Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У лютому 2019 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилався на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить 27/50 частини житлового будинку №54/1, розташованого по вул. Семафорній в м. Маріуполі на підставі дублікату договору дарування від 15.11.1994 року. В 2018 році було виявлено, що втрачено вказаний документ. Але отримати дублікат вона не має змоги через те, що архівні справи залишились у м.Донецьку, яке віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду і просить визнати за [PERSON] право власності на 27/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Семафорна, буд.54/1, що складається з частини житлового будинку літ.А-1, коридор 1-3, кухня 1-4, частина прибудови літ.а-1, а саме: сіни 1-1, комора 1-2, погріб літ. а/п, ганок літ. а1, житловою площею 11,6 кв.м, загальною площею 36,9 кв.м, 1/2 частина літньої кухні літ.Б-1, сарай В-1, 1/2 частина убиральні літ. Г-1, 1/2 частина огорожі №1, ? частина вимощення І. Позивач та його представник в судове засідання не з’явились, від представника позивача надійшла заява про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої не заперечувала проти задоволення позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 15.11.1994 року, посвідченого завідуючою третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за №1-4061, [PERSON] на праві приватної власності належить 27/50 частин житлового будинку №54/1 по вул. Семафорній в м. Маріуполі. Згідно довідки, виданої 11.09.2018 року начальником Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON], в тому, що він дійсно звертався до відділення за фактом втрати свідоцтва про право власності на ім’я [PERSON]. З відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30.10.2018 року, вбачається, що видати дублікат договору дарування, посвідченого Третьою маріупольської державною нотаріальною від 15.11.1994 року за №1-4061 не виявляється можливим, оскільки всі документи Третьої маріупольської держнотконтори прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Згідно з інформацією МКП «Маріупольське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.05.2018 року 27/50 частини житлового будинку, розташований за адресою: м. Маріуполь вул. Семафорна, буд.54/1 належить [PERSON] на підставі дублікату договору дарування від 15.11.1994 року за №1-4061, посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 06.11.2009 року за реєстровим №1-2431, зареєстрованого МКП «Маріупольське БТІ» 26.01.2010 року за №29537413. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 23.05.2018 року встановлено, що на земельній ділянці знаходиться житловий будинок літ.А-1, прибудова літ. а-1, погріб літ. а/п, ганок літ. а1, нежитлова прибудова літ. А-1, житловою площею 41,3 м кв., загальною площею 99,3 м кв., літ кухня літ. Б-1, сарай літ. В-1, убиральня літ. Г-1, Д-1, огорожа №1, вимощення [PERSON] площа збільшена на 11,02 м та нежитлова прибудова літ А1-1 прийнята у склад домоволодіння згідно рішення Іллічівської районної адміністрації від 24.07.2002 року. 27/50 частини домоволодіння складає: частина житлового будинку літ. А-1, а саме: коридор 1-3, кухня 1-4, житлова кімната 1-5, частина прибудови літ. а-1, а саме: сіни 1-1, комора 1-2, погріб літ. а/п, ганок літ. а1, житлова площа 11,6 м кв., загальна площа 36,9 м кв., 1/2 частина літньої кухні літ. Б-1, сарай літ. В-1, 1/2 частина убиральні літ. Г-1, 1/2 частина огорожі №1,1/2 частина вимощення І. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого МКП «Маріупольське БТІ» 23.05.2018 року на замовлення [PERSON], житловий будинок № 54/1 по вул. Семафорній в м. Маріуполі, складається з житлового будинку літ. А-1, літ. кухні Б-1, сараю В-1, убиральні Г-1, огорожі №1, вимощення І, нежитлової прибудови А1-1. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами , підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючих документів є таким, що був втрачений позивачкою, права якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на 27/50 частки будинку №51/1 по вул. Семафорній в м. Маріуполі Донецької області. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов'язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивачки на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м. Донецьк. Із урахуванням всіх обставин та приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є законними та підлягають задоволенню, з визнанням за позивачкою права власності на спірний житловий будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved