Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткового договору до нього недійсними, повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. У 2001 році він передав відповідачу свою земельну ділянку у користування без укладення письмового договору, домовившись про те, що він у будь-який час зможе забрати земельну ділянку назад. Однак при його зверненні до сільської ради йому повідомили про наявність між ним та відповідачем письмового договору оренди належної йому земельної ділянки строком на 25 років і додаткового договору до нього. Зазначаючи про те, що він не підписував ні договір оренди земельної ділянки, ні додатковий договір до нього, ні акт прийому передачі земельної ділянки позивач прохав визнати недійсними договір оренди земельної ділянки без номера, зареєстрований у Миколаївському реєстраційному центрі за №040610500377 29 травня 2006 року і додатковий договір до нього за № 195 від 22.08.2007 року, зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040700500205 від 22 серпня 2007 року, а також акт прийому-передачі земельної ділянки у натурі без дати, зобов'язати відповідача передати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 7.12 га з оформленням акту прийому-передачі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити, пояснив, що про наявність письмового договору оренди землі він взнав у вересні 2013 року, коли звернувся до ТОВ «Агрофірма «Вісла» з вимогою повернути земельну ділянку. Йому відомо, що з 2006 року належну йому земельну ділянку використовувало ТОВ «Агрофірма «Вісла», також він з цього часу отримував орендну плату. Представник позивача підтримала вимоги позивача, пояснила, що факт перебування належної позивачу земельної ділянки у користуванні ТОВ «Агрофірма «Вісла» не оспорюється. Позивач не укладав з відповідачем письмового договору оренди землі, про порушення свого права взнав восени 2013 року. Заперечувала проти застосування строків позовної давності, поскільки тимчасове користування земельною ділянкою відповідачем не свідчить про наявність між ним договору оренди. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що позивачу з 2006 року було відомо про те, що належна йому земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма «Вісла» та він не висловлював претензій з приводу невиконання умов договору товариством. Відповідач виконував всі умови договору та сплачував орендну плату з 2006 року. Крім того, позивач працював у ТОВ «Агрофірма «Вісла» охоронником з 2006 року по 2014 рік. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-МК № 033642, виданого 14 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою народних депутатів позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Ним було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірмою «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 040600500377. 22 серпня 2008 року [PERSON] з відповідачем було укладено додатковий договір, за умовами якого строк дії договору було змінено з 10 років на 15 років, який був зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040700500205 від 22 серпня 2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Доводи позивача про те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки та додатковий договір до нього підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 20 травня 2014 року №354 згідно яких підписи від імені [PERSON] в графах « Орендодавець» договору оренди землі, укладеному у 2005 році між [PERSON] та ТОВ АФ»Вісла», додаткового договору № 195 від 22.08.2007 року до договору оренди землі № 195 від 29.05.2006 року, «Земельну ділянку передав» акту передачі - прийому земельної ділянки без дати, «Орендодавець» акту визначення меж земельної ділянки в натурі без дати виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі та додаткового договору, текст договору та додаткового договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору та додаткового договору до нього недійсними. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивачем у судовому засіданні не заперечувалось отримання орендної плати від відповідача з 2006 року по 2013 року, а також факт перебування земельної ділянки у користування відповідача з 2006 року, тобто позивачу було відомо про існування правовідносин із договору оренди землі з 2006 року. Однак з позовними вимогами про визнання договору оренди землі недійсним позивач звернувся до суду лише 10 лютого 2014 року. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідач заявив про застосування позовної давності. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому у задоволені позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed