Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку. За життя [PERSON] склала заповіт відповідно до якого заповіла йому сертифікат на право на земельну частку (пай). 27 вересня 2020 року він звернувся у Кременецьку державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] .. Однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ним не подано відповідні документи, які б підтверджували постійне місце проживання його з [PERSON] . На підставі викладеного просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує з підстав наведених у ньому та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Кременецької міської ради, позовні вимоги визнає. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2021 року замінено первісного відповідача Гаївську сільску раду на Кременецьку міську раду. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин приходить до наступних висновків. Позивач є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , що підтверджується заповітом, що посвідчений 27 вересня 2002 року секретарем Гаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області Шереметою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 227. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 серпня 2004 року, виданого Гаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0201715 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Кременецької районної державної адміністрації від 28 травня 1996 року №238 належить право на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарську підприємстві - агрофірми «Жовтень», розміром 2, 52 га. З довідки, виданої Гаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області №340 від 06 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] на день смерті була зареєстрована та проживала в с. Діброва Кременецького району Тернопільської області. З повідомлення державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори Остапчука В.П. від 07 листопада 2020 року №01-16 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним постійне місце проживання зі спадкодавцем [PERSON] не підтверджено відповідними документами і у вказаний термін [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У Постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що не мав змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті тітки, у зв`язку з тим, що не знав про існування заповіту. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а саме те, що представником відповідача відповідно до поданої заяви позов визнано, вказане визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також із врахуванням поважності причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд вважає, що [PERSON] слід визначити додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. При цьому у відповідності до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved