Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 47513 грн. 28 коп., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова не була оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. 02 липня 2019 року о 22:45 годині позивач у телефонному режимі повідомив оператора Товариства з додатковою відповідальністю «СГ «ОБЕРІГ» про настання дорожньо-транспортної пригоди. 03 липня 2019 року позивач особисто подав до відповідача заяву про настання страхового випадку. В результаті чого, дана заява була прийнята відповідачем у строк, обумовлений комплексним договором страхування за програмою «Впевниний водій» №05-002598 від 31 жовтня 2018 року. 27 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування щодо події, яка має ознаки страхового випадку. Дана заява була прийнята та зареєстрована відповідачем за вх. № 445. 09 вересня 2019 року позивач отримав лист (вих. № 445/1) від відповідача, в якому йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. 09 вересня 2019 року позивач отримав від відповідача ремонтну калькуляцію. Ремонтною калькуляцією № 7145-А від 22.08.2019 року наведено зведені дані по розрахунку вартості відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка становить 47513 грн. 28 коп. Позивач вважає, що в діях відповідача є порушення п.п. 16.1.1., 16.1.5 п. 16.1 договору страхування за програмою «Впевнений водій» № 05-002598 від 31 жовтня 2018 року, ст.ст. 6, 16, 20, 25, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 525, 526, 530, 610, 629, 988 Цивільного кодексу України. Представником відповідача Олійник Є.О. було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] . В обґрунтування вищевказаного зазначила, що наданий позивачем у вигляді доказу скрін-шот свідчить лише про те, що 02 липня о 23 годині 40 хвилин на невідомий телефонний номер було отримано повідомлення з інформацією про номер телефона страхової компанії відповідача. Докази того, що скрін-шот зроблено з телефону позивача відсутні. В той же час, якщо припустити, що телефон був саме позивача, зазначена інформація підтверджує той факт, що позивач протягом 60-ти хвилин не повідомив відповідача про настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ДТП сталося в 22 год. 00 хв., а номер телефону відповідача в смс надійшов в 23.40 - майже через дві години. Звертає увагу на те, що до Договору кожному клієнту надається пам`ятка, роздрукована великими літерами із зазначенням номеру телефону гарячої лінії. Крім цього, 02 липня 2019 року в момент настання ДТП повідомити про страховий випадок, в межах передбаченого договором часового терміну мав водій ТЗ - [PERSON] , якій [PERSON] надав автомобіль у користування. Разом з тим, у позовній заяві позивачем не визначено на підставі якого документу обчислена ціна позову. Відповідачем страховий акт позивачеві не надавався. Також нічим не підтверджені слова позивача про дату звернення до страховика. Представником [PERSON] було також надано додаткові пояснення до відзиву. Пізніше представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій вказав, що посилання відповідача на відсутність можливості перевірити реальність вчинення ДТП в зазначену годину, або самостійно встановити обставини та/або причини вчинення ДТП, або огляду місця події страховиком, або не повідомлення позивачем протягом 60-ти хвилин про настання страхового випадку страховику є такими, що в цілому свідчить про безпідставну відмову у виплаті страхового відшкодування. Зазначає, що позивачем дійсно було подано заяву про настання страхового випадку, про що повідомлено відповідача, який листом Вих. № 445/1 від 09.09.2019 року документально підтвердив, що страховиком зафіксовано подію, яка має ознаки страхового випадку та ним зареєстрована. Також надано письмові пояснення, в яких вказує, що калькуляція № 7145-А від 22.08.2019 року розроблена на основі комп`ютерної програми «Audatex» є належним, достатнім та допустимим доказом, який визначає вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи провести без участі представника позивача. Представник відповідача про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 02 липня 2019 року о 22:00 годині, в м. Дніпрі, вул. Криворізька, в районі е/о № 2, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не врахувала дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впоралась з керуванням, виїхала на смугу зустрічного руху та скоїла зіткнення з автомобілем «KIA RIO», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/4951/19 [PERSON] було визнано винною в скоєному ДТП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. Дана постанова скасована не була і набрала законної сили (а.с.16). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо керування [PERSON] автомобілем «ЗАЗ SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою суду у вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною першою ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 31 жовтня 2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та [PERSON] укладено комплексний договір страхування «Впевнений водій» № 05-002598 (а.с. 27-36). В постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/4458/16-ц (провадження № 61-2844св18) вказано, що наведені умови та правила страхування, викладені в актах цивільного законодавства, наведених Правилах добровільного страхування, що конкретизовані в укладеному між сторонами договорі, є елементами механізму правового регулювання цивільних відносин, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору. Усі наведені договірні умови та правила є обов`язковими для сторін, вони визначають зміст укладеного договору, який сторонам належить виконувати саме відповідно до його умов (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/77507021). Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд зобов`язаний враховувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/4458/16-ц (провадження № 61-2844св18), оскільки право на відступлення від її правового висновку має лише суд касаційної інстанції, шляхом передачі такої справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до п. 15.2.4 вищевказаного договору ознайомити осіб, які мають право користування ТЗ, з у мовами договору і правилами, роз`яснити порядок їх дій у разі настання події, що має ознаки страхового випадку. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Згідно з п. 16.1.1 комплексного договору страхування «Впевнений водій» № 05-002598 у разі настання події, що має ознаки страхового випадку по добровільному страхування наземного транспорту, по добровільному страхуванню цивільної відповідальності власників наземного транспорту повідомити страховика за телефоном гарячої лінії [NUMBER] , [NUMBER] безпосередньо з місця події, протягом 60-ти хвилин з моменту її настання. Позивач зазначає, що 02 липня 2019 року о 22:45 годині він у телефонному режимі повідомив оператора Товариства з додатковою відповідальністю «СГ «Оберіг» про настання дорожньо-транспортної пригоди, що на його думку, підтверджується скрін-шотом тексту СМС-повідомлення від страхового агента відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. З відмови у виплаті страхового відшкодування вих. № 445/1 від 09.09.2019 року вбачається, що ТДВ «СГ «Оберіг» отримало заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування датовану 27 серпня 2019 року щодо події, яка має ознаки страхового випадку та зареєстровано страховиком по справі врегулювання за № 445 (а.с. 17). Підставою для прийняття страховиком рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування стали в т.ч. такі умови договору: порушення страхувальником вимог п. 16.1.1 оферти, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з п. 19.1.1 оферти. Відповідно до з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданого позивачем скрін-шоту (а.с. 18) вбачається, що 02 липня о 23 год. 40 хв. надійшло смс-повідомлення з номером телефону [NUMBER] (який зазначено в договорі страхування «Впевнений водій» № 05-002598). Втім, на який саме номер телефону надійшло дане смс-повідомлення суд не має можливості встановити. Крім цього, даний скрін-шот жодним чином не підтверджує телефонний дзвінок позивача на номер телефону відповідача. Також не вбачається можливим встановити в якому році дане смс-повідомлення надійшло, оскільки на даному скрін-шоті відсутня така інформація. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме інформації, в якій вказати, чи було здійснено телефонний дзвінок чи дзвінки з мобільного номеру телефону [NUMBER] на номер гарячої лінії Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - [NUMBER] 02 липня 2019 року про що 21 січня 2021 року постановлено відповідну ухвалу суду. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що цей номер не належить позивачу. 03 березня 2021 року судом отримано відповідь на ухвалу суду від 21 січня 2021 року з ПрАТ «Київстар», з якої випливає, що зафіксовано здійснення телефонних дзвінків з номеру телефону [NUMBER] на номер [NUMBER] 02 липня 2019 року, а саме о 23 год. 40 хв., о 23 год. 55 хв. та о 23 год. 57 хв. (а.с. 151-152). Відтак, дана відповідь підтверджує, що відповідачеві було зателефоновано після 60-ти хвилин з моменту настання події. Доказів зворотного позивачем не надано. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). На підтвердження суми матеріальних збитків, позивачем надано ремонтну калькуляцію № 7145-А від 22.08.2019 року, відповідно до якої сума збитку становить 47513 грн. 28 коп. (а.с. 19-25). Позивач в позовній заяві зазначає, що даний розрахунок він отримав від відповідача у справі, на підтвердження чого надано скрін-шот (а.с. 26). Втім, з даного скрін-шоту неможливо встановити від кого саме надійшов лист та чи є дана особа працівником відповідача. Надалі в письмових поясненнях представник позивача зазначає, що відповідачем було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «ЗАЗ SENS», державний реєстраційний номер [NUMBER] та розраховано вартість відновлювального ремонту за допомогою сертифікованого в Україні програмного комплексу «Audatex». В свою чергу, представник відповідача заперечує дані обставини. Позивачем суду не представлено, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України належних та допустимих доказів стосовно надання саме відповідачем даного розрахунку. Стосовно посилання представника позивача на постанову у справі № 910/7656/18 суд зазначає наступне. Так, дійсно, в даній постанові вказано, що «Як вбачається з ремонтної калькуляції № АА7277МІ від 12.09.2017, остання була складена саме за допомогою комп`ютерної програми для складання калькуляцій відновлювального ремонту транспортних засобів «Audatex», що виключає сумніви щодо невідповідності ремонтно-відновлювальних робіт характеру пошкоджень.» Втім, даний абзац представником позивача вирвано з загального контексту постанови, оскільки в попередніх абзацах зазначено наступне: «Крім того, Верховним Судом України у листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Отже, наявні в матеріалах справи рахунок № 123032577 від 12.09.2017, виставлений ФОП [PERSON] , який надав послуги з ремонту пошкодженого автомобіля, та додана до нього ремонтна калькуляція №АА7277МІ від 12.09.2017, а також платіжне доручення №884 від 20.09.2017 є належними доказами фактично здійснених позивачем витрат, зумовлених ДТП, по виплаті страхового відшкодування. При цьому, доводи апелянта про порушення судом ст. 78 ГПК України та прийняття в якості доказу ремонтної калькуляції, яка не містить обов`язкових реквізитів, таких як підпис, печатка, які б давали змогу ідентифікувати особу, яка її склала, колегія суддів відхиляє, оскільки дана ремонтна калькуляція подавалася до суду не як окремий документ, а як додаток до рахунку, у зв`язку з тим, що форма останнього не передбачає найменування кожної окремої запчастини чи виду робіт, які вказуються в калькуляції» (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/78611064). В даному випадку калькуляцію подано саме окремим документом, вона не є додатком до документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля та не місить обов`язкових реквізитів таких як підпис, печатка, які б давали змогу ідентифікувати особу, яка її склала. В той же час, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed