1996 році одноразову індексацію вкладів громадян і видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету України. Станом на 02 січня 1992 року на рахунку [NUMBER], відритому на ім`я [PERSON] обліковувалась сума 10019 карбованців, які було відновлено у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні, а саме: 10019*1,05=10519,95 грн. Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Відповідно до статті 1 цього Закону на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Статтею 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установи Ощадного банку України на підставі цього Закону протягом грудня 1996 року - березня 1997 року проводять одноразову індексацію вкладів громадян. На проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладнику видається ощадна книжка. Статтею 6 вказаного вище Закону передбачено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. Згідно із роз`яснення Верховного Суду України від 15 березня 1999 року № 1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» судами встановлено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України. Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників. Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно із Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 01 січня 2012 року внесені до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000,00 гривень на одного вкладника. Таким чином, іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено, що є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed