Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказує, що 18 квітня 2018 року між ТДВ «СК «Віді-Страхування» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №10748, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ford», д.н.з. [NUMBER] . 23 грудня 2018 року по вул. Зодчих, 5А у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . 18 лютого 2019 року постановою Святошинського районного суду м. Києва водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 04 січня 2019 року до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулась [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування №15/04/9.01/1843.19 в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. 21 січня 2019 року позивач на підставі заяви та Страхового акту № 2772 від 10 січня 2019 року, виходячи з рахунку № КМдС-0000167 від 04 січня 2019, звіту про визначення вартості матеріального збитку №4629 від 08 січня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11993,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 21 січня 2019 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Альфа-Страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8114983, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , особою відповідальність якої застрахована. На підставі вищезазначеного позивач звернувся до ПрАТ СК «Альфа-Страхування» з заявою про страхове відшкодування. 20 березня 2020 року ПрАТ СК «Альфа-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 9044,35 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулося до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 2949,64 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (страховою виплатою, здійсненою «ТДВ «СК «ВіДі-Страхування») та страховою виплатою здійсненою ПрАТ СК «Альфа-Страхування». Відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди та всі спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку виявилися безрезультатними. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 2949,64 грн. та судовий збір 2102,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 25 серпня 2021 року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій просив суд позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 грудня 2018 року, в 00 год. 20 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21043», номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Зодчих, 5-А в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Ford Fiesta», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України. Такими діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у справі №759/166/19 водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що вищезазначена постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП набрала законної сили, а обставини встановлені в ній не доказуються при розгляді інших справ, суд вбачає вину відповідача у ДТП. На момент ДТП автомобіль марки «Ford», д.н.з. [NUMBER] був застрахований на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №10748 від 18 квітня 2018 року в ТДВ «СК «Віді-Страхування». 04 січня 2019 року до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулась [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування №15/04/9.01/1843.19 в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. 21 січня 2019 року позивач на підставі заяви та Страхового акту № 2772 від 10 січня 2019 року, виходячи з рахунку № КМдС-0000167 від 04 січня 2019, звіту про визначення вартості матеріального збитку №4629 від 08 січня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11993,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 21 січня 2019 року. Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ СК «Альфа-Страхування» за полісом № АК/8114983, а тому ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернулося до ПрАТ СК «Альфа-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, за наслідками якої було виплачено страхове відшкодування в розмірі 9044,35 на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування». Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) . Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Підтвердженням розміру реально завданої шкоди є рахунки, акт виконаних робіт та платіжне доручення про виплату страхового відшкодування, таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 2949,64 грн. (11993,99 грн. - 9044,35 грн.). У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Зважаючи на вище викладене,

Outcome: approved