Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2007 року по 2016 рік. Від спільного проживання мають дітей: [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2008 року народження. Вона проживає разом з дітьми в гуртожитку, [ADDRESS] . У даній кімнаті зареєстрована вона, діти, а також колишній чоловік [PERSON] . У 2016 році відповідач забрав всі свої речі та виїхав з квартири. За час відсутності відповідач кімнатою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач не проживає без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. 31 січня 2018 року до суду надійшли письмові заперечення [PERSON] на позовну заяву. Вказав, що йому постійно чиняться перешкоди в користуванні кімнатою, не допускається він до кімнати, його речі залишились там. Тому вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що він має гарантоване конституцією право на користування кімнатою, оскільки розірвання шлюбу не припиняє його право на користування кімнатою. Також вважає, що позивачка не має свідоцтва про право власності на кімнату, тому і не має права на пред`явлення позову про визнання його таким, що втратив право користування майном. Просив відмовити в задоволенні позову. 31 січня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , за її згодою проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення з вересня 2016 року він не проживає в даній кімнаті з поважних причин: через наявність неприязних стосунків між ними. [PERSON] не надає можливості проживати в кімнаті, забрала ключі, не впускає, не дозволяє спілкуватись з дітьми. Тому він вимушений проживати у друзів та знайомих. Постійного місця проживання він не має, іншого житла також. Вказав також, що за час зареєстрованого шлюбу дружина майже не працювала, тому всі речі придбавались за його рахунок. Після розлучення всі його речі залишились в кімнаті. Він неодноразово приїздив та хотів потрапити до кімнати, але його туди не впустили. З дітьми спілкувався через двері. Вважає, що припинення сімейних відносин, він не позбавляється права користування житлом. Тому відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом. Також вказав, що він сплачує аліменти на утримання дітей, а частину з цих коштів [PERSON] , сплачує за кімнату. Просив суд визнати причини відсутності [PERSON] в житловому приміщенні за місцем його реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , з 30 вересня 2016 року понад встановлені строки поважними; продовжити [PERSON] строк на користування кімнатою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зберегти за [PERSON] право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10 грудня 2018 року до суду надійшли відповідь на відзив та відзив на зустрічний позов. Вказала, що [PERSON] не навів жодних поважних причин щодо неможливості його проживання в кімнаті більше ніж півтора роки, а лише зазначив, що йому чиняться перешкоди. Жодних доказів не надав. Натомість з актів депутатів вбачається, що відсутні будь-які речі відповідача в кімнаті. Оскільки він не проживає в кімнаті, добровільно її залишив, тому не має жодних прав і обов`язків як наймача та члена його сім`ї. При цьому нею жодних перешкод не чинилось в користуванні кімнатою. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, проти доводів зустрічного позову заперечувала. Просила задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги за зустрічним позовом підтримав. Просив задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають [PERSON] підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] 08 грудня 2004 року був виданий ордер на зайняття кімнати в гуртожитку на сім`ю: він та його донька [PERSON] , а саме на кімнату, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №231 за березень 2018 року встановлено, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] - зареєстровані: [PERSON] (заявник з 2004 року), [PERSON] (донька з 2009 року), [PERSON] (донька з 2009 року) та [PERSON] (з 2009 року зареєстрований, але не проживає з 2016 року). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Відповідач по справі не є членами сім`ї наймача, є колишнім членом сім`ї наймача. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не мав перешкод в користуванні і спірним житловим будинком, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила, з заявами про вселення на спірну житлову площу не зверталась. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надана акти обстеження житлово-побутових умов, складених депутатами Білогордської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05 травня 2017 року, 11 листопада 2017 року, 14 березня 2018 року, квитанції на оплату за кімнату на її ім`я. З акту обстеження житлово-побутових умов від 14 березня 2018 року встановлено, що акт складений зі слів сусідів щодо не проживання [PERSON] з квітня 2016 року, а також депутат вказав, що протягом одного року він проводив обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] і підтверджує те, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо доводів зустрічного позову про поважні причини не проживання в спірному помешкання. Заперечуючи проти позову, [PERSON] , крім власних пояснень жодних належних та допустимих доказів суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив суду причини неможливості подати такі докази. Посилання на те, що він сплачує аліменти, а позивачка сплачує на них за кімнату, суд до уваги не бере, оскільки аліменти стягувались саме на утримання дітей. Тому у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed