Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі і гідності, в якому посилається на те, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком на 60 годин. Дана постанова була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником міліції Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що позивач нібито 15 жовтня 2013 року, перебуваючи по пр. Миру в м. Дніпропетровську, у присутності громадян та відповідача [PERSON] ображав [PERSON], з якою раніше перебував у фактичних шлюбних відносинах та має спільну дитину. Неправдивість та абсурдність заяви [PERSON] та свідчення [PERSON] була доведена в апеляційному суді Дніпропетровської області. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області якого від 26 листопада 2013 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року скасовано, справу відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що внаслідок дій відповідачів, які полягали у поширенні недостовірної інформації про позивача і наданні її працівникам міліції і було спричинено йому моральну шкоду. Він вимушений був постійно відлучатися з роботи для дачі пояснень в правоохоронних органах, витрачав час на пошук свідків та виправдовуватися перед друзями. Просив суд визнати дії [PERSON], [PERSON], такими що принижують його честь і гідність та стягнути з відповідачів на його користь суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Позивач у судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] надала до суду заперечення, в яких зазначає, що [PERSON], у поданому позові посилається на те, що внаслідок показань свідків [PERSON] та [PERSON] при складані протоколу ними була поширена недостовірна інформація про особу позивача, на підставі якої останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що, в свою чергу, принижує його честь і гідність. Однак в розумінні судової практики надання пояснень у якості потерпілого або свідка не є поширенням недостовірної інформації. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст.75 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Позивач не заперечував, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, справу про адміністративне правопорушення, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи 10.10.2013 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою на ім'я начальника Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у якій просила вжити заходи до [PERSON] , який 10.10.2013 року приблизно о 17 год. 30 хв. біля магазину Корзинка, який розташований за адресою пр. Миру,18 висловлювався під час конфлікту нецензурною лайкою Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком на 60 годин. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року було скасовано та закрито провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП . Як посилається позивач в позовній заяві та у судовому засіданні, що саме через поширення недостовірної інформації про нього відповідачами при подачі заяви [PERSON] до правоохоронних органів та допиті як свідка [PERSON] чого його честь та гідність як особи було принижено. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). Звернення громадян до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, не може вважатися поширенням неправдивих відомостей. Враховуючи те, що надання заяви у якості потерпілого або показання свідка чинним законодавством України не розглядається як поширення недостовірної інформації, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на свідчення відповідачів як на підставу порушення його особистих немайнових прав. Згідно п. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, та те, що позивачем не надано жодних доказів, які в свідчили про поширення відомостей відповідачами серед інших осіб, суд не вбачає законних підстав для визнання відповідачів винними у спричиненні моральної шкоди [PERSON] та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір з відповідачів не стягується.

Outcome: dismissed