Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстроване за №107; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 64/100 нерухомого майна по вулиці Івана Франка 15 в селі Куснища Любомльського району Волинської області, проведену тим же нотаріусом за номером 13794800; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 18.08.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстроване за №534; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровим номером 0723382400:01:007:0059, проведену тим же нотаріусом за номером 21948154; визнати недійсним договір дарування [PERSON] [PERSON] 14/100 нерухомого майна по вулиці Івана Франка 15 в селі Куснища Любомльського району Волинської області, посвідчений нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 463. Вимоги обґрунтовано тим, що після смерті 23.03.2015 року матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входять житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Івана Франка 15 в селі Куснища Любомльського району та земельні ділянки. Спадщину прийняли позивач і відповідач, а також рідні брат [PERSON] і сестра [PERSON], залучені до справи як треті особи, шляхом подання заяви нотаріусу. При видачі оспорюваних свідоцтв нотаріус не взяла до уваги те, що нерухоме майно підлягало спадкуванню лише в розмірі 64/100, оскільки решту 36/100 спадкодавець подарувала позивачу 09.02.2002 року. В той же час не було враховано статус позивача як особи, що мала право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом, а треті особи не відмовились від спадщини. Через це вважає, що визначені нотаріусом частки не відповідають обставинам спадкування і положеннями закону. Оспорюваний договір дарування земельної ділянки грунтується на попередньому неправильному визначенні нотаріусом часток у майні. Через це вчинений відповідачем правочин стосується майна, яке їй не належить, а тому підлягає визнанню недійсним. В підготовчому засіданні позивач свої вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнала в повному обємі, третя особа проти позову не заперечив. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідачу розяснено наведені положення процесуального закону, після чого своєї позиції щодо позову вона не змінила. Дослідження змісту позовних вимог приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.203, 215, 717, 718, 1217, 1218, 1223, 1225, 1235, 1236, 1241, 1268, 1273, 1275, 1301 ЦК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог.

Outcome: approved