Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення яким визнати за ним право власності на житловий будинок та надвірні споруди розташовані за адресою вул. Шкільна № 52 в селі Куснища Любомльського району Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті 07 квітня 2015 року [PERSON]. 16 грудня 2015 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог в якій він просить визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно 3/4 частки спадкового майна в порядку спадкування за заповітом після смерті 07 квітня 2015 року [PERSON], та 1/4 частки спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті 16 червня 2015 року його батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтував тим, що 07 квітня 2015 року померла [PERSON]. Згідно довідки № 230 та Витягу із по господарської книги після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, та знаходиться за адресою с. Куснища, вул. Шкільна,52, Любомльського району, Волинської області. Майно належало їй на праві особистої власності, оскільки збудоване згідно технічного паспорта в 1952 році, до реєстрації шлюбу( шлюб зареєстрований згідно свідоцтва в 1976 році). Крім того, житловий будинок розташований на земельній ділянці, наданій померлій у приватну власність. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] На день смерті [PERSON] з нею проживав її чоловік, а батько позивача, - [PERSON], який помер 16.06.2015р., він мав право на обов'язкову частку, та прийняв, її оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується довідкою сільської ради. Після смерті батька [PERSON], відкрилась спадщина на ? (розмір обов'язкової частки) спадкового домоволодіння, за адресою с.Куснища, вул. Шкільна,52, Любомльського району. Позивач, спадщину прийняв шляхом подання заяви нотаріусу, проте спадкові права не може оформити, так як майно не було зареєстроване за спадкодавцями у державних органах. При обстеженні встановлено, що будівлі придатні для експлуатації і проживання. В судове засідання сторони не зявились, подавши в канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому у своїй заяві позивач свої вимоги підтримав, а Куснищанський сільський голова позов визнав в повному обємі. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено наступне. Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ № 170027 від 08.04.2015 року, стверджено факт смерті 07 квітня 2015 року [PERSON] в с.Куснище, Любомльського району, Волинської області. Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ № 174345 від 17.06.2015 року, стверджено факт смерті 17 червня 2015 року [PERSON] в с.Куснище, Любомльського району, Волинської області у віці 86 років. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що стверджено свідоцтвом про одруження серії 1-ЕГ № 278584 від 28.02.1976 року. Згідно ст. 1241 ЦК України [PERSON] мав право на 1/4 обов»язкову частку майна [PERSON] оскільки на час смерті [PERSON] перебував з останньою у зареєстрованому шлюбі, спільно з нею проживав та мав вік 86 років. З свідоцтва про народження [PERSON] серії V1-УР №1213074 від 25 липня 1964 року, що його батьком є [PERSON]. Відповідно до витягу з погосподарської книги №5 за 2015 рік Куснищанської сільської ради Любомльського району, Волинської області, будинок з надвірними будівлями і спорудами належить [PERSON]. Рік побудови будинку 1952. Згідно паспорта серії АС 093319 [PERSON] народився 01 грудня 1948 року та прописаний у селі Куснище, Любомльського району, Волинської області. З витягу з архівної копії з рішення №3/1 сесії Куснищанської сільської ради від 18.10.1994 року села Куснище, Любомльського району, Волинської області, вбачається, що [PERSON], передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідно до заповіту від 27 лютого 2015 року посвідченого Куснищанською сільською радою Любомльського району, [PERSON] заповідає все своє майно [PERSON] З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2015 року № 735/02-31, вбачається, що [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, яке розташоване за адресою вул. Шкільна № 52 в селі Куснища Любомльського району Волинської області. Отже, частка спадкового майна, яку успадкував за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON],становить ? майна, частка яку [PERSON], успадковує після смерті свого батька становить ? майна. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК України суд визнає їх доведеними. \~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач покладається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням позову суд вважає доведеними, а заявлені вимоги такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved