Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира звернулося до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 01.08.2016 року на адресу позивача звернулась [PERSON] із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 03.08.2016 року [PERSON] призначено допомога при народженні дитини з 01.07.2016 року по [INFO] р. 03.01.2017 року на адресу управління надійшов лист від директора Житомирського міського Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді [PERSON], зі змісту якого виявлено, що [PERSON] систематично залишає дитину на довгий період часу, державну соціальну допомогу використовує не за призначенням. Тому просить розглянути питання про призупинення державної соціальної допомоги при народженні [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], [INFO], у зв'язку із вилученням дитини їх біологічної родини. Внаслідок відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в отримувача допомоги управлінням надміру нараховано та виплачено допомогу при народженні дитини за період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року в сумі 860,00 грн. Розпорядженням начальника Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 16.01.2017 року припинено виплату державної соціальної допомоги при народженні дитини, у зв'язку з нецільовим використанням коштів. З боку управління вжито всіх заходів по попередженню ситуації щодо виникнення переплати коштів. Заявниця сама надала зобов'язання про повідомлення управління щодо обставин, які впливають або можуть вплинути на право отримання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, такий обов'язок покладено на заявника у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а відповідальність осіб за порушення даного Закону детально викладено у ст.. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року відповідач народила доньку - [PERSON]. 01.08.2016 року на адресу позивача звернулась [PERSON] із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 03.08.2016 року [PERSON] призначено допомога при народженні дитини з 01.07.2016 року по [INFO] р. 03.01.2017 року на адресу управління надійшов лист від директора Житомирського міського Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді [PERSON], зі змісту якого виявлено, що [PERSON] систематично залишає дитину на довгий період часу, державну соціальну допомогу використовує не за призначенням. Тому просить розглянути питання про призупинення державної соціальної допомоги при народженні [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], [INFO], у зв'язку із вилученням дитини їх біологічної родини. Внаслідок відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в отримувача допомоги управлінням надміру нараховано та виплачено допомогу при народженні дитини за період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року в сумі 860,00 грн. Розпорядженням начальника Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 16.01.2017 року припинено виплату державної соціальної допомоги при народженні дитини, у зв'язку з нецільовим використанням коштів. З боку управління вжито всіх заходів по попередженню ситуації щодо виникнення переплати коштів. Заявниця сама надала зобов'язання про повідомлення управління щодо обставин, які впливають або можуть вплинути на право отримання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, такий обов'язок покладено на заявника у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а відповідальність осіб за порушення даного Закону детально викладено у ст.. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Станом на 08.12.2017 року сума переплати в розмірі 860,0 грн. не сплачена. При цьому, частиною 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Таким чином, законодавець визначив єдиний можливий випадок стягнення надміру виплачених коштів - це зловживання з боку громадян, шляхом приховування певних обставин. Разом з тим, жодних дій, спрямованих на зловживання, зокрема, шляхом приховування певних обставин, нею не вчинено, доказів її зловживання управлінням не надано та у позові не зазначено. Відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті:заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до Конституції України, встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у ч. 1 ст. 4 вказаного закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Ст. 3 вищевказаного Закону передбачала такий вид допомоги сім'ям з дітьми, як допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до положення ст. ст.13-14 вказаного Закону, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, призначається особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною з дня призначення допомоги по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Ст. 15 вказаного Закону передбачено розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, судом встановлено, що позивачем правомірно було призначено відповідачці соціальну допомогу по догляду за сином досягнення ним трирічного віку. Відповідачка, у свою чергу, взяла на себе обов'язок у випадку працевлаштування, повідомити про даний факт Управління соціального захисту населення. Згідно п. 23 пп. 2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ № 1751 від 27 грудня 2001 року, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку припиняється у разі, коли особа, що отримує в органі праці та соціального захисту населення допомогу даного виду виявила бажання працювати, з дня працевлаштування (початку виконання трудових обов'язків). Згідно положень ст. 22 вказаного Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року, на заявників покладається відповідальність за відомості або надання інформації про зміну обставин, що впливає на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань громадянином (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідачка суду не надала. Суд вважає, що відповідачкою не доведено факту повідомлення позивача про зміну обставин, що впливали на виплату їй допомоги, оскільки, жодних належних та достатніх доказів про таке повідомлення суду надано не було. Судом встановлено недобросовісність з боку набувача - відповідачки, яка приховала обставини (своє працевлаштування), від позивача, що вплинуло на виплату державної допомоги Заперечення відповідачки проти позову свідчать про її намагання уникнути цивільно-правової відповідальності за безпідставно та надмірно отримані кошти допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Сума допомоги, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого не подання громадянином документів при зміні обставин, що впливає на виплату допомоги, повертається ним за вимогою органу, що призначив допомогу. У разі, коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму допомоги, питання про її стягнення органи, що призначають допомогу, вирішують у судовому порядку. Як встановлено, відповідачка в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати позивачеві суму безпідставно отриманої допомоги. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на користь Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Перемоги, 55) суму переплати допомоги при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved