Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила: - розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований 04 травня 2016 року Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 5; - стягнути із [PERSON], [INFO], на свою користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що із 04 травня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO]. Разом із тим, сімейне життя не склалося, через протилежність поглядів на життя, втрату взаєморозуміння та наявність конфліктів. Укладений шлюб суперечить інтересам позивача та носить лише формальний характер. Позивач також зазначає, що малолітній син проживає спільно із нею, відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. На даний час вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір соціальних виплат складає 860 грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. 17 січня 2019 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, 04 травня 2016 року, про що Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 5. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідок № 1494 й № 1495 від 07 листопада 2018 року, виданих Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] разом із сином [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд керувався наступним. Так, за змістом статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України). Таким чином, виходячи із умов розумності та справедливості, наявності у обох батьків обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей, розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та доходу позивача, а також перебування її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, суд визначає аліменти у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач до суду не надав. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем до суду позову, а саме із 12 листопада 2018 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягнути із відповідача судовий збір:- на користь позивача в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., - на користь держави в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved