Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У лютому 2021 року позивач в особі свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просив оформити трудові відносини, що виникли між ним та відповідачем з 5 квітня по 30 листопада 2020 року, стягнути на його користь невиплачену заробітну плату за період з 5 квітня по 23 квітня 2020 року у розмірі 3601,20 грн, стягнути середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні в період з 30 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги мотивував тим, що 5 квітня 2020 року між ним та відповідачем виникли трудові відносини без укладання трудового договору. З 5.04.2020 по 16.07.2020 позивач займав посаду охоронця. З 16.07.2020 до 30.11.2020 він займав посаду начальника відділу охорони. 30.11.2020 позивач звільнився на підставі п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін). Заробітна плата за відпрацьовані дні з 5 по 23 квітня 2020 року позивачеві виплачена не була, в день звільнення роботодавець не забезпечив позивачу проведення повного розрахунку. Представник позивача наполягає, що саме з 05.04.2020 між сторонами виникли трудові відносини. На підставі п.6 ст.232, ст.235 КЗпП України зазначав про право позивача на отримання заробітної плати згідно з розрахунком позивача у сумі 3601,20 грн за період з 5 квітня по 23 квітня 2020 року, коли він фактично працював у відповідача, проте не отримував заробітну плату. Представник позивача зазначає, що в порушення ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив в день звільнення заробітну плату за період з 5 квітня по 23 квітня 2020 року, тому на підставі ст.117 КЗпП України має право на отримання середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30.11.2020 по день фактичного розрахунку. 16.04.2021 до суду надійшов відзив на позов від відповідача в особі його представника [PERSON] , в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Реван» на посаду охоронника відділу охорони з окладом 6050 грн на місяць 24.04.2020 згідно наказу №532-К від 23.04.2020 та на підставі заяви позивача від 23.04.2020. До 24.04.2020 трудових відносин між сторонами по справі не було, на підтвердження чого надали табель обліку використання робочого часу позивача про прийняття на роботу від 23.04.2020. 05.04.2020 було вихідним днем. У товаристві встановлено 5-денний робочий тиждень для всіх працівників, окрім продавців продовольчих товарів та касира торгівельного залу, що підтверджується Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Представник відповідача зазначає, що суд не наділений повноваженнями оформляти трудові відносини між робітником та роботодавцем. Факт перебування у трудових відносинах з позивачем у період з 24.04.2020 по 30.11.2020 включно відповідачем не заперечується. Вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за вказаний період у розмірі 3601,20 грн. 30.11.2020 наказом товариства №2016-К від 30.11.2020 позивача було звільнено з посади начальника відділу охорони за п.1 ст.36 КЗпП України на підставі заяви останнього з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Провести з позивачем повний розрахунок в день його звільнення товариству не вдалося по незалежним від відповідача причинам, а саме: [PERSON] за розрахунковими коштами 30.11.2020 не прийшов. З 26.11.2020 по 30.11.2020 позивач був відсутній на роботі без поважних причин, відсторонений від роботи не був, причини його неявки роботодавцю не відомі. Тому 30.11.2020 кошти (повний розрахунок) позивача в сумі 4732,40 грн було депоновано з метою дотримання відповідачем касової дисципліни. Повний розрахунок з [PERSON] було проведено відповідно до ст.116 КЗпП України у день пред`явлення ним вимоги про розрахунок, а саме: 08.12.2020. Відсутність заборгованості по заробітній платі позивача підтверджується актом інспекційного відвідування юридичної особи. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначила, що діюче законодавство передбачає можливість відшкодування професійної правничої допомоги саме адвоката. А договір про надання правової допомоги не містить посилання на номер справи, опису послуг, що надається. 22.04.2021 від позивача в особі його представника надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав повністю. Зазначає, що працівникам надаються два вихідні дні при п`ятиденному робочому тижні і один вихідний день при шестиденному робочому тижні. Відповідно до ст.68 КЗпП України вихідні дні на підприємствах, де робота не може бути перервана в загальний вихідний день у зв`язку з необхідністю обслуговування населення. За ст.12 Закону «Про оплату праці», працівники мають право на компенсацію за роботу у вихідні дні. Тому заперечення відповідача в частині неможливості виконання позивачем трудових функцій 5.04.2020 через те, що цей день припадає на неділю, а відповідно правил внутрішнього трудового розпорядку неділя є вихідним днем, необґрунтовані. Правила внутрішнього розпорядку, на думку представника позивача, не є належним доказом, оскільки позивач з ними не ознайомлений. Відповідної розписки суду не надано. Представник позивача вважає, що відповідач зацікавлений у приховуванні табелів обліку робочого часу працівників ТОВ «Реван» за період березень-травень 2020 року, оскільки вони можуть спростувати його заперечення щодо реального робочого часу працівників ТОВ. Під час позапланової невиїзної перевірки дотримання законодавства про працю на підставі звернення позивача встановлено, що трудові відносини між сторонами припинилися 30.11.2020 і в цей же день відповідач ознайомив позивача про звільнення. Проте виплата заробітної плати була проведена позивачу лише 08.12.2020, а не в день звільнення. Представником позивача разом із позовною заявою подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовується наявністю у позивача аліментних зобов`язань щодо утримання його неповнолітньої дочки, оплатою харчування малолітнього сина та отримання допомоги по безробіттю, у задоволенні якого ухвалою судді від 01.03.2021 було відмовлено та залишено позов без руху. На виконання ухвали від 01.03.2021 представником надано заяву, до якої додано квитанцію про сплату судового збору. Також заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: копії табелів (журналу обліку) робочого часу працівників ТОВ «Реван» за період з 1 березня по 31 травня 2020 року. 11.03.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано від відповідача завірені копії табелю робочого часу працівників ТОВ «Реван» за період з 01.03.2020 по 31.05.2020. 19.03.2021 представником до суду подано заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] для підтвердження факту перебування сторін у трудових відносинах з 05.04.2020, у задоволенні якого судом було відмовлено протокольною ухвалою у зв`язку із наявністю доказу про те, що зазначені особи ніколи не перебували у трудових відносинах з відповідачем, що не спростовано стороною позивача (а.с.118). 19.03.2021 представником позивача подано клопотання про допит свідків в режимі відеоконференції, яке не було задоволено, оскільки у клопотанні про виклик свідків судом було відмовлено. 19.03.2021 представником до суду подано заяву про допит позивача як свідка, у задоволенні якої протокольною ухвалою було відмовлено, оскільки ст.92 ЦПК України передбачає допит сторін як свідків виключно за їх згодою, у наявності якої суд не мав можливості пересвідчитися. Крім того, представником позивача подано клопотання про допит як свідка інспектора ГУ Держпраці в Харківській області Бровкіну М.І., оскільки доцільність її допиту представником позивача не обґрунтована. Разом з відзивом відповідачем подана заява про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , яке було задоволено. В подальшому від допиту свідка [PERSON] представник позивача відмовилася. Клопотання представника позивача про вжиття заходів процесуального примусу від 08.06.2021 залишена судом без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача пояснив, що [PERSON] з 05.04.2020 до 23.04.2020 проходив стажування, був допущений до роботи. Трудові відносини між сторонами у справі були оформлені з 24.04.2020, але без оформлення трудового договору. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Пояснила, що трудові відносини з позивачем у справі існували в період з 24.04.2020 до 30.11.2020. До 24.04.2020 жодних відносин між сторонами не існувало. Представник відповідача зазначила, що суд не може оформлювати трудові відносини, така вимога взагалі некоректна. День, з якого, як зазначає позивач, він почав працювати у відповідача 05.04.2020 є вихідним днем, на товаристві лише касири та продавці працюють у вихідні. Суд, вислухавши доводи сторін, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З 24.04.2020 [PERSON] прийнятий на посаду охоронника в ТОВ «Реван» на підставі наказу №532-к від 23.04.2020 (а.с.75). 16.07.2020 [PERSON] переведено начальником відділу охорони на підставі наказу №1101-к від 16.07.2020 (а.с.87). 30.11.2020 позивача звільнено за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України відповідно до наказу №2016-квід 30.11.2020 (а.с.89). Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7-9), копіями наказів (а.с.6, 75, 87, 89). Нараховано за листопад 2020 р. до сплати позивачу 9259,51 грн, що підтверджується розрахунковим листком (а.с.8). Відповідно до довідки №339 від 04.12.2020 [PERSON] працює в ТОВ «Реван» на посаді з 24.04.2020, сума нарахованого доходу за період з 01.05.2020 до 30.11.2020 становить 49\~612,38 грн (а.с.10). 23.04.2020 [PERSON] подано директору ТОВ «Реван» заяву про прийняття на роботу на посаду охоронника з 24.04.2020, що підтверджується заявою від 23.04.2020 (а.с.74). В заяві також зазначено, що позивач з умовами та оплатою праці, охороною праці, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією ознайомлений. З наданого відповідачем табелю обліку використання робочого часу вбачається, що за період з 01.04.2020 по 30.04.2020 [PERSON] працював 5 робочих днів: 24,27,28,29,30 квітня (а.с.76). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених протоколом загальних зборів трудового колективу ТОВ «Реван» від 04.02.2020 №3 для працівників (окрім працівників, які працюють на посадах продавця продовольчих товарів та касира торговельного залу торгових павільйонів та магазинів самообслуговування) встановлюється режим роботи підприємства: робочий час з 09-00 до 18-00, перерва на відпочинок з 13-00 до 14-00 та згідно графіка змінності, вихідні субота, неділя (а.с.77-85). 16.07.2020 [PERSON] просив перевести його на посаду начальника охорони з 16.07.2020, з умовами та оплатою праці, охороною праці, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією ознайомлений, що підтверджується заявою від 16.07.2020 (а.с.86). 16.11.2020 [PERSON] подав заяву про звільнення з займаної посади за згодою сторін 30.11.2020 (а.с.88). Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за період з 01.11.2020 до 30.11.2020 [PERSON] відпрацював 18 робочих днів, 26,27,30 листопада на роботу не з`явився (а.с.90). Відповідно до відомості на виплату готівки №4708 кошти, які підлягають виплаті [PERSON] , у сумі 4732,40 грн задепановано (а.с.91,92). Відповідно до відомості на виплату готівки №4721 кошти, які підлягають виплаті [PERSON] , у сумі 4732,40 грн виплачено йомц, що підтверджується підписом позивача (а.с.93,94). Сторонами у справі визнано, що виплата остаточного розрахунку [PERSON] відбулася 08.12.2020, тому дана обставина не потребує доказування, як визнана учасниками справи. З акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК28069/494/АВ від 05.01.2021 розділу ІІІ «Опис виявлених порушень» вбачається, що при перевірці ТОВ «Реван» виявлено порушення ч.1 ст.116 КЗпП України, а саме: при звільнення працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, проте про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган письмово не повідомив працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення ч.1 ст.116 КЗпП України адміністрація ТОВ «Реван» не повідомила письмово про нараховані суми [PERSON] перед виплатою зазначених сум (а.с.95-103). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює начальником відділу кадрів в ТОВ «Реван», саме вона займалася оформленням позивача [PERSON] на роботу. Свідок підтвердила, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 24.04.2020, до цієї дати трудових відносин з позивачем не було, працівники без оформлення трудових відносин не приймаються на роботу. 23.04.2020 від [PERSON] надійшла заява про прийняття на роботу, вона передала повідомлення про прийняття працівника до податкових органів. Також свідок зазначила, що субота та неділя є вихідними днями на підприємстві, тому позивач не міг працювати в ці дня. Суд не приймає як доказ наданий позивачем фотознімок таблиці з прізвищами, серед яких є прізвище позивача, як недопустимий доказ (а.с.11). Невідомо походження даної таблиці, копія нечитабельна, з незрозумілими позначками та встановити будь-які обставини на підставі даного документа неможливо. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187\~цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З зазначених вище приписів ст.24 КЗпП України вбачається, що трудовий договір оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Суду на підтвердження укладення трудового договору надано наказ ТОВ «Реван» №532-к від 23.04.2020, який містить дану прийняття позивача на роботу, розмір окладу, що спростовує твердження позивача про відсутність оформленого трудового договору. Крім того, позивач стверджує, що фактично працює з 05.04.2020, а тому вважає, що з цієї дати повинен бути оформлений трудовий договір за період з 05.04.2020 по 30.11.2020. Судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині оформлення трудових відносин між [PERSON] та ТОВ «Реван» за період з 05.04.2020 по 30.11.2020, оскільки трудові відносини між сторонами у справі оформлені відповідно до діючого трудового законодавства за період з 24.04.2020 до 30.11.2020, обставина існування відповідних відносин ніким не оспорюється, а тому не потребує визнання у судовому порядку. Що стосується оформлення трудових відносин за період з 05.04.2020 до 23.04.2020, існування таких суду не надано. Відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд враховує, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач заперечував факт перебування у трудових відносинах саме з 24.04.2020. З акту інспекційного відвідування вбачається, що обставина роботи позивача без оформлення трудових відносин у період з 05.04.2020 до 23.04.2020 не була предметом розгляду при проведенні перевірки. Відповідно до ч.1 ст.52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п`ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. П`ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою. Крім того, 05.04.2020 неділя, який відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку є вихідним днем на підприємстві-відповідачі. Оскільки судом не встановлено факту перебування у трудових відносинах [PERSON] в період з 05.04.2020 до 23.04.2020, то і підстав для стягнення заробітної плати за цей період не встановлено, тому позовні вимоги про стягнення на користь позивача невиплаченої заробітної плати за вказаний період задоволенню не підлягають. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суду не надано доказів на підтвердження затримки невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Сторонами визнано, що остаточний розрахунок з позивачем здійснено 08.12.2020. Суд не застосовує до правовідносин ст.232, 235 КЗпП України, оскільки не вбачає підстав для оформлення трудових відносин з працівником (позивачем у справі), який виконував роботу без укладення трудового договору. Отже позовні вимоги про стягнення на користь позивача середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні в період з 30 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги, попередній орієнтовний перелік судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести (а.с.12-15). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже витрати по судовому збору та інші судові витрати покладаються на позивача у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed