Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду позивачі вказували, що на підставі рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 19 жовтня 2006 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму боргу в розмірі 53 000,00 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 3\~418,065 гривень, проценти на рівні облікової ставки НБУ у сумі 12\~698,595 гривень, а всього 69\~233,32 гривень. Проте, до теперішнього часу відповідні суми грошових коштів позивачам не сплачені, виходячи з чого [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційної втрати в розмірі 80\~544,21 гривень та трьох процентів річних в розмірі 4\~966,02 гривень, процентів від суми боргу у розмірі 23\~590,80 гривень; стягнути [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційної втрати в розмірі 20\~136,05 гривень та трьох процентів річних в розмірі 1\~241,51 гривень, процентів від суми боргу у розмірі 5\~897,70 гривень. Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позивач [PERSON], що діє у своїх інтересах та інтересах [PERSON], у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заяви про підтримання заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно зі ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку про задоволення заявлених вимог виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно з рішенням Приморського районного суду міста [PERSON] від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/2006 було, зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 69116,66 гривень, на користь [PERSON] 138233,32 гривень, на користь [PERSON] 50624,85 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 19 жовтня 2006 року набрало законної сили у встановленому законом порядку 21 грудня 2006 року. Матеріали справи свідчать, що правовідносини між сторонами, виниклі на підставі розписок від 30 листопада 2000 року та 01 лютого 2001 року, були предметом розгляду судів, розпискам надана правова оцінка. Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року замінено стягувача [PERSON] її правонаступником [PERSON] у виконавчому провадженні №41620297 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі №2-4104/06. Як вбачається із матеріалів справи, ухвала Приморського районного суду міста [PERSON] від 01 жовтня 2014 року набрала законної сили у встановленому законом порядку 07 жовтня 2014 року. З моменту набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, тобто з 21 грудня 2006 року, до теперішнього часу грошове зобовязання [PERSON] перед [PERSON], що діє від власного імені, а також як правонаступник померлої [PERSON], та [PERSON], не виконане. Судом також звернуто увагу, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року по справі №1519/21091/2012 позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення в загальному розмірі 99639,95 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення в загальному розмірі 24909,99 гривень. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів позики недійсними відмовлено. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року по справі №1519/21091/2012 залишено без змін. Як вбачається із заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2015 року по справі №521/7812/15-ц стягнуто з з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за позикою, втрати від інфляції та 3% річних - в загальному розмірі 244 752,30 грн., на користь [PERSON] проценти за позикою, втрати від інфляції та 3% річних - в загальному розмірі 61 188,08 грн. Відповідно до матеріалів справи, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2015 року по справі №521/7812/15-ц набрало законної сили у встановленому законом порядку. Крім того, згідно з заочним рішенням від 27 жовтня 2016 року стягнуто з\~[PERSON] на\~користь [PERSON]\~проценти за\~позикою у\~розмірі 26\~029,\~40\~гривень,\~інфляційні витрати\~у розмірі\~44\~451,\~53\~гривні,\~три відсотка\~річних у\~розмірі 3\~737,\~59\~гривень. Стягнуто з\~[PERSON] на користь [PERSON] проценти за позикою у розмірі 6 514, 10 гривень, інфляційні витрати у розмірі 11 112, 88 гривень, три відсотка річних у розмірі 934 гривні. Відповідно до матеріалів справи, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року по справі №521/12751/16-ц набрало законної сили у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~Також, відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року стягнуто з\~[PERSON] на\~користь [PERSON]\~19\~276,02\~гривень -\~проценти за\~позикою;\~67\~259,35\~гривень \~інфляційних витрат;\~4012,02\~гривень \~три відсотка\~річних з\~простроченої суми,\~а всього\~90\~547\~гривень 39\~копійок. Стягнуто з\~[PERSON] на користь [PERSON] 4 819,01 гривень - проценти за позикою; 16 814,84 гривень інфляційних витрат; 1003,01 гривень три відсотка річних з простроченої суми, а всього 22 636 гривень 86 копійок. Відповідно до матеріалів справи, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року по справі №521/7386/17 набрало законної сили у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.ч.1,5 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. В силу ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як встановлює ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заявляючи вимоги про стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних за відповідні періоди прострочення виконання зобовязання, позивачі представили суду відповідні розрахунки від 05 червня 2018 року, згідно яких сума інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобовязання [PERSON] перед [PERSON], що діє від власного імені, а також як правонаступник померлої [PERSON], становить 109\~101,03 гривень, з яких інфляційна втрата - 80\~544,21 гривень, 3% річних - 4\~966,02 гривень, проценти за позикою - 23\~590,80 гривень; а сума інфляційних та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобовязання [PERSON] перед [PERSON] становить 27\~275,26 гривень, з яких інфляційна втрата - 20\~136,05 гривень, 3% річних - 1\~241,51 гривень, проценти за позикою - 5\~897,70 гривень. Суд погоджується із вірністю та обґрунтованістю даних розрахунків. Надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно ст. 598 ч.1 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 604 609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599); належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання; 2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст. 601); 4) за домовленістю сторін (ст. 604); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605); 6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (ст. 606); 7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст. 607); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою й у звязку із цим не може бути виконане іншою особою (ст. 608); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ст.608); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст. 609). Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ч.2 ЦК України. Відповідна правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду (постанова від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 у справі №3-142гс11). Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційну втрату у розмірі 80\~544,21 гривень, 3% річних у розмірі 4\~966,02 гривень, проценти за позикою у розмірі 23\~590,80 гривень, що становить у загальному розмірі 109101,03 гривень; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційну втрату у розмірі 20\~136,05 гривень, 3% річних у розмірі 1\~241,51 гривень, проценти за позикою у розмірі 5\~897,70 гривень, що становить у загальному розмірі 27275,26 гривень. Відповідно до ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з в рівних частках з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved