Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказувала, що на підставі договору довічного утримання від 27 грудня 2007 року, реєстраційний №2615460, вона є власником квартири [ADDRESS]. Позивач зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою. Крім того, за вказаною адресою, зокрема, зареєстрована [PERSON] Позивач свідчить, що відповідач [PERSON] ніколи за відповідною адресою не проживала, але в позасудовому порядку не здійснила необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку з викладеними обставинами та з огляду на те, що [PERSON] змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернулась в суд з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 27 грудня 2007 року, реєстраційний №2615460, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на майно зареєстровано за позивачем згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17521159 від 28 січня 2008 року, про що реєстратором КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» здійснено відповідний запис №566 в книзі №634пр-149. Згідно з довідкою №921 від 19 жовтня 2017 року, виданої ЖКС «Хмельницький», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [INFO], - з 25 серпня 2016 року, [PERSON], [INFO], - з 26 березня 2016 року. Як свідчать акти про неможливість вручення судових повісток по цивільній справі №521/17838/17 через не проживання [PERSON] за місцем реєстрації від 14 грудня 2017 року року, 11 квітня 2018 року, засвідчених КП «ЖКС «Хмельницький», [PERSON] не проживає за адресою: [INFO]. Виходячи з наведеного, судом встановлено що відповідач не проживає за вказаною адресою понад одного року. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, [PERSON] втратила право користування відповідним житловим приміщенням. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved