Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

у лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого вона заповіла [PERSON] все майно. Після її смерті у визначений законом строк позивач звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також до вказаної контори для вступу у спадщину звернувся онук померлої - [PERSON] 10 лютого 2015 р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на ? частину вказаної вище квартири. Відповідач не є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині та не включений до заповіту, а отже йому не може бути видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. Проте, останній відмовився надати правовстановлюючі документи на квартиру, посилаючись на їх відсутність. Позивач зазначив, що у нього оригінали такого документа відсутні. Таким чином, нотаріус не може здійснити процедуру оформлення спадкових прав та рекомендувала звернутись до суду. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просив суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 58, 7 кв. м., житловою площею 40, 7 кв.м. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва судді Шумейко О.І. від 23.04.2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, з яким він звернувся до суду у квітні 2015 року, та об»єднано в одне провадження до цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що є рідним онуком [PERSON], яка померла [INFO] в м. Києві. Спадщина яка відкрилась після смерті [PERSON] складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] в Києві. Наявність спадкового майна підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 06.03.2001 року, та свідоцтвом |про право на спадщину за законом видане 18.10.2012 року державним нотаріусом [PERSON] Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Позивач зазначив, що в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори. Однак державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] 06.02.2015 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивача [PERSON] у зв»язку з відсутністю у нього права на спадкування мотивуючи це тим, що 14 січня 2014 року гр. [PERSON] склала заповіт на випадок її смерті на все майно на користь [PERSON], підписаний іншою фізичною особою, який був посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-20. [PERSON] зазначив, що на момент складання заповіту його бабусі було майже 98 років. В квартирі він з бабусею проживали лише у двох. Сторонні особи доступу до квартири без його дозволу не мали. [PERSON] була в похилому віці і потребувала сторонньої допомоги яку [PERSON] їй і надавав. Неодноразово викликав швидку медичну допомогу та дільничного лікаря. Позивач зазначив, що на час складання так званого заповіту 14.01.2014 року він знаходився дома у своїй квартирі разом з бабусею і ніякого нотаріуса не бачив і ніколи його не запрошував. Посилаючись на вищевикладене, просив суд визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2014 року за реєстровим № 3-20 та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] після смерті його бабусі [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав. Суду пояснив, що знав родину [PERSON] ще до смерті його батька. Приходив декілька разів. Після смерті батька відповідача [PERSON] [PERSON] він заходив до квартири відповідача з бабусею [PERSON] [ADDRESS] 1-2 рази на тиждень. Називався завжди своїм іменем. [PERSON] була дуже старенькою. Відповідач її не годував, не доглядав, бив, в квартирі було не прибрано. Якось [PERSON] підізвала його, [PERSON], та сказала, що оскільки її онук не путьовий, вона прийняла рішення скласти заповіт на свою частину квартири [PERSON] Пояснив, що заходив він до квартири зі [PERSON], з якою познайомився роки з 2 назад. Спілкувалися з благочинною організацією в той час і запропонували свою допомогу [PERSON] Він колись працював у благочинній організації «Погляд» на вул..Дмитрівській в м. Києві і доглядає за пристарілими, зиску з цього не має,просто допомагає людям. Не працює. Ключів від квартири він не мав, йому завжди відчиняв відповідач. [PERSON] була рада бачити [PERSON] Він періодично приносив їжу, купив ковдру на вторинному ринку. Про наявність інших родичів,крім онука, він не знав,ніхто йому не повідомляв. Сказали,що матір [PERSON] позбавили батьківських прав і вона ніколи тут не з»являється. Нотаріуса він викликав сам за ініціативи бабусі. [PERSON] просила його влаштувати її до будинку пристарілих,оскільки їй важко жилося і він їй обіцяв,проте це було нелегко зробити. Бабуся в основному слухала радіо,окуляри у неї були. За життя [PERSON] склала заповіт та заповіла [PERSON] все своє майно. Після її смерті він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Про заповіт він [PERSON] не казав - так просила [PERSON]. Державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину,у зв»язку з відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно - на ? частину трикімнатної квартири. Відповідач відмовився надати правовстановлюючий документ, чим порушує його права на отримання спадщини. Просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Проти позову [PERSON] до нього [PERSON] заперечував. Вважає його безпідставним, оскільки [PERSON] виявила бажання скласти заповіт, писати сама вона не могла по старості, а тому він запросив нотаріуса до квартири, де і був він укладений. Підписала заповіт від імені [PERSON] його знайома [PERSON], яка теж допомагала за нею доглядати. Під час посвідчення заповіту, він та [PERSON] знаходилися на кухні і присутні не були. Вважає позов [PERSON] безпідставним та необґрунтованим. Просив в його задоволенні відмовити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просив на підставі вимог ст.ст. 1223, 1297 ЦК України задовольнити. В позові [PERSON] просив відмовити,оскільки вважає, що правові підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. [PERSON] була старенькою проте розуміла значення своїх дій, прочитала заповіт і доручила його підписати [PERSON] Зробила вона це, оскільки була вдячна за його допомогу їй. [PERSON] крім того, що приносив продукти, надав гроші на поховання [PERSON] і відповідач приймав його допомогу і не відмовлявся. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав. Проти позову [PERSON] заперечував. Суду пояснив, що його матір була позбавлена батьківських прав відносно нього. Він залишився проживати з батьком та бабусею [PERSON], [INFO]. Після смерті батька-інваліда [PERSON] [INFO] він залишився проживати з бабусею у трикімнатній квартирі, яка належала їм в рівних частках. З 2012 року не працює. Має професію, проте не працював, оскільки доглядав то за батьком, то за бабусею. Остання отримувала пенсію, він здавав пляшки. 06.01.2014 року до їх квартири прийшов дільничний з колегою. В коридорі ще чекав третій чоловік. Посвідчення не показували. Сказали, що сусіди скаржаться на безлад в квартирі. Їм також не сподобалось те, що вони побачили - неприбрану квартиру. Походили по квартирі, подивилися кожну кімнату та сказали, що прийдуть з соціальної служби і щоб він їх пустив. Після чого дійсно до них у квартиру прийшли [PERSON] - так назвав себе [PERSON] та [PERSON], вони привозили продукти, бабусі привезли ковдру та кофту. Визнає, що квартира у нього захаращена різними речами, які він приносить. Бабусі вже тоді було 98 років проте від опіки вона відмовилася, була неговіркою і завжди боялася втратити житло. На січень 2014 року вона погано бачила. До соціальних служб вони не зверталися, хоча бідували і прийняли допомогу від [PERSON], оскільки думали, що це соціальна допомога. Бабуся дуже хворіла і він викликав їй швидку, доглядав за нею, як міг. Вона могла встати і впасти і тоді, можливо були синці, проте він ніколи її не бив та не ображав, ходив до аптеки, в магазин, прав ,прибирав, робив все, що скаже лікар. Вона завжди була при розумі для свого віку, особисто отримувала пенсію до самої смерті і сама розписувалась за неї, спілкувалась на загальні теми. В січні 2014 року дійсно був випадок, коли до бабусі прийшли дві жінки, він впустив їх та був з [PERSON] на кухні,чув як бабуся їм казала, що у неї є онук і вона відмовляється. Від чого відмовляється - не чув. Він ніколи не спілкувався з бабусею на кшталт заповіту, це було в сім»ї не прийнятно і вона претензії йому не виказувала. Про оформлення заповіту не знав. [PERSON] оплатив поховання і він був вдячний йому. Після смерті бабусі [PERSON] приходив 1-2 рази, розповідав ,що посварився з дружиною і ніде переночувати, намагався залишитись у нього, проте [PERSON] не хотів цього. В свою чергу ні він , ні бабуся ніколи не говорили [PERSON]та [PERSON].про те,що вони мають родичів,хоча їх запитували. Тему його матері з бабусею не обговорювали. Після цього його,[PERSON],призвали на службу до лав анти терористичної операції,де він наразі і служить. В судове засідання його відпустили за повісткою і він спеціально приїхав. Позовну заяву складав представник за його довіреністю, свою частину квартири він подарував дочці своєї матері сестрі - [PERSON] 25.01.2015 року, коли його відпустили у відпустку з АТО. Мати він знайшов через тітку, з якою спілкувався. Своїй тітці зателефонував, коли зрозумів після смерті бабусі, що цікавляться його квартирою. Оскільки [PERSON]після її смерті приїздив до нього. Намагався залишитися, ходив з ним на озеро пом»янути бабусю, а потім він побачив [PERSON] біля воєнкомату в день, коли його забрали служити до АТО 01.02.2015 року. [PERSON] йому про заповіт ніколи не говорив і навіть ходив з ним до нотаріуса, допомагав оформляти спадщину,сказав взяти нотаріусу правовстановлюючі документи. Нотаріус [PERSON]. правовстановлюючі документи взяла проте про наявність заповіту не повідомила.З тіткою він ці документи у нотаріуса забрав. Просив його позов задовольнити, оскільки знає, що волі його бабусі на укладення заповіту не було , а тим більше чужій людині. Вона дуже пишалася цією квартирою,вважала її надбанням. В позову [PERSON] просив відмовити. Представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримали. Проти позову [PERSON] заперечували. Вважають,що волі померлою на укладення заповіту сторонній людині не було і вона не зверталась з проханням до [PERSON], що б та підписала її заповіт. Бабуся дуже погано бачила та не читала нічого, проте писати могла і ніхто не з»ясовував, чи здатна вона підписати заповіт самостійно, якщо вже вона його прочитала. Текст заповіту був підготовлений наперед. Представник [PERSON]пояснила суду,що вона з [PERSON] сестра та брат по матері. Вони не знали одне про іншого. Їй відомо,що її матір з цієї сім»ї вигнали і відносини з бабусею у неї були дуже тяжкі. [PERSON] бабуся виховувала з батьком. Коли батько [PERSON] помер, він важко це пережив, не працював, доглядаючи за бабусею, почав збирати макулатуру,пляшки. Мама дізнавалась через родичів,що з її сином. 21.01.2015 року до них звернулась [PERSON] та повідомила, що у [PERSON] проблеми з оформленням документів на спадщину. Тоді йому стали допомагати, оскільки його в цей час ще й призвали до лав АТО,де він і наразі знаходиться. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 26.07.2014 року померла [PERSON] у віці 98 років. Смерть зареєстрована у відділі реєстрації смерті у м. Києві 28.07.2014 року а.з. №12745 (а.с.20). Причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність (а.с.136). 14.01.2014 року за життя [PERSON] склала заповіт,яким заповіла все майно [PERSON] (а.с.32 об). Заповіт посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] о 17.45 год.,в реєстрі за №3-20. На день смерті [PERSON] була власником 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі: 1/3 частина - Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 06 березня 2001 року, згідно з розпорядженням № 2059. від 06.03.2001 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 20 березня 2001 року в реєстровій книзі за № 769; 1/6 частина - Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2012 року і зареєстрованого в реєстрі за № 8-2300, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 06 листопада 2012 року в книзі: д. 1200-213, номер запису: 769. Вартість спадкового майна 334263 грн. З тексту заповіту вбачається, що «у зв»язку з похилим віком [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності текст заповіту, після прочитання нею вголос, підписаний в присутності заповідача та нотаріуса [PERSON]». Там же викладено [PERSON] рукописний текст наступного змісту «на прохання заповідача [PERSON],заповіт,після прочитання ним вголос підписаний мною [PERSON] власноручно» . Міститься підпис [PERSON] Спадковим майном є ? частина трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Інша частина належала на праві власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 06.03.2001 року та свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.25) та була подарована ним сестрі [PERSON] в січні 2015 року після призову до лав АТО. [PERSON] не є родичем або близьким другом родини [PERSON], і вважає, що [PERSON] склала на нього заповіт, та просила нічого не повідомляти онуку, оскільки позивач їй допомагав і вона вважала свого онука «не путьовим», крім того просила влаштувати її до будинку пристарілих. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом детально з»ясовано обставини спілкування [PERSON] з заповідачем та встановлено наступне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що працювала лікарем в поліклініці,де обслуговувалась [PERSON] у 2013 -2014 роках. Бабуся хворіла на тяжку серцево-судинну патологію. Завжди була адекватною. Коли вона як лікар приходила до них у квартиру,її зустрічав [PERSON] - її онук. Він своєчасно купував ліки,завжди знав,що бабуся приймає і дотримувався її рекомендації, демонструючи наявність ліків завжди. Жодного разу за останні роки біля бабусі вона нікого крім [PERSON] не бачила. Бабуся могла падати,якщо сама вставала і могла втратити свідомість. [PERSON] відповідально ставився до вимог лікаря. Ніколи про заповіт [PERSON] не говорила. Вона була замкненою людиною і не ділилась майже нічим. Говорила з нею про здоров»я. Бабуся ніколи не жалілася на онука. У неї були часті набряки, легенів. Вона відлежувалась,але ходила. [PERSON] її доглядав,проте квартира була в не дуже гарному стані, про що вона як лікар завжди робила [PERSON] зауваження, щоб прибирав. Свідок [PERSON] - дільничий інспектор Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві суду пояснив,що він був на чергуванні у січні 2014 року,коли звернулась з заявою [PERSON] про те,що до її квартири прийшли двоє-троє соціальних працівники та після їх уходу у неї пропали гроші. Бабуся погано бачила,проте сама розписалась у текстах заяви до міліції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] близько 4 років, познайомились на рибалці. Якось пару років назад взимку 2014-2015 року він зустрів його біля магазину «Сільпо»,сказав, що їде до бабусі. Через 1-2 дні вони разом на ринку по вул.. Героїв Дніпра в м. Києві купували для неї ковдру у секондхенді. Він машиною його підвозив до будинку проте у квартиру не заходив. Сказав, що доглядає бабусю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є поштаркою і кожного місяця 6-го числа за життя [PERSON] приносила їй пенсію додому. Повідомила, що бабуся сиділа часто, її садив [PERSON]. Вона до самої смерті сама отримувала пенсію і розписувалась там, де їй показували. Бабуся впізнавала через двері її і кричала, щоб почекали. Завжди була адекватна, проте дуже скритна і нічим не ділилась - ніколи і нічим. Про онука нічого не говорила. Їй відомо,що [PERSON] все купував за пенсію бабусі. До самої смерті [PERSON] впевнено розписувалась за отриману пенсію. В квартирі був безлад. Свідок [PERSON].в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] та знає їх родину близько 40 років. Спілкувалися і були хороші відносини. Раніше частіше, останнім часом ні ,бо бабуся лежала.Завжди була адекватною. Вона бачила,як вони з онуком погано живуть,і пропонувала декілька разів, щоб звернулися до соціальної служби. Проте [PERSON] казала, що їй вистачає [PERSON]. Вона на онука ніколи не жалілася і дуже його любила. [PERSON] дуже хороший, він і роботу покинув із-за неї - доглядав її. Заходила вона до [PERSON] раз чи 2 в місяць, жодного разу у них нікого не бачила і була шокована дізнавшись, що до них ходили сторонні. У квартирі бардак і нечисто. Зазначила, що бабуся була скритною людиною і вольовою. Це вона позбавила матір [PERSON] батьківських прав. Розмови про родичів вони не вели, нічого зайвого не розповідала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною брата матері [PERSON], тобто він її небіж. [PERSON]вона знала і це була дуже любляча бабуся для онука. Проте була вольовою та сильною жінкою. [PERSON] м»який і добрий. Вона дуже дорожила цією квартирою і навіть не дала переступити поріг її квартири іншим жінкам - ні її син вдруге не оженився, ні онук не оженився. Мати [PERSON] вона вигнала. Працівників соціальної служби бабуся не хотіла. Після поховання її сина, їй стало зовсім погано. Свідок її тоді провідала і більше не приїжджала до них. Проте завжди телефонувала [PERSON],той розповідав, що ліки купує. Бабуся завжди була адекватною, зір мала дуже поганий. Завжди повторювала, що у неї є онук і це все. [PERSON] дуже довірливий і слухняний, що скажуть купить - ліки купував. Після того,як [PERSON] повідомив свідка, що до нього приходять із міліції вже 3-4дні і кажуть, щоб він брав документи на квартиру та йшов до нотаріуса, вона зателефонувала матері [PERSON] [PERSON].Сама ж поїхала до [PERSON] та забрала у нотаріуса [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру, які їй заніс [PERSON]. Вона йому сказала,що б він сховав ці документи. Після чого [PERSON] їй повідомив, що йому прийшла повістка до лав антитерористичної операції (далі АТО) . Вони боялися, що у нього хочуть відібрати квартиру,тому він оформив свою власність на сестру та дав їй довіреність на ведення його справ. Сам наразі перебуває в АТО. [PERSON] їй повідомив, що взимку 2014-215 року до нього прийшов міліціонер та повідомив,що прийдуть соцпрацівники та сказав їх пускати і він його не міг не послухатися, відкрив. А [PERSON] ще за життя батька декілька разів приносив пайки до їх квартири і з того часу знає. Але потім не ходив і з»явився тільки взимку. Свідок [PERSON] державний нотаріус Одинадцятої державної нотаріальної контори суду пояснила,що відповідно до заповіту, його посвідчувала вона, проте жодних деталей посвідчення не пам»ятає. Пояснила,що в таких випадках, коли спадкодавці дуже старенькі,то до неї приходять і домовляються про виїзд. Оскільки журнал виїзду містить саме такі дані, вона їх підтверджує. Якщо заповіт підписаний старенькою,то вона їй все розповіла і в таких випадках потрібно написати текст,а не тільки поставити підпис, тому залучають на прохання спадкодавця особу, яка підписує. Якщо б вона відмовилася, заповіт укладений би не був. Текст заповіту - це шаблон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] близько 7 років. Відносини нормальні,мають спільних знайомих. Наприкінці 2013 року вони зустрілися біля станції метро «Оболонь». [PERSON] був з пакетом та сказав,що поспішає його віднести. Вони разом пішли відносити пакет. Двері відчинив молодий сивий чоловік, [PERSON] привітався та віддав пакет. Запах з квартири був жахливий, навіть при відкритті ліфта вже чути. [PERSON] повідомив, що він допомагає бабусі з онуком, оскільки її жалко, вона хворіє,грошей не мають, і запитав, чи не хоче вона допомагати. Після нового року [PERSON] зателефонував та попросив її данні - номер паспорта та ідентифікаційний номер та повідомив, що бабуся бажає скласти заповіт на нього. Свідок не заперечувала і дала свої данні. Ввечері вона під»їхала, це було взимку 2014 року, чекала біля під»їзду Приїхала нотаріус. Вони піднялися до квартири [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] були на кухні. Нотаріус пояснила бабусі, навіщо прийшла, що склала заповіт. [PERSON] читала заповіт в окулярах,тримаючи його біля самого обличчя, сидячи на ліжку, щось уточнювала, перепитувала, проте свідок не пам»ятає, що саме. Сама свідок не розмовляла з бабусею. [PERSON] до неї не зверталась з жодними проханнями під час процедури складення заповіту. Про онука бабуся нічого не говорила. До цього дня вона бачила [PERSON] 2 рази. У квартирі [PERSON] повна антисанітарія. [PERSON] збирає мотлох та пляшки і все несе додому. У квартирі не було холодильника. Після укладення заповіту вони ходили до бабусі рази 3 на місяць, приносили їжу, що можна з»їсти відразу, тому що зберігати її не було де. Одного разу коли вони прийшли,бабуся була у синцях. [PERSON] пояснив, що вона впала. Свідок запитувала про наявність родичів. [PERSON] сказала, що син помер. Вона з сином виховувала онука. Зі своєю матір»ю [PERSON] не спілкується. Про невістку говорила недобре і сказала, що з нею зв»язку немає. Бабусі часто викликали швидку допомогу, у неї хворе серце. Коли вони з [PERSON] приходили,бабуся просила, щоб вони забрали її з цієї квартири. Жити там було неможливо. Підтвердила, що воля [PERSON] відповідала заповіту, вона все розуміла як і те, що підписує заповіт на [PERSON]. Підтвердила, що сама [PERSON] нічого їй про заповіт не говорила і не просила його підписувати від її імені,це просто така процедура. Нотаріус не перевіряла, чи може бабуся писати. Суд вважає пояснення всіх вище вказаний свідків правдивими та логічними та бере їх як належний та допустимий доказ встановлення істини у даній справі. Таким чином, виходячи з свідчень зазначених вище свідків суд прийшов до висновку, що відповідач та його бабуся [PERSON] проживали разом у трикімнатній квартирі в Оболонському районі м. Києва у не сприятливих для проживання умовах. Всі свідки підтвердили той факт, що квартира була захаращена, перебувала в антісанітарному стані. Відповідач не працював, доглядав бабусю, зносив до квартири пляшки та інший непотріб. Бабусі на початок 2014 року було 98 років. Пояснення позивача [PERSON]про те, що [PERSON] бив свою бабусю, не годував її, не знайшли свого підтвердження зібранними в судовому засіданні доказами та суд розцінює критично їх як намагання позивача обґрунтувати необхідність своєї присутності та допомоги в квартирі спадкодавця та її онука з метою доброчинності, без корисливої мети. Позивач жодними доказами не підтвердив суду та не надав логічних пояснень стосовно того, з якого джерела він довідався про сім»ю [PERSON], де, не працюючи, брав кошти на придбання продуктів. Джерело походження коштів також не надав. При цьому не пояснив детально, як він прийшов до сім»ї і ким себе представив їм. Пояснення [PERSON] не містять жодних деталей щодо продуктів, які він купував, з речей купив тільки ковдру на вторинному ринку, не містить деталей спілкування зі спадкодавцем, їх відносин, яким чином він здійснював нагляд за бабусею - чи обслуговував її, щодо предмету спілкування та будь-яких інших пояснень, з яких суд міг би дійти висновку про те, які відносини склались між ним та [PERSON] і що саме стало приводом для укладення нею заповіту на сторонню особу. Крім того, [PERSON] пояснив, що обіцяв бабусі влаштувати її до будинку пристарілих, але не встиг, оскільки не думав, що вона помре, а вирішення цього питання потребувало часу. Не надав доказів, що намагався виконати її прохання. Так само [PERSON] і не було відомо про місцезнаходження правовстановлюючих документів, ні про наявність родичів у сім»ї чи про можливість спілкування з ними. Також суд не може не звернути увагу на те, що вважаючи, що він надає допомогу спадкодавцю, знаючи про наявність заповіту, [PERSON] навіть не потурбувався про купівлю холодильника для бабусі та більш того, навіть не прибрав мотлох у її квартирі, залишаючи свого спадкодавця проживати в антисанітарних умовах, не зважаючи і на чималу вартість спадкового майна. Пояснюючи суду, що він знав сім»ю [PERSON] за життя батька відповідача, [PERSON] також не повідомив за яких обставин він познайомився на той час, і чому повернувся після смерті батька. При цьому суд приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що напередодні приходу [PERSON] до нього заходив дільничний інспектор та наказав впускати до квартири соціальних співробітників, за яких і прийняв [PERSON] відповідач. Таких пояснень відповідача позивач не спростував. Суд не може не взяти до уваги, що і відповідач і його пристаріла бабуся відносяться до недосвідчених, непоінформованих та необізнаних верств населення, вели тихий та замкнутий спосіб життя, у квартирі не було не тільки телевізора, а й холодильника, що і пояснює безумовне виконання розпорядженню «міліціонера» до квартири. Той факт, що до квартири [PERSON] заходили сторонні люди під різними приводами підтверджується і тим, що відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.01.2014 року (а.с.119-122, 126-127), яке прийняв свідок працівник міліції молодший лейтенант [PERSON] Відповідно до зазначеного протоколу [PERSON] 06.01.2014 року заявила про вчинений злочин - після відвідування її квартири двома чоловіками 06.01.2014 року вона виявила відсутність грошей в сумі 500 грн. Також повідомила, що ці незнайомі особи з соціальної служби і надалі будуть сприяти полегшенню їх умов проживання. [PERSON] в протоколі зазначила, що вона їх не розгледіла, оскільки має дуже поганий зір. На кожному з аркушів протоколу [PERSON] розписалася особисто, при тому суд звертає увагу, що підпис її є досить великим та виповнений цілком. Крім того, суд приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що після смерті бабусі до нього приходив [PERSON] і намагався залишитися, оскільки посварився з дружиною, водив відповідача до нотаріуса, допомагав збирати документи нотаріусу, пригощав [PERSON] та провів його служити до АТО на сході України. При цьому [PERSON] так і не повідомив про наявність заповіту від 14.01.2014 року. Зазначені обставини не спростовані [PERSON],який тільки пояснив, що він не має дружини і не міг проситися ночувати до [PERSON] Інших ґрунтованих та логічних пояснень своєї поведінки щодо зазначених обставин суду не надав. 28.07.2014 року [PERSON] взяв розписку у [PERSON], в якій останній підтверджує, що позивач допомагав його бабусі та надав кошти в сумі 4.061,34 грн. на поховання (а.с.96), що сторони підтвердили в суді. Разом з тим, на підтвердження пояснення свідка-поштарки [PERSON]. про те, що [PERSON] до липня 2014 року самостійно отримувала пенсію та розписувалася у відомості особисто надано відомості на виплату пенсій, соціальних допомог з грудня 2013 по 06 липня 2014 року( а.с. 175-182). З довідки Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 16.11.2015 року №2242/Б (а.с.185) вбачається, що з 01.12.2013 року по 01.08.2014 року до [PERSON] за спірною адресою було здійснено 14 викликів екстреної (швидкої) медичної допомоги та здійснено виїзди бригад екстреної швидкої медичної допомоги. Копії карт виклику та документація відсутня у зв»язку з закінченням терміну зберігання (наказ МОЗ від 17.11.2010 р. №999). Будь-який інших документів медичної документації сторонами суду не надано і не встановлено. Разом з тим той факт, що [PERSON] мала дуже поганий зір сторони та свідки підтвердили. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1247 заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу. За вимогою ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Форма заповіту має важливе значення. Для дійсності заповіту вимагається відповідність волі заповідача зовнішній формі її виявлення. Якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може підписати заповіт власноручно, то на його прохання в його присутності та присутності нотаріуса його може підписати інша особа. При цьому нотаріус або посадова особа, зазначає причини, з яких текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем. Судом встановлено, що особу, яка написала текст заповіту та підписала його від [PERSON] - [PERSON] спадкоємиця бачила до часу складання заповіту 2 рази поверхово. З проханням складання заповіту від її імені до [PERSON] заповідач не зверталась ні раніше, ані в день його укладення. Більше того, під час укладення заповіту вони взагалі не спілкувалися. Як пояснила свідок [PERSON], у неї [PERSON] нічого не просила щодо заповіту. Як [PERSON] так і нотаріус [PERSON] не з»ясовували у заповідача, чи може вона сама написати текст заповіту та підписати його. Нотаріус приїхала до квартири заповідача з готовим текстом заповіту, де вже було зазначено про неможливість підписання у зв»язку з похилим віком. Організацією підписання заповіту займався [PERSON] З тексту заповіту від 14.01.2014 року вбачається посилання , що «у зв»язку з похилим віком [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності текст заповіту, після прочитання нею вголос підписано в присутності заповідача та нотаріуса гр.. [PERSON]» разом з тим судом достеменно встановлено, що такого прохання [PERSON] до [PERSON] не висловлювала. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] до липня 2014 року могла самостійно отримувати пенсію та розписуватися за неї, надавати свідчення до міліції та підписувати документи, самостійно вставала, сиділа, приймала їжу, а тому суд вважає, що нотаріусу відповідно до вимог ч.2 ст. 1247 ЦК України необхідно було з»ясувати питання можливості написання заповіту заповідачем, оскільки очевидних фізичних вад таких як тремтіння рук, хвороба рук, повна немічність, відсутність зору або хвороби, крім похилого віку, які б були підставою для визначення неможливості написання заповіту заповідачем , не встановлено. Зазначення причини в заповіті - похилий вік, - не є достатнім для підписання іншою особою, з врахуванням всіх обставин справи. Нотаріус повинен зазначити причини, з яких текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем, чого зроблено не було. Суд вважає, що нотаріус [PERSON] формально посвідчила заповіт, підписаний сторонньою особою без прохання заповідача. З врахуванням викладеного вище суд прийшов до висновку, що [PERSON] написавши в заповіті « на прохання заповідача [PERSON], цей заповіт, після прочитання ним вголос, підписаний мною власноручно» виклала факт, що не відповідав дійсності, що вона і підтвердила особисто в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Враховуючи обставини справи,оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку що волевиявлення [PERSON] на написання заповіту 14.01.2014 року у квартирі №61 по вул.. Мате Залки в м. Києві не було вільним і не відповідало її волі, враховуючи, що жодних доручень на підписання заповіту від її імені вона нікому не давала, хоча і була присутня в кімнаті, де перебував нотаріус та [PERSON] та, як пояснили свідки, читала його. Суд не вважає даний правочин ні нікчемним, хоча встановлено, що він не підписаний заповідачем відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України, ані неукладеним, оскільки в даному конкретному випадку встановлено відсутність волевиявлення заповідача в присутності нотаріуса та невідповідність запису в заповіті дійсним обставинам та волі заповідача. На підставі викладеного, на засадах розумності та справедливості судового рішення суд вважає позов [PERSON] законним та обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню, а заповіт таким, що підлягає визнанню недійсним. Враховуючи звернення [PERSON] до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори (спадкова справа №1307/2014) 28.11.2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - його бабусі, що вбачається зі свідоцтв про народження [PERSON] а.с.142 та [PERSON] на а.с.138 та відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з підстав наявності заповіту, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] суд вважає безпідставними та необґрунтованими на підставі вищевикладеного, а саме того, що заповідач [PERSON] не виявляла волі щодо складення заповіту від її імені на користь [PERSON] та не доручала це іншим особам. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved