Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач в особі ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за договором № DNH4KP42400790 від 26 жовтня 2006 року, в якому вказує, що відповідач отримав кредит у розмірі 6435,00 грн. Так, умовами Договору № DNH4KP42400790 від 26 жовтня 2006 року визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 6435,00 грн. на строк з 26.10.2006 по 24.10.2008 р.р. включно в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та Умовах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 334,83 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Щодо нарахування відсотків на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту [PERSON] керується п. 3.2.3, п. 3.2.9, п.4.1, п. 4.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, до яких приєднався відповідач, підписуючи Договір, визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строках відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом, а у разі непогашення кредиту в строки Відповідач сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду на те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству на умовах, передбачених Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, договір не є розірваним чи припиненим, а отже відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як за плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Виходячи з наведеного Позивач вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 05.02.2011 р. по 05.02.2016 р. у сумі 23481,18 грн. з розрахунку: сума простроченої заборгованості по кредиту*розмір % ставки в день*кількість днів прострочення/100. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач 26.10.2006 року звернувся до позивача з письмовою заявою про надання йому споживчого кредиту для придбання побутової техніки, але в отриманні кредиту йому було відмовлено. Вказує, що позивачем не доведений факт укладання кредитного договору, а також не доведено, що позивач 26.10.2006 року перерахував грошові кошти на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] на банківський рахунок. Водночас, у позові не наводяться правові підстави продовження нарахування відсотків по кредиту після закінчення терміну виконання зобовязання в період з 25.10.2008 року по 05.02.2016 року, строк позовної давності сплив, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис відповідача. Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що саме ті Умови надання споживчого кредитку, які додані ним до позовної заяви у відповідній редакції, становлять невідємну частину укладеного з Відповідачем кредитного договору, оскільки надані Умови, з якими відповідач був ознайомлений під час оформлення заяви позичальника, відрізняються від тих, копія яких була додана до позовної заяви. Просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі через необґрунтованість, а у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позову, застосувати до позовних вимог наслідки пропущення позивачем загального строку позовної давності. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності є фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів), кредитний договір оформлений належним чином з дотриманням письмової форми та з узгодженням пунктів сторонами. Зауважили, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди та надали виписку по рахунку, яка має статус первинного документу. Щодо строків позовної давності, позивач зазначає, що до теперішнього часу кредитні кошти банку не повернуті, договір не розірваний чи припинений, а отже є підстави для щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2006 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] підписано заяву № DNH4KP42400790, відповідно до якої сторони домовились, про відкриття кредитного рахунку, а саме: ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 6435,50 грн. на 24 місяці строк з 26.10.2006 року по 24.10.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, з виплатою щомісячної сплати в сумі 344,83 грн. Відповідно до заяви [PERSON] перераховує кредитні кошти в день надання в сумі 4950,00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ЧП Мінченко [PERSON], код [NUMBER], рахунок №26006500005012 в ЗФ АКБ «Форум», МФО 313913, а також комісію Компанії, зазначену п.2.2. Умов на рахунок №260060502700003 в «ПриватБанк», МФО 305299. Також в заяві зазначено, що згідно п. 4.2. Умов, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від сум залишку непогашеної заборгованості за кредитом. З копії заяви [PERSON] від 26.10.2006 року вбачається, що остання своїм підписом надала свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.10.2016 року загальний залишок заборгованості за кредитним договором № DNH4KP42400790 від 26.10.2006 року (тілом кредиту) становить 6433,20 грн.; заборгованість відповідачки по відсоткам за період з 05.02.2011 р. по 05.10.2016 року становить 23481,18 грн. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.01.2011 року до Директора Запорізького ГУ КБ «ПриватБанк», у вересні 2006 року відповідачка звернулась до магазину з продажу мобільних телефонів для придбання телефону у кредит. У звязку з цим, [PERSON] звернулась до кредитного спеціаліста щодо оформлення кредиту, яка повідомила про таку можливість та зробила копії усіх потрібних документів. Згодом, спеціаліст повідомила про те, що в оформленні кредиту відповідачці відмовлено. Усі документи було повернуто, кредит не оформлений, товар відповідачка не отримала. Просить провести розслідування за фактом оформлення кредиту без її відома та списати утворену заборгованість. Аналогічні обставини викладені й у заяві [PERSON] від 20.05.2011 року до прокурора Ленінського району м. Запоріжжя, яка вважає, що невідомою особою здійснені шахрайські дії відносно відповідачки, які нанесли останній матеріальну та моральну шкоду. Також просить прийняти міри до співробітників КБ «ПриватБанк» щодо порушення ними Закону України про звернення громадян відносно нерозглянутої заяви від 20.01.2011 року з приводу незаконного оформлення кредиту на її імя. Відповідно до виписки з 26.10.2006 року по 24.04.2018 року, погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP42400790 здійснено 09.04.2010 року у сумі 1 грн. 80 коп. Сума наявної заборгованості у даній виписці не міститься. Згідно акту прийому-передачу товару № DNH4KP42400790 від 26.10.2006 року продавець ЧП Мінченко [PERSON] і покупець [PERSON] склали цей акт про те, що відповідно до рахунку фактури №3646 від 26.10.2006 року продавцем переданий, а покупцем прийнятий наступний товар: пральна машина LG WD 10300 VD, телевізор Sony RVD 2975 S, плеєр DVD Sony DCR 750 SF, загальна вартість яких складає 5500,00 грн. Дана обставина зазначається також у рахунку № 3666 від 26.10.2006 року та у накладній № 3666 від 26.10.2006 року, де платником та отримувачем зазначена [PERSON] Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що доданий представником позивача 20.04.2016 року до справи уточнюючий розрахунок (за період з 05.02.2011 р. по 05.02.2016 р.) має розбіжності з попереднім повним розрахунком заборгованості (з 26.10.2006 р. по 05.02.2016 р.) за даним договором. Так, у повному та уточнюючому розрахунках заборгованості відсутні дати операції за рахунками за період з травня 2010 року по січень 2011 року. Одночасно, показники сум у розділах «Нараховано процентів на залишок простроченої заборгованості за кредитом», «Сума пені за порушення строків розрахунків (в валюті кредиту)» та «Загальний залишок пені за порушення строків розрахунків» у повному розрахунку відрізняються з аналогічними розділами станом на 05.02.2016 року в уточнюючому розрахунку заборгованості у договорі № DNH4KP42400790 від 26.10.2006 року. Одночасно, текст пункту 4.2. Умов, які є невідємною частиною кредитного договору, зазначений в заяві позичальника № DNH4KP42400790 суттєво відрізняється від тексту наданих до позовної заяви Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Надані Умови не підписані відповідачем. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) були складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідач їх підписував, відповідно до чого позивач не може посилатися на них під час обґрунтування своїх вимог. У звязку із суперечливістю Умов та невідповідністю у розрахунках неможливо стверджувати що 23481,18 грн. є сумою заборгованості відповідачки по відсоткам за період з 05.02.2011 р. по 05.10.2016 року. Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові 6-2320цс16 від 22.03.2017 року, згідно якої суд не має можливості встановити наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови, які не містять підпису відповідача, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У звязку із вищевказаним, посилання відповідача на те, що її ніколи не ознайомлювали та вона не підписувала Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати необґрунтованими, і такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26.10.2006 року. Також, копія заяви позичальника № DNH4KP42400790 в розділі «Банківські послуги» зазначає, що позичальник доручає Банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання в сумі 4950,00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ЧП Мінченко [PERSON], код [NUMBER], рахунок №26006500005012 в ЗФ АКБ «Форум», МФО 313913, а також комісію Компанії, зазначену п.2.2. Умов на рахунок №260060502700003 в «ПриватБанк», МФО 305299. Проте, позивачем жодним належним доказом не доведено, що він 26.10.2006 року перерахував вказані грошові кошти на поточний банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором DNH4KP42400790 від 26.10.2006 року за період з 05.02.2011 року по 05.02.2016 року в розмірі 23481,18 грн. - необхідно відмовити.

Outcome: dismissed