Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила \~в порядку усунення перешкод в користуванні житлом, вселити її в будинок № 72 по вул. Лянгуса в м. Новоград-Волинський, Житомирська області (далі [PERSON]), зобовязати відповідача передати їй ключі від воріт та будинку, а також стягнути з нього на її користь моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебували в шлюбі, під час якого спільно добудували, здали в експлуатацію [PERSON], одержаний ним у дар, та проживали в ньому разом зі своїми дітьми. З 27.02.2008 року вона постійно зареєстрована в [PERSON], однак у звязку з тим, що є інвалідом І групи \~та має проблеми зі здоровям, відповідач з 2013 року почав наполягати на тому, щоб вона звільнила [PERSON], постійно влаштовував сварки, застосовував до неї фізичну силу та врешті вигнав її з дому. З вказаним позовом вже зверталась до суду, який у 2013 році був задоволений, проте в січні 2015 року відповідач в черговий раз вигнав її з [PERSON] разом з дітьми, у звязку з чим вона вимушена винаймати тимчасове житло, термін перебування в якому скоро стікає, а допустити її разом з дітьми до [PERSON] в добровільному порядку відповідач відмовляється, що завдає їй та дітям моральних страждань. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в попередньому судовому \~засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та просила його задовольнити. В подальшому подала заяву про слухання справи за її відсутності. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовими повістками від 09.02.2016 року та 23.04.2016 року, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01.10.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 26.03.2015 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Дані \~спірні правовідносини \~регулюються \~нормами ЖК України \~щодо користування жилими приміщеннями \~в будинках приватного житлового фонду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ст.ст. 150,156 ЖК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 27.02.2008 року зареєстрована в [PERSON], однак на теперішній час вона не має можливості ним користуватися, оскільки відповідач вигнав її та відмовляється впускати в [PERSON]. Відмова відповідача впустити позивача до [PERSON] та вчинення фізичного насильства щодо неї стала підставою для її звернення до органів внутрішніх справ з заявами про вжиття заходів впливу на відповідача, про що свідчать копії відповідних висновків дільничного інспектора міліції від 15.01.2015 року та 28.07.2015 року. На думку суду, зазначені обставини, а також сам факт предявлення позивачем даного позову до суду, свідчать про наявність перешкод в користуванні позивачем [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині її вселення в [PERSON] та передачі ключів від нього є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій відповідача, який позбавив позивача права користування житлом в [PERSON], їй була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до положень ст.ст. 16, 23 ЦК України. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості, бере до уваги обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, відсутність добровільної згоди чи власної ініціативи відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні житлом і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивач. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. (по 551,2 грн. за вимоги майнового та немайнового характерів).

Outcome: partial