Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в травні 2018 року в інформаційній базі відповідача ТОВ «Українське кредитних історій» було розміщено інформацію, яка не відповідає дійсності порочить честь, гідність та ділову репутацію добросовісного платника [PERSON] . Зокрема відповідачем було поширено інформацію шляхом її розміщення на власному інформаційному ресурсі ТОВ «Українського бюро кредитних історій» існування простроченої заборгованості у [PERSON] в розмірі 2 391, 19 гри. перед ТОВ «Кредекс Фінанс». Вказана інформація, що поширена про позивача є недостовірною, і такою, що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, а тому просить позов задовольнити у визначений ним спосіб. 13.03.2019 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 21.03.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просив, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти доводів відповідача заперечував. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України , про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, з матеріалів справи вбачається, що в травні 2018 року в інформаційній базі відповідача ТОВ «Українське кредитних історій» було розміщено інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію добросовісного платника [PERSON] зокрема відповідачем було поширено інформацію шляхом її розміщення на власному інформаційному ресурсі ТОВ «Українського бюро кредитних історій» існування простроченої заборгованості у [PERSON] в розмірі 2 391, 19 гри. перед ТОВ «Кредекс Фінанс». У зв`язку із чим, [PERSON] в телефонному режимі звернувся до ТОВ «Кредекс Фінанс» із проханням роз`яснити походження боргу та за наявності його обґрунтованості, надати йому можливість здійснити повне погашення (закриття) кредитної заборгованості, оскільки позивач як добросовісний платник, зацікавлений у відсутності у нього заборгованостей. В подальшому, [PERSON] просив у співробітників ТОВ «Кредекс Фінанс» надати йому можливість зустрічі із представниками компанії та можливість ознайомитись із матеріалами, які стосуються виникнення кредиту, на що [PERSON] було відмовлено та запропоновано без будь-якого підтвердження здійснити погашення кредитної заборгованості. 21.05.2018 року адвокат Дем`яненко М.В. отримав відповідь на свій адвокатський запит від ТОВ «Кредекс Фінанс» від 14.05.2018 року за вихідним №94-05/18, із якого вбачається, що у ТОВ «Кредекс Фінанс» не має ніякого договору, на підставі якого вони б мали право на даний час вимагати кошти із позивача, та у лютому 2017 ТОВ «Кредекс Фінанс» продало борг [PERSON] третім особам. Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. За правилами частини першої статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Відповідоно до ч.1,2 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. Разом,з тим позивач не надавав своєї письмової згоди на формування відомостей про свою кредитну історію від ТОВ «Кредекс Фінанс». Також слід зазначити, що позивач немає і не мав договірних та кредитних відносин із ТОВ «Кредекс Фінанс». Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до ч.1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством». Фізична особа, відповідно до статей 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, стаття 299 Цивільного кодексу України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Суд вважає, що інформація зазначена відносно позивача, формує негативну думку, руйнують репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач поширив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, громадянина. Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав виключення недостовірної інформації з інформаційних ресурсів як один із способів захисту свого порушеного права. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, шляхом виключення з інформаційних ресурсів(баз даних ) Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» будь-якої інформації про наявність простроченої кредитної заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредекс Фінанс». Враховуючи вищевикладене, вважаю, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за вимоги про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved