Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» (далі по тексту - відповідач, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві позивач просив: стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.09.2019 року по 27.07.2020 року у сумі 132 481,74 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» з 11.07.2017 року. 21 червня2019 року позивача звільнено з посади бортпровідника на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з втратою довір`я, наказ № 545/п від 21.06.2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2020 року, задоволено позов [PERSON] , визнано незаконним та скасовано наказ приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» від 21.06.2019 року № 545/п, поновлено [PERSON] на роботі на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України», стягнуто з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69440,00 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів. Наказом №1007/п від 07.08.2020р. приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» скасовано наказ від 21.06.2019 року №545/п про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту з 21.06.2019р., виплачений працівнику середній заробіток за один місяць. [PERSON] ознайомлено з наказами №63 від 22.04.2020р. та № 1039/п від 18.08.2020р. та попереджене про подальше звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників, а наказом № 1247/п від 13.10.2020р. звільнено з посади бортпровідника Дирекції обслуговування на борту приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» з 19 жовтня 2020р. на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Оскільки повний розрахунок, враховуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2019 року по 27 липня 2020 року з [PERSON] проведено не було, ані при поновленні на роботі 07.08.2020 року, ані 19.10.2020р. при повному розрахунку у зв`язку зі звільненням з роботи, позивач вважає, що його права порушені з 07 серпня 2020 року (дата наказу про поновлення на роботі), тому звертається до суду за поновленням порушеного права на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу Додатково заявляються позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з підстав того, що порушення законних трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ухвалою суду від 01.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 27.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній зазначив, щострок на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку закінчився 21 липня 2019 року. Позивач не був позбавлений права просити суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, як це передбачено ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Натомість, позивач не скористався своїм правом, і просив суд стягнути середній заробіток лише за період з 21 червня по 20 вересня 2019 року. На думку відповідача, сума моральної шкоди 150 000 грн. є надмірною та неспівмірною моральній шкоді, що могла бути завдана позивачеві самим лише звільненням з МАУ. Усі інші аргументи, якими позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди є очевидно надуманими та не підтверджені жодними доказами, тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. 04.02.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповіді на відзив, та 23.02.2021 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» з 11.07.2017 року, наказ № 493/п від 06.07.2017 року. 21 червня 2019 року [PERSON] звільнено з посади бортпровідника Дирекції обслуговування на борту Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з втратою довір`я, наказ № 545/п від 21.06.2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2020 року у справі № 761/28002/19, задоволено позов [PERSON] , визнано незаконним та скасовано наказ приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» від 21.06.2019 року № 545/п, поновлено [PERSON] на роботі на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України», стягнуто з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69440,00 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів. Постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2020 року у справі № 761/28002/19, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року в частині вирішення вимог [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України», третя особа: Профспілка працівників приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 69 440,00 грн. до 39 806,72 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Наказом №1007/п від 07.08.2020р. приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» скасовано наказ від 21.06.2019 року №545/п про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді бортпровідника Дирекції обслуговування на борту з 21.06.2019р., виплачений працівнику середній заробіток за один місяць. Разом з тим, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу виплачено лише за один місяць, що підтверджується листом приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України» від 20.08.2020р. Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так Київським апеляційним судом у своїй постанові встановлено, що середньоденна величина заробітної плати позивача становить розмір 621,98 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до Порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2019 року по 27 липня 2020 року розрахунково склав: 621,98 грн. * 211 робочих днів = 131 237,78 грн. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, як необґрунтоване, зважаючи на наступне. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Так, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах строку позовної давності, однак рішенням суду було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу не за весь період такого прогулу. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 233 КзПП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Судом встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті порушення його трудових прав. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покластина відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial