Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду в порядку вимог ч.2 ст. 197 СК України з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позов мотивований тим, що 30 серпня 2018 року Чугуївським міським судом Харківської області винесено судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Про існування цього судового наказу йому стало відомо від державного виконавця тільки після відкриття виконавчого провадження з наявністю боргу за аліментами в сумі 6 800 грн., і який на час звернення до суду з цим позовом складає 18 500 грн. [PERSON] зазначає, що ця заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою, пов`язаною з отриманням двічі (в 1997 та 1999 роках) закритої черепно-мозкової травми з контузією правої лобної долі мозку з крововиливом, з подальшими наслідками у вигляді епілептичних припадків, органічним розладом особистості тощо. З 1997 року він періодично проходить лікування в стаціонарних лікувальних закладах, та постійно знаходиться вдома, приймаючи ліки, у нього скрутне становище, він є особою з інвалідністю 3 групи, розмір його пенсії складає 1 452 грн., інших доходів він не має, тому не може сплатити заборгованість, оскільки він не матиме коштів для існування. На підставі викладеного [PERSON] проситьзвільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з липня 2018 року по березень 2020 року в розмірі 20 000 грн. Подалі у вересні 2020 року [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами. Просив також врахувати, що він має ще малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим його дружина знаходиться на його утриманні (а.с. 30-31). Відповідач [PERSON] відзив на позов не надала, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі(а.с.29). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Судом встановлено, що судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 30 серпня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 34). Із довідки про заборгованість по аліментам, наданого начальником відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 25 березня 2020 року встановлено, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у період з 19.07.2018 по 01.05.2018 року складає 24224,43 грн.(а.с.33). Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 23.03.2014 року, серія [NUMBER] [PERSON] отримував пенсію по інвалідності з групи загального захворювання. Термін дії посвідчення до 29.02.2016 року (а.с. 32). Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 115882 від 29 лютого 2016 року підтверджено, що позивачу[PERSON] під час повторного огляду встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 березня 2018 року. У наведеній довідці зазначений висновок про умови та характер праці: позивач не може працювати на висоті, у води, у полум`я, у обертаючих механізмів (а.с.6). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2353 Комунального закладу охорони здоров`я (КЗОЗ) Харківської області «Міська багатопрофільна лікарня №18» вбачається, що [PERSON] , не працює, перебував на стаціонарному лікуванні з 28.03.2017 року по 06.04.2017 року (а.с.5), а згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4366 КЗОЗ «Міська багатопрофільна лікарня №18» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 06.06.2019 по 18.06.2019 року(а.с.4). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 433 КЗОЗ « Міська лікарня №3» [PERSON] , не працює, проходив стаціонарне лікування з 02.02. 2016 по 04.02 2016 (а.с.8). Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 13885 КИП ХО «БЦКРЛ» підтверджено, що позивач, не працює, і з 08.11.2019 по 18.11. 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом - стійкі наслідки повторних ЧМТ (1997,1999), післятравматичний церебральний арахноїдит з лікворно-гіпертензійним, епілептиформним, вестибуло-атактичним синдромами, лівобічна пірамідна недостатність, вегето-судинні пароксизми змішаного типу (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 січня 2018 року Холодногорським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,позивач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (а.с. 31). Позивач стверджує про наявність у нього тяжкого захворювання, внаслідок якого він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із чим виникла заборгованість за аліментами за період з липня 2018 року по березень 2020 року, і від якої він просить звільнити його. Між тим з наданих доказів вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні в 2016 році, та 28.03.2017 року по 06.04.2017 року, тобто до стягнення з нього судом аліментів на неповнолітнього сина на користь відповідача, тому стан здоров`я позивача в цей період не може бути підставою для застосування ч.2 ст. 197 СК України. Докази, надані [PERSON] про наявність у нього тяжкої хвороби та у зв`язку із цим потребою в його лікуванні за період з 06.06.2019 по 18.06.2019 року та за період 08.11.2019 по 18.11. 2019 року, свідчать, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою. Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначені обставини можуть слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів за вказаний період тяжкої хвороби [PERSON] відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, і з урахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вимог ст.ст.180-182 СК України, суд вважає можливим частково задовольнити позов [PERSON] та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 3000 грн. Будь-яких доказів та пояснень того, чому виникла заборгованість за аліментами у 2018 році, до червня 2019 року та до березня 2020 року, позивачем не надано. Також [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що на його утриманні знаходяться дочка [PERSON] та її матір, і чому ці обставини мають істотне значення. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються підстави позову, доводиться їх достатність та переконливість. Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, суд виходить з того, що дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, проте не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17 (провадження № 61-2278св18), і який суд враховує при виборі та застосуванні до виниклих правовідносин відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Оскільки позивачем не надано доказів про те, що він відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову, судові витрати в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з нього в дохід держави.

Outcome: partial