Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1984 році відносно нього та двох його сестер їх батьки були позбавлені батьківських прав. За рішенням Бородянської райради № 164 від 21 травня 1984 року за ним /позивачем/ та його сестрами було закріплено житлову площу у будинку по вул. Шевченка, 71 в с. Шибене Бородянського району Київської області на період всього часу їх перебування в державних установах. Коли він /позивач/ та його сестри повернулись з інтернату, то виявилось, що закріплене за ними вказане житло передано іншим особам. Після численних звернень до Шибенської сільської ради їм було надано тимчасово для проживання житло, а саме старий занедбаний будинок, який залишився після померлої [PERSON], розташований за адресою: вул. Лісова (раніше - Петровського), 16, с. Шибене Бородянського району Київської області. Даний будинок він /позивач/ відремонтував та заселився до нього у 2006 році. У 2008 році у будинку сталася пожежа в результаті якої згорів майже весь будинок і всі його /[PERSON]М./ речі та документи. За власний рахунок позивач відбудував цей будинок, підключив до нього електропостачання, зробив свердловину для води. Оскільки з дозволу Шибенської сільської ради він /позивач/ у 2006 році заселився до зазначеного будинку, вже більше 10-ти років відкрито безперервно володіє та користується цим будинком, сплачував податок за землю та обробляє земельну ділянку, розташовану біля будинку, користується комунальними послугами, які оплачує, до того ж згідно розпорядження Бородянської РДА № 377 від 12 грудня 2017 року він являється піклувальником свого неповнолітнього племінника [PERSON], [INFO], та зобовязаний зберегти за ним право користування житлом за вказаною адресою, можливості оформити даний будинок на своє імя не має, так як сільська рада до цього часу не визнала спадщину після смерті [PERSON] відумерлою і не поставила цей будинок на баланс сільської ради, то просив визнати за ним /позивачем/ право власності на житловий будинок № 16 по вул. Лісова (раніше Петровського) в с. Шибене Бородянського району Київської області за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Представник відповідача Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області голова сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, щодо його задоволення не заперечувала. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сімї Бородянської РДА [PERSON] в судовому засіданні позов вважала таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що, як зазначив [PERSON] у судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с. 8, 54-65/ і визнається сторонами, у 1984 році відносно позивача та його сестер їх батьки були позбавлені батьківських прав і за рішенням виконкому Бородянської райради народних депутатів № 164 від 21 травня 1984 року за ним /[PERSON]М./, [PERSON] та [PERSON] було закріплено житлову площу у будинку № 71 по вул. Шевченка в с. Шибене Бородянського району Київської області на весь час їх перебування в державних установах. Однак, коли вони повернулись з інтернату, то виявилось, що закріплене за ними вказане житло передано іншим особам. Після звернень до Шибенської сільської ради їм було надано тимчасово для проживання житло, а саме старий занедбаний будинок, розташований за адресою: вул. Лісова, 16, с. Шибене Бородянського району, який відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 12 квітня 1989 року належав [PERSON], яка померла 14 січня 2000 року і спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Починаючи з 2006 року по даний час, позивач проживає без реєстрації у вказаному будинку, доглядає за цим будинком, проводить поточні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги та податок за землю /а.с. 7,9,13-15/. Відповідно до\~ч.1,4\~ст.344\~ЦК України,\~особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п'яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Набуття\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~набувальною давністю\~регулюється законом. Право\~власності на\~нерухоме майно,\~що підлягає\~державній реєстрації,\~виникає за\~набувальною давністю\~з моменту\~державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Враховуючи викладене, оскільки позивач, починаючи з 2006 року по даний час, тобто, більше десяти років відкрито і безперервно користується вищевказаним будинковолодінням, яким добросовісно заволодів, власник будинку померла і спадщину після її смерті ніхто не прийняв, дана спадщина також не визнана відумерлою, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати за [PERSON] право власності на жилий будинок № 16 по вул. Лісовій ( бувша Петровського) в с. Шибене Бородянського району Київської області за набувальною давністю.

Outcome: approved