Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У листопадів 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 26 липня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000,00 гривень, а останній зобов`язався повернути їх за першою вимогою позивача. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 26 липня 2013 року. 06 вересня 2018 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 26.07.2013року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 100 000,00гривень, три проценти річних у сумі 9008 гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 43310 гривень 00 копійки. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив частково, суму боргу зазначену в розписці визнає, проти інфляційних витрат та трьох відсотків річних заперечує посилаючись на їх необґрунтованість. Третя особа в судовому засіданні проти наданого позову заперечила, посилаючись на те, що борг на даний час вже сплачений. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2013року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000,00 гривень, а останній зобов`язався повернути їх за першою вимогою позивача. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 26 липня 2013 року (а.с. 7). 06 вересня 2018 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 26.07.2013року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 9008гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 43310гривень 00 копійки. Розрахунок суми трьох процентів річних та індексу інфляції по договорах позики наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 11-13). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 9008 гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 43310 гривень 00 копійки. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 1523 гривень 19 копійки.

Outcome: approved