Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON], 1981 року народження, батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що 08 серпня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації службою Дніпропетровського міського управління юстиції. [INFO] року у сторін народилася дитина - син [PERSON]. Через місяць після народження дитини, відповідач покинув сім'ю та 04.07.2017 року, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Син - [PERSON] проживає разом з позивачем в будинку [ADDRESS], відвідує КЗО «ДНЗ» (ясла-садок)№ 21 ДМР. Позивач, як мати, приділяє дуже багато уваги та часу вихованню, навчанню та розвитку сина, організовує відпочинок дитини, матеріально забезпечує його. З народження відповідач не цікавиться своєю дитиною, також його не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток сина. За два роки відповідач жодного разу не виявив бажання побачити дитину, або якимось чином поспілкуватися з сином. Вважає, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина. Дитина проживає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, зі згоди відповідача прізвище дитини було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Зі слів відповідача останній не вважає дитину своєю, не збирається утримувати її та піклуватися про неї, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує поти задоволення позовних вимог та позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Зазначив, що не є батьком дитини, та не бажає приймати участі у його вихованні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України у 1991 році), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №586 (арк.с.19). Відповідно до довідки Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 21 Дніпропетровської міської ради від 19.10.2018 року № 214 [PERSON], 2016 року народження, відвідує КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 21 Дніпропетровської міської ради. Батько дитини [PERSON] вихованням сина не опікується, питанням навчання і вихованням сина не цікавиться, у групових та садових заходах участі не брав. Вихованням сина [PERSON] займається мати [PERSON] (арк.с.20). З довідки сімейного лікаря від 24.10.2018 року вбачається, що батько дитини [PERSON] вихованням сина не опікується, здоров'ям його не цікавиться (арк.с.21). Згідно довідки про склад сім'ї за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк.с.22). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (арк.с.23-24). Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року . Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №1/14-39 від 20.02.2019 року, орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З огляду на встановлені в сукупності обставини, суд вважає, що саме таке рішення найкращим чином відповідає інтересам дитини, зростання її в повноцінній родині, в атмосфері любові, розуміння, моральної та матеріальної забезпеченості, наділення необхідною турботою та увагою. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved