Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 листопада 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказуючи на законодавче збільшення мінімального розміру аліментів відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та на приписи норм права, які містяться в ст.ст. 180, 181, 182 СК України, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на сина та стягувати такі у твердій грошовій сумі в розмірі 2100 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючу позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої сина, позивач вказала на те, що відповідач з 2011 року проживає окремо та не приймає належної участі в утриманні їх малолітнього сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не провідує останнього за місцем його проживання та навчання, не сприяє сину у здобутті ним освіти, не цікавиться його успіхами у навчанні, на день народження та свята не вітає та не дарує подарунки, за допомогою телефонного зв`язку чи Інтернету з дитиною не спілкується. На переконання позивача, вказані обставини вказують на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до приписів ст. 164 СК України, в зв`язку з чим остання просить суд вдатись до такого способу захисту її прав. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2019 року підготовче провадження по вказаній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Згідно ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 червня 2019 року судом прийнята відмову від позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області в частині зміни способу стягнення аліментів, провадження у справі в цій частині закрито. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, вказавши на обставини, зазначені у позові, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи також не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини стверджуються даними рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 вересня 2010 року (арк. спр. 9), свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 12 липня 2010 року (арк. спр. 8). Про те, що [PERSON] неналежним чином виконує свої обов`язки та не цікавиться життям та навчанням сина [PERSON] вказують дані довідок ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу №5 «Теремок» від 28 листопада 2018 року за №49 та Нетішинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів та ліцей» Нетішинської міської ради Хмельницької області від 21 листопада 2018 року, згідно яких батько [PERSON] не відвідував батьківських зборів у період з 2012 по 2018 роки, успіхами у навчанні та іншими питаннями перебування дитини, як у ДНЗ, так і у школі не цікавився (арк. спр. 13, 14), розрахунку заборгованості по аліментах від 20 листопада 2017 року, згідно якого боржнику [PERSON] нараховано заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 20 листопада 2017 року складала 59 401 гривню 20 копійок (арк. спр. 12). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 21 грудня 2018 року (арк. спр. 15), для виховання та розвитку дитини за її місцем проживання створені усі необхідні умови. Згідно акту обстеження проживання від 13 грудня 2018 року, відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] окремо від малолітнього сина (арк. спр. 17). 04 січня 2019 року органом опіки та піклування Нетішинської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим, позивач звернулася до суду за захистом її порушеного права з вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі СК України). У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що визначено п.2 ч.1 ст.164 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених обставин - неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини, оскільки останній не піклується про стан її здоров`я, не надає дитині достатньої батьківської турботи та матеріального забезпечення, суд визнає поведінку [PERSON] ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останньою як на підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Останні у суду не викликають сумніву, оскільки об`єктивно також підтверджуються поясненнями представника служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Водночас, судом не встановлено об`єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. За вказаних обставин суд, погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради від 04 січня 2019 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (арк. спр. 16), вважає необхідним вдатись до такого способу захисту інтересів дитини і його батька - [PERSON] позбавити батьківських прав. При вирішенні позовної вимоги про позбавлення батьківських суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 150, 164, 165 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved