Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1994 року та договору дарування 2/3 часток в праві спільної часткової власності на квартиру від 19.03.2018 року. В квартирі, крім неї, зареєстрований відповідач, який з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачуює комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Позивач надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не з`явився, про день, час, місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1994 року та договору дарування 2/3 часток в праві спільної часткової власності на квартиру від 19.03.2018 року. В квартирі зареєстрований відповідач, який з 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом від 19.02.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved