Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 31.12.1999 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою у Володарському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №91. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], 14.11.2006 року. Вказав, що подружні стосунки між ним та дружиною припинені, через відсутність розуміння, різних поглядів на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просив шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відповідачці змінити прізвище на жіноче «Комісарова». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася з відомих суду причин, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 03.04.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сімї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 31.12.1999 року сторони зареєстрували шлюб у Володарському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №084966. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сімєю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується вимог в частині зміни відповідачці прізвища на дівоче «Комісарова», то вони задоволенню не підлягають, оскільки за ст.113 СК України право на зміну шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. Оскільки до суду не надано клопотання відповідачки [PERSON] з проханням щодо зміни прізвища на дівоче, суд не вправі змінювати прізвище без її волевиявлення.

Outcome: partial