Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У лютому\~2021\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений 03 липня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем зареєстрований в реєстрі № 4526, виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд» заборгованість розмірі 14157 грн. 45 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що наприкінці 2020 року позивачка дізналась про існування виконавчого провадження № 62621162, відкритого Приватним виконавцем Клітченко О.А. за стягненням по виконавчому напису нотаріуса, зареєстрованого 03.07.2020 в реєстрі за № 4526 за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», що видав Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович. Відповідно до заяви стягувача [PERSON] має заборгованість за кредитним договором б/н та без дати у розмірі 14157,45 гривень. Натомість, [PERSON] ніяких договорів, тим більше кредитних чи будь-яких зобов`язальних з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не укладала, ніяких документів щодо їх укладання не підписувала, та про існування вказаного боргу обізнана не була. Більш того, за вказаною приватним нотаріусом Гораєм О.С та приватним виконавцем Клітченко О.А. у виконавчому написі та матеріалах виконавчого провадження адресою у [ADDRESS] ) ніколи не проживала та зареєстрована не була. Але, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» 03.07.2020 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4526, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ заборгованість у розмірі 14157,45 гривень, за рахунок яких задоволено вимоги відповідача, без розподілу цих коштів. Вважає, що стягнута за виконавчим написом нотаріуса заборгованість не є безспірною, оскільки розрахована юридичною особою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в односторонньому порядку, без попередньої вимоги на сплату, без попередження та з позбавленням можливості її оскарження, за неіснуючим місцем реєстрації позивача, з необґрунтованим завищенням суми своїх вимог, за умови недійсності кредитного договору, нібито наданого [PERSON] та з одночасним порушенням умов вчинення виконавчого напису. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи провести без її участі. Крім цього зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2014 року [PERSON] підписала заяву № 009-03265-140214, відповідно до якої пропонує (надає оферту) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», на умовах, визначених в цій пропозиції та відповідно до Правил Банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20.03.2013 року і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6 Частини 2 цієї пропозиції, що є невід`ємною частиною цієї Пропозиції, укласти з нею Договір на невизначений строк дії. Крім цього, в даній заяві вона підтвердила, що отримала картку [NUMBER] , ліміт кредитної лінії якої становить 10000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановленої кредитної лінії на картковий рахунок, що підтверджено нею своїм підписом в заяві від 14.02.2014 року № 009-03265-140214. Проте, у порушення умов договору № 009-03265-140214 від 14.02.2014 року позивачка свої зобов`язання належним чином не виконала та не здійснила повернення використаних нею кредитних коштів з відсотками позивача. Зі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 30 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , внаслідок чого остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу. Статтею 7 вищевказаного Закону встановлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В той\~же час,\~статтею 50\~Закону України\~«Про нотаріат»\~передбачено,\~що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. На підставі аналізу наведених положень закону, суд дійшов до висновку, що виконавчий напис - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - шляхом надіслання Стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~суд не\~повинен обмежуватися\~лише перевіркою\~додержання нотаріусом\~формальних процедур\~і факту\~подання стягувачем\~документів на\~підтвердження безспірної\~заборгованості боржника\~згідно з\~Переліком.\~Для правильного\~застосування положень\~статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~у такому\~спорі суд\~повинен перевірити\~доводи сторін\~у повному\~обсязі й\~установити та\~зазначити в\~рішенні,\~чи справді\~на момент\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису\~боржник мав\~безспірну заборгованість\~перед стягувачем,\~тобто чи\~існувала заборгованість\~узагалі,\~чи була\~заборгованість саме\~такого розміру,\~як зазначено\~у виконавчому\~написі,\~та чи\~не було\~не вирішених\~по суті\~спорів щодо\~заборгованості або\~її розміру\~на час\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису.\~Така правова\~позиція Великої\~Палати Верховного\~Суду відповідає\~висновкам,\~викладеним у\~раніше ухвалених\~нею постановах\~від 27\~березня 2019\~року у\~справі №\~137/1666/16-ц\~(провадження\~№ 14-84цс19)\~та від\~02\~липня 2019\~року у\~справі №\~916/3006/17\~(провадження\~№ 14-278\~гс18)\~з подібних\~правовідносин,\~відступати від\~яких немає\~підстав,\~про що\~зазначено в\~постанові Верховного\~Суду від\~15\~січня 2020\~року у\~справі №\~305/2082/14-ц\~(провадження\~№ 14-557\~цс 19) з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87857851. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В своїй позовній заяві позивачка зазначає, що ніколи не проживала та не була зареєстровано за адресою, вказаною у виконавчому написі та матеріалах виконавчого провадження, а саме: [ADDRESS] . Так, дійсно в постановах приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. у виконавчому провадженні № 62621162 адресу боржника зазначено: [ADDRESS] . В той же час, у виконавчому написі № 4526 від 03 липня 2020 року зазначено, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що також підтверджується відповіддю з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 26). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Відтак, позивачка мала та має право на звернення до приватного виконавця з клопотанням про виправлення адреси її проживання, втім дана обставина не впливає на винесення виконавчого напису або визнання його недійсним, оскільки в ньому вірно зазначено зареєстроване місце позивачки. Крім цього, в своїй позовній заяві позивачка зазначає, що стягнута за виконавчим написом нотаріуса заборгованість не є безспірною. Як вказано судом вище, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, для визначення чи є стягнута за виконавчим написом сума безспірною або навпаки не безспірною, необхідно встановити, які документи було надано приватному виконавцю для вчинення відповідного виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Необхідно зазначити, що судом неодноразово направлялися запити на адресу приватного нотаріуса Горай О.С. з метою отримання належним чином завіреної копії виконавчого напису від 03.07.2020 року, що зареєстрований в реєстрі за № 4526 та належним чином завірених копій документів, що були підставою вчинення виконавчого напису. В той же час, 24 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява від приватного нотаріуса Горай О.С. в якій він вказав, що витребувані ухвалою суду документи не можуть бути надані, так як 28 липня 2021 року в нотаріальній конторі було проведено обшук та вилучені документи нотаріального діловодства та архіву відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира Перекупки І.Г. від 27.07.2021 року. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обо в`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини. В той же час, позивачкою або її представником під час розгляду справи не заявлялись клопотання стосовно витребування кримінальної справи, в рамках якої було вилучено документи нотаріального діловодства та архіву відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира Перекупки І.Г. від 27.07.2021 року. Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовної заяви в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed