Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що з [INFO] перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 09 вересня 2009 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу між сторонами так і не було досягнуто згоди щодо місця проживання спільної дитини, через що виникають постійні сварки. Відповідач може взяти дитину разом з собою, без попередньої згоди матері, та утримувати її невизначений час за місцем свого проживання, порушуючи цим усталений спосіб життя та проживання дитини. При цьому відповідач не цікавиться фізичним і психологічним станом здоров'я дитини, систематично не приймає участь у процесі виховання сина, негативно впливає на дитину, син перестав відвідувати навчальний заклад, цілими днями знаходився в квартирі батька та грав в комп'ютерні ігри. В свою чергу відповідач зловживає алкогольними напоями, перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною. З урахуванням викладеного позивач просила суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з його матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09 вересня 2009 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було розірвано 09 вересня 2009 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю - [PERSON] по серпня 2016 року, коли батько не попередивши матір, забрав хлопчика із двору будинку за адресою: [ADDRESS] і не повернув. По січень 2017 року дитина мешкала з батьком, після чого матір забрала дитину та помітила комп'ютерну залежність дитини і звернулась за психологічною допомогою до фахівця. За висновком провідного фахівця, психолога, психотерапевта ВПЗ ВКЗ ДДУВС [PERSON] - [PERSON] необхідна допомога центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, щоб проконтролювати ситуацію, яка склалася та допомогти матері повернути її сина до належних умов проживання, харчування та виховання. Дитині рекомендована подальша психотерапевтична робота, консультація психіатра, робота зі шкільним психологом, повний «комп'ютерний голод», тобто деякий час повністю ізолювати дитину від комп'ютера, спортивні секції та сприятлива сімейна атмосфера (а.с. 31-32). На даний час малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], де, відповідно до акту обстеження умов проживання від 10 січня 2018 року для дитини створені усі належні умови для проживання (а.с. 27). Оскільки між сторонами існує спір стосовно місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], позивач було вимушено звернутись до суду із вищезазначеним позовом. Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із висновком Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради як органу опіки та піклування № 5/5-253 від 06 липня 2018 року, ним визнано за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], із матір'ю - [PERSON] (а.с. 94-97). Враховуючи все вищезазначене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, за наявності яких малолітня дитина в її інтересах може бути розлучена із матір'ю, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], із матір'ю - [PERSON]. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved