Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив припинити право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що перебуває у їхній спільній частковій власності, з виплатою вартості цієї частки та визнання за ним права власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому на підставі Договору дарування від 29.09.2012 року, зареєстрованого за № 807 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], на праві власності належить 3/4 частини вказаного житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами. Договір дарування зареєстрований в Миколаївському МБТІ 10.10.2012р., реєстровий № 18625932, номер запису: 2244 в книзі: 14. Відповідачам на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2011р., посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2-751, належить на праві власності по 1/8 частині кожній спірного будинку. Свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в Миколаївському МБТІ 10.10.2012р., реєстровий № 18625932, номер запису: 2244 в книзі: 14. В цілому житловий будинок складається з двох суміжних житлових кімнат, загальною площею 40,50кв.м житловою площею 28,60кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок , не приватизована. Між ним та відповідачами склалися неприязні стосунки, спільне володіння та користування вказаним житловим будинком неможливо, оскільки позивач і відповідачі не є членами сім'ї та родичами. Відповідачі у спірному жилому будинку не проживають, участі в утриманні спірного житла не брали. У цьому будинку проживають тільки він та його вітчим [PERSON] Відповідно до експертного дослідження спірний будинок не може бути реально поділений між співвласниками. Ринкова вартість вказаного будинку становить 131 930,0 гривень, відповідно вартість 1/4 частини спірного житлового будинку, що належить відповідачу, становить 32 982,50 гривень. Сукупність зазначених обставин у відповідності до ч.1 ст.365 ЦК України є підставою для припинення права власності [PERSON], [PERSON] за рішенням суду. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В березні 2013 року відповідачі звернулися до суду із зустрічною позовною заявою про реальний поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності та визнати порядок користування земельною ділянкою, в якій просили поділити спірний жилий будинок між співвласниками в натурі та виділити їм 1/4 частку ( 2х1/8ч.) в спільній частковій власності для їхнього сумісного користування. Визнати за ними право спільної сумісної власності на частку, що буде виділена із спільної часткової власності, та визначити порядок користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 12.04.2013р. обидва позови об'єднані в одне провадження та за заявою відповідачів призначена судова будівельно- технічна експертиза. На підставі ухвали суду від 23.09.2013р. грошові кошти в сумі 38296,25 гривень, що складають 1/4 частку вартості спірного будинку, установленої висновком експертизи, були прийняті від позивача та покладені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області. У судове засідання позивач не з'явився, направив для участі у справі свого представника, яка первісний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити через його безпідставність. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, направили для участі у справі своїх представників, які первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, а зустрічний позов підтримали та просили визначити перший варіант поділу будинку та порядок користування земельною ділянкою, з урахуванням їх побажань, згідно проведеної експертизи та просили його задовольнити. Вислухавши думку представників сторін та дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачеві [PERSON] на підставі Договору дарування від 29.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 807, на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6 ) та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 18625932 10.10.2012р. ( а. с. 7) . Відповідачу [PERSON] належить 1/8 частка зазначеного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2011р., посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Тищенко О.Б., зареєстрованого в реєстрі № 2-751 (а. с. 23) і зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 18625932 23.12.2011р. ( а. с. 24 ) Відповідачу [PERSON] належить 1/8 частка зазначеного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2011р., посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Тищенко О.Б., зареєстрованого в реєстрі № 2-805 (а. с. 25) і зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 18625932 23.12.2011р. ( а. с. 26 ) Згідно з положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктів 1-3 частини 1 ст. 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Співвласник має право на виділ у натурі частки із спільного майна, а якщо виділ в натурі не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації його частки. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що у цілому спірний житловий будинок (саман) складається з двох суміжних жилих кімнат, загальною площею - 40,50 кв.м., житловою площею - 28,60 кв.м., тобто на власників спірного житлового будинку повинно припадати: [PERSON]- загальної площі - 30,38 кв.м., жилої площі - 21,45 кв.м.; [PERSON] - загальної площі - 5,06 кв.м., жилої площі - 3,58 кв.м.; [PERSON] - загальної площі - 5,06 кв.м., жилої площі - 3,58 кв.м. Таким чином, частка відповідачів у спільній частковій власності на спірний будинок є незначною та не може бути виділена в натурі. Висновком № 125-092 судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що відповідно до ДБН В.2.2.-15-2005 спірний житловий будинок є неподільним (п.п. 2, 3 висновку). Сторони по справі не є членами сім'ї в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, між ними склалися неприязні стосунки, отже спільне володіння та користування майном є неможливим. Поміж іншого суд враховує, що припинення права на частку у майні, що належить на праві спільної часткової власності, не повинно завдавати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року (зі змінами) судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (а. с.105, 106). Відповідач [PERSON] постійно проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с.103). Крім того, у судовому засіданні 06.03.2014 року представник відповідачів - [PERSON] стверджувала, що у відповідачів немає крайньої необхідності у спірному житловому будинку. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог первісного позову та вважає за можливе задовольнити їх та ухвалити рішення про припинення права [PERSON] та [PERSON] на 1/8 частки кожної, що належить їм на праві спільної часткової власності, виходячи з того, що частка кожної з них є незначною і не може бути виділена в натурі, будинок є неподільним, спільне користування ним через неприязні стосунки між сторонами неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачам та членам їх сімей, оскільки останні мають інше житло. У відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні, тільки за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок. Загальний зміст цієї норми, незважаючи на те, що вона не містить обов'язку інших співвласників виплатити таку компенсацію, не виключає законності вимог співвласника, який бажає виділу, про стягнення грошової компенсації його частки з інших співвласників. Абзацом 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (зі змінами від 25.121992р. та від 25.05.1998р.) зазначено, що розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як встановлено судовою будівельно-технічною експертизою, дійсна вартість спірного будинку, станом на момент проведення експертизи, тобто 13.08.2013р. складає 153 185 грн. (а.с.59), а отже 1/4 (1/8 + 1/8) частка від цієї суми відповідно складає 38 296,25 гривень або по 19 148,13грн. кожному з співвласників. В суді представник позивача підтвердив спроможність свого довірителя та бажання виплатити відповідачам грошову компенсацію, тому на підставі ухвали суду від 23.09.2013р. грошові кошти в сумі 38 296,25 гривень, що складають 1/4 частку вартості спірного будинку, установленої висновком експертизи, були прийняті від позивача та покладені на депозитний рахунок, про що суду представлена відповідна квитанція (а. с.85). До того ж, з матеріалів справи вбачається, що будь-яких інших конкретних обставин, які б перешкоджали припиненню права на 1/8 частку кожного з відповідачів у такий спосіб та порушували при цьому права іншого співвласника - позивача, судом не знайдено. За таких обставин, суд вважає первісний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог зустрічного позову про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 356 ЦК Українин передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991р., (зі змінами) при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦКУ, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється,за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Судом встановлено, що спірний будинок (саман) складається з двох суміжних житлових кімнат та має загальну площу - 40,50 кв.м. і житлову площу - 28,60 кв.м., тобто на позивача як на співвласника припадає 21,45 кв.м житлової площі, а на відповідачів як на співвласників по 3,58 кв.м на кожну. Висновок судової будівельно - технічної експертизи містить два варіанти порядку користування спірним житловим будинком. Вказані варіанти порядку користування житловим будинком розроблені експертом з урахуванням об'єднаних часток відповідачів, але в матеріалах судової експертизи і матеріалах цивільної справи відсутні заяви відповідачів про визначення порядку користування житловим будинком за їх об'єднаною спільною часткою. Відповідачі просять встановити порядок поділу будинку, встановленим за першим варіантом експертизи, виділивши їм в користуванні жилу кімнату площею 12,5 кв.м, однак такий порядок користування не може бути встановлений судом, оскільки відповідачі просять виділити їм обом у користування житлову площу більшу, ніж площа, яка відповідає їх 1/8 частці за кожною. Встановлення запропонованого судовою експертизою порядку користування житловим будинком та підтриманого відповідачами першого варіанту вказаної експертизи значно обмежить право користування позивача, як власника 3/4 часток житлового будинку. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи перепланування в запропонованих варіантах порядку користування житловим будинком з пробиванням та закладанням дверних проломів можливо тільки після висновку про технічний стан основних конструктивних елементів спірного житлового будинку, виданого спеціалізованою ліцензованою організацією та можливості виробництва даних ремонтно-будівельних робіт, а також узгодження з компетентними органами в зазначеному Законом порядку. Таким чином, порядок користування, запропонований судовою експертизою не відповідає ані частці позивача, ані часткам відповідачів у власності на спірний житловий будинок, а тому не може бути встановлений судом. Жодний із запропонованих варіантів визначення порядку користування житловим будинком не відповідає ні нормам ДБН, ні нормам ЖК України. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів). Судом встановлено та не оспорюється представником відповідачів [PERSON] , що відповідачі не брали участі у витратах, визначених в ст.360 ЦК України, навпаки представник відповідачів перешкоджала в користуванні майном попереднім власникам спірного будинку, це підтверджується зверненнями до правоохоронних органів. Відповідно частини другої ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами до них у відповідних частках переходить право користування земельною ділянкою, якою користувався попередній власник. В разі наявності спору між співвласниками будівлі щодо порядку користування належною земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки, відповідно до положень частини четвертої цієї статті здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Таким же чином частиною першою ст. 377 ЦК України врегульовано питання виникнення права користування чи права власності на земельну ділянку особами, які набули часткової власності на житловий будинок, що розміщений на цій земельній ділянці. Згідно з п. 4 ст. 88 Земельного Кодексу України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в користування частини спільної земельної ділянки,що відповідає розміру належної йому частки. Вимога відповідачів як позивачів за зустрічним позовом про визначення між співвласниками порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний будинок також не підлягає задоволенню, оскільки з висновків експертизи вбачається, що у зв'язку з відсутністю технічної можливості реального поділу жилого будинку [ADDRESS] між співвласниками визначити варіанти порядку користування земельною ділянкою при житловому будинку не передбачається можливим (а.с.63). Фактична загальна площа земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], складає 1898,0 кв.м, що відповідає даним, зазначеним в технічному паспорті (а.с.13). З довідки № 39/20 від 30.01.2013 року наданої Управлінням земельних ресурсів, вбачається, що на спірну земельну ділянку документів, які підтверджують право власності, не зареєстровано (а. с. 14). З урахуванням наведеного підстав для задоволення зустрічного позову у суду немає. Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги залишені без задоволення судові витрати, понесені відповідачами, не відшкодовуються.

Outcome: approved