Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

у лютому 2020 року [PERSON] через свого представника - [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 650,00 грн. до 3 500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2009 року, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі по 2 500,00 грн., щомісячно, починаючи 14.11.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, згодом відповідач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів до 650,00 грн., обґрунтовуючи свою позицію тим, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як одружився, та у нього народилась друга дитина. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року було задоволено вимогу про зменшення аліментів. Посилалась на те, що аліменти на дитину у розмірі 650,00 грн. на сьогодні не забезпечують основні потреби дитини відповідно до її вікових потреб та її гармонійний розвиток. Дитина наразі навчається, на що нею несуться витрати, а також потребує одягу, їжі, лікування, кишенькових коштів. Ухвалою судді від 11.02.2020 року у справі відкрито провадження з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 21.05.2020 року (а.с. 96-97). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 13.05.2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача, в якій останній позов повністю визнав та не заперечував проти його задоволення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, на підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий 02.06.2009 року було розірвано (а.с. 6-7). Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі по 2 500,00 грн., щомісячно, починаючи 14.11.2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року у справі № 752/17407/13-ц зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2008 року в розмірі 2 500,00 грн. та стягнуто з моменту набрання рішенням законної сили з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 650,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved