Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення без надання іншого житла. Позивач свої вимоги обґрунтовують тим, що 22.06.2009 року на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» рішенням загальних зборів акціонерів Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний» було перейменовано в ПАТ «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Універсал Банк». 17.12.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір Іпотеки посвідчений Прокопенко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним №2376. Згідно вказаного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №003-2900/756-0696 від 17.12.2007 року, в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] , предмет іпотеки належав іпотекодавцям в рівних частках на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом. 19.06.2013 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №003-2900/756-0696 від 17.12.2007 року в сумі 100453,47 швейцарських франків, що становить 428319,03 грн., шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] за ціною 304000 грн. 15.07.2016 року на підставі вказаного рішення суду зареєстровано право власності за ПАТ «Універсал Банк» на квартиру [ADDRESS] . Право власності відповідачів на зазначену квартиру припинилося в результаті звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України. 14.01.2014 року та повторно 12.06.2014 року позивачем було направлено, вимога про добровільне виселення, згідно якої відповідачі мали звільнити квартиру в добровільному порядку протягом 30 днів з дня отримання зазначеної вимоги. Однак, станом на дату подачі позову. Квартира не звільнена в добровільному порядку. Враховуючи вищевикладене, просить суд виселити без надання іншого житла відповідачів з квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів судовий збір. 14.02.2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 36). 15.05.2017 року розпорядженням керівника апарату справу направлено на повторний автоматизований розподіл (а.с. 41). 15.05.2017 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Шум Л.М. (а.с.42). 21.06.2017 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження (а.с.43). 19.04.2018 року ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання (а.с. 60-61). 25.06.2019 року заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого житла - задоволено. Виселено без надання іншого житла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнуто судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с.81-84). 05.08.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення, відповідно до якої, остання просить скасувати рішення, оскільки на протязі 2008-2009 року оплачувала щомісячні платежі. В листопаді 2008 року вона зверталась з усним проханням перевести кредит на неї, про що їй було відмовлено. З того часу ніяких контактів з банком вона не мала, ніякої інформації від банку або поштою не отримувала. Банк не сповістив її що позичальник з котрим вона ніякого зв`язку не має, не сплачує кредит, що за кредитом виник борг і що звернене стягнення на її майно. Не запропонував перевести кредит у гривневий і зробити реструктуризацію, що повинен був зробити згідно мораторію на валютні кредити. Однокімнатна квартира, що є предметом кредитування і належить їй на підстав Ѕ прав власності є її спадщиною від батька. Зазначає, що обставляла цю квартиру меблями та мала намір здавати її в оренду і таким чином мати засіб для існування дітям. Квартира дорога їй як спадщина батька, в неї вкладено чималі її власні кошти та ці півтори кімнати житлової площі є на двох її неповнолітніх дітей, в т.ч. немовля, що можуть взагалі залишитися на вулиці. (а.с. 88-91). 28.10.2019 року ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2019 р. задоволено, заочне рішення скасовано та призначено підготовче судове засідання (а.с. 115-116). 09.12.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 152-153). Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, проте до суду не з`явився (а.с. 160, 165). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 169). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов дол. наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що правонаступником ВАТ «Універсал Банк» є ПАТ «Універсал Банк». Встановлено, що 17.12.2007 р. між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір Іпотеки посвідчений Прокопенко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним № 2376 (ас. 6-10). Відповідно до умов зазначеного договору, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] перед Банком за Кредитним договором №003-2900/756-0696 від 17.12.2007 року, в іпотеку передано квартиру номер [ADDRESS] , предмет іпотеки належав Іпотекодавцям в рівних частках на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. 17 грудня 2007 року за реєстраційним № 2371, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 17 грудня 2007 року за № 2574863, витяг про реєстрацію № 5157074 від 17 грудня 2007 року. Судом встановлено 19 червня 2013 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ Універсал Банк, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 003-2900/756-0696 від 17 грудня 2007 року в сумі 100453,47 швейцарських франків, що становить 428319,03 грн., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] за ціною 304000 грн. (ас. 16-19). Встановлено, 15.07.2016 року на підставі зазначеного рішення суду зареєстровано право власності за Банком, на квартиру [ADDRESS] , про що внесено запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за номером 15408253 (ас. 20-22). Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Таким чином, право власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] , припинилося в результаті звернення стягнення на майно, а саме: на вказану вище квартиру, в свою чергу, Банк. Позивач по справі набувши право власності на предмет іпотеки набув всіх прав і обов`язків власника, передбачених чинним законодавством. Встановлено, що 14.01.2014 року та повторно 12.06.2014 року Банком була направлена вимога про добровільне виселення, згідно якої відповідачі мали звільнити квартиру в добровільному порядку протягом 30 днів з дня отримання зазначеної вимоги (ас. 23-27). Також, 10.01.2017 року представниками Банку був здійснений черговий виїзд до квартири з метою перевірки факту звільнення, в ході якого було встановлено, що доступ до квартири обмежений з боку попередніх власників. Двері зачинені потрапити до квартири не виявилось можливим. За результатами виїзду був складений Акт про відсутність доступу до приміщення (а.с. 28). Встановлено, що відповідно Довідки з місця проживання та прописки від 10.01.2017 року, виданої ЖБК «Автотранспортник» в квартирі зареєстрований [PERSON] , відповідач по справі 19.02.1942 р . н . (ас. 29). Встановлено, що 18.01.2017 року представником Банку була подана заява про зняття з реєстрації відповідача [PERSON] , як особу яка втратила право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Цього ж дня у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено (ас. 30-31). Таким чином, судом встановлено, що Банк використав усі законні засоби для добровільного врегулювання спору, проте відповідачі не реагують на такі дії та продовжують порушувати право власності позивача. Окрім цього, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] , які викладені у заяві про перегляд заочного рішення, оскільки у своїй заяві відповідач протирічить сама собі, в одній частині заяви вона зазначає, що планувала здавати в оренду спірну квартиру, в іншій частині заяви зазначає, що її неповнолітні діти залишаться на вулиці. При цьому відповідачкою на підтвердження своїх доводів не надано суду жодних доказів. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, зазначене вище положення Житлового закону установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.. Враховуючи вищевикладене у сукупності досліджених матеріалів справи та наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги щодо примусового виселення відповідачів з займаного житлового приміщення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст.ст. 319, 526 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та

Outcome: approved