overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право проживання у гуртожитку. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач зареєстрований у гуртожитку, який заходиться на балансі позивача, за адресою: [ADDRESS] з 08.02.2011 року. У січні 2014 року було встановлено факт не проживання відповідача. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності . Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, що будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс - 5». Відповідачу було надано кімнату [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР № 295 від 24.02.2014 року у спірній кімнаті гуртожитку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З акту від 10.01.2014 року вбачається, що [PERSON] у гуртожитку не більше року, особистих речей у спірній кімнаті [PERSON] немає, але з реєстрації не знявся. Оплату за проживання відповідач не здійснює. Теперішнє місце проживання відповідача позивачу не відоме. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відповідач втратив право користування спірною кімнатою гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право проживання у гуртожитку. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач зареєстрований у гуртожитку, який заходиться на балансі позивача, за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2013 року було встановлено факт не проживання відповідача. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатами [ADDRESS]. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності . Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, що будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс - 5». Відповідачу та його дружині [PERSON] було надано кімнати № 506, 507 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР № 50 від 15.01.2014 року у спірних кімнатах гуртожитку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З акту від 05.12.2013 року вбачається, що [PERSON] у гуртожитку протягом 17 років не проживає, його особистих речей у спірних кімнатах немає, але з реєстрації не знявся. Оплату за проживання відповідач не здійснює. Теперішнє місце проживання відповідача позивачу не відоме. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відповідач втратив право користування спірною кімнатою гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 06 вересня 2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки виникали постійні суперечки, вони різні люди з різними поглядами на життя, що привело до втрати почуття поваги та любові. З вересня 2013 року подружні стосунки та ведення спільного господарства припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2002 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, актовий запис №08. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з вересня 2013 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 11 вересня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття поваги та любові. З березня 2013 року між сторонами остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2012 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 594. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з березня 2013 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 13 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки виникали постійні суперечки, вони різні люди з різними поглядами на життя, що привело до втрати почуття поваги та любові. З березня 2013 року подружні стосунки та ведення спільного господарства припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання відповідачка не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №614. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з березня 2013 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 18 червня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, різні характери, що привело до втрати почуття поваги та любові. З вересня 2012 року подружні стосунки та ведення спільного господарства припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №216. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з вересня 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 19 лютого 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки виникали постійні суперечки, вони різні люди з різними поглядами на життя, що привело до втрати почуття поваги та любові. На початку літа 2012 року подружні стосунки та ведення спільного господарства припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого Виконкомом Пустогородської сільради Глухівського району Сумської області, актовий запис №02. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені на початку літа 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № SAMDN0000001156482 від 17.08.2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36,0% на рік. Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 02.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 5592,53 грн., а саме: 762,99 грн. - заборгованість за кредитом, 4829,54 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту. Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5592,53 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № SAMDN0000001156482 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 17.08.2004 року [PERSON] було відкрито рахунок та видано платіжну картку, валюта - гривня, базова процентна ставка - 3% на місяць. Сума кредитного ліміту - 1000 грн. Строк дії картки - 2 роки . Позивачем заявлено, що відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 02.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 5592,53 грн., а саме: 762,99 грн. - заборгованість за кредитом, 4829,54 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. 17.08.2004 року відповідач отримав кредитну картку за договором № SAMDN0000001156482 від 17.08.2004 року, то від цієї дати починається перебіг двохрічного строку дії картки, яка відповідно мала діяти до 17.06.2006 року. Отже, початком загального трирічного строку позовної давності за цим договором є 17.06.2006 року, останнім днем для звернення до суду із вимогою про повернення кредитних коштів є 17.06.2009 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 13.01.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed