Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що з 28.10.1995 р. перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу є донька [PERSON], яка народилась [INFO]. 05.08.2005 р., тобто під час шлюбу, та за рахунок спільних коштів нею і відповідачем на підставі договору купівлі-продажу була придбана земельна ділянка загальною площею 0,1138 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В подальшому також під час шлюбу та рахунок спільних коштів нею та відповідачем на зазначеній вище земельній ділянці був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Право власності на земельну ділянку та жилий будинок в установленому законом порядку оформлено на ім'я відповідача, який відмовляється визнати її право власності на ? частину цього майна. З наведених підстав позивач просила визнати за нею та за відповідачем право власності по ? частині зазначених вище земельної ділянки та жилого будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов не визнав, посилаючись, що спірне майно є його особистою власністю тому, що позивач під час шлюбу з ним не працювала, він має намір подарувати жилий будинок дочці [PERSON], що спірний будинок побудованих за рахунок отриманих ним від його батьків грошових коштів, отриманих батьками від продажі квартири в м. Іллічівськ. (а.с. 49-50) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до положень ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони з 28 жовтня 1995 року до 28 березня 2015 року перебували у шлюбі, від що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу та рішенням суду про розірвання шлюбу. (а.с. 7, 71) 05.08.2005 р. на підставі договору купівлі-продажу на ім'я відповідача була придбана земельна ділянка загальною площею 0,1138 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі-продажу. (а.с. 11) В наступному право власності на земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку було зареєстроване на ім'я відповідача. (а.с. 13-14) На підставі дозволу Молодіжненської сільської ради від 31.08.2005 р. на земельній ділянці був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який рішенням державної приймальної комісії від 05.12.2008 р. був прийнятий в експлуатацію і право власності на нього в установленому законом порядку зареєстроване за відповідачем. (а.с. 15-20) Таким чином, нерухоме майно у виді земельної ділянки та жилого будинку було набуте сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину цього майна суд вважає обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Заперечення відповідача про те, що спірні земельна ділянка та житловий будинок є його особистим майном суд до уваги не приймає з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обов'язок доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладений на останього. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень про те, що спірні земельна ділянка та житловий будинок були придбані ним за рахунок подарованих йому його батьками грошових коштів. Сам відповідач пояснив, що договір дарування йому грошових коштів батьками в належній формі не укладався. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності за [PERSON] на ? частину спірних земельної ділянки та житлового будинку на думку суду задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що повноваження на заявлення позову та представництво інтересів [PERSON] в суді у позивачки відсутні. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору 3654 грн. (а.с. 1)

Outcome: partial