Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить постановити рішення про визнання недійсним виданого на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади після смерті [INFO] [PERSON] ; визнання [PERSON] власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] і визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 4,07 в умовних кадастрових одиницях згідно сертифікату серії ВЛ № 0137409 у такому ж порядку спадкування. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка [PERSON] . Спадщину прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці, діти спадкодавця, від спадщини відмовились. Позивачу нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади. До складу спадщини також увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та право на земельну частку пай, посвідчене сертифікатом серії ВЛ № 0137409. Зазначене майно [PERSON] успадкував після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно нотаріус позивачу відмовив, оскільки як встановлено із заведеної Луцькою районною державною нотаріальною конторою спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка (сестра позивача) [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем та їй видано свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти. Вважає, що видача нотаріусом цього свідоцтва порушує спадкові права позивача. Спадкоємець [PERSON] у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину не вказала про наявність інших спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] , через що нотаріус не встановив усіх спадкоємців, які мали право на спадщину. Факт проживання спадкодавця [PERSON] разом із дочкою [PERSON] на день відкриття спадщини згідно наявних у матеріалах спадкової справи довідок не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] до дня смерті проживала і була зареєстрована в селі Олеськ Любомльського району, що підтверджується довідкою цієї сільської ради та іншими доказами, а спадщину після її смерті прийняв її син (чоловік позивача) в порядку ст.549 ЦК УРСР. У 2010 році [PERSON] померла, а спадкоємцем її майна є син [PERSON] , відповідач по справі. За викладених обставин захист прав позивача на спадкове майно можливий лише в судовому порядку шляхом скасування виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] та визнання за позивачем права власності на спадковий житловий будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів, а також права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ВЛ № 0137409, оригінал якого втрачений. Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про підтримання позову і розгляд справи за її відсутності. Відповідач засобами поштового зв`язку надіслав заяву, у якій позов визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Матеріалами спадкової справи № 5/2017 року стверджено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги згідно із ст.1261 ЦК України є позивач [PERSON] , як дружина спадкодавця (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ), та діти: [PERSON] , [PERSON] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] , № [NUMBER] ). Позивач спадщину прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання із чоловіком на день відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Обоє синів [PERSON] та [PERSON] в межах шестимісячного строку від прийняття спадщини відмовились в користь матері, позивача [PERSON] , згідно із ч.2 ст.1274 ЦК України, що підтверджується наявними у спадковій справі заявами від 04.05.2017 року та від 22.05.2017 року, поданими нотаріусу. 12.02.2019 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові вклади з відповідними відсотками і компенсаційними виплатами. 02.04.2019 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та на розташовану на території Олеської сільської ради земельну ділянку площею 0,50 га, які її чоловік [PERSON] успадкував після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . Ступінь родинного зв`язку [PERSON] та [PERSON] доводиться копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] . Постановою від 25.04.2019 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області відмовив позивачу у видачі свідоцтв на право на спадщину на вище вказане майно, оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] , якій було видане свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти. Із витребуваної судом з Луцької районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 242/08 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що ця спадкова справа була заведена за заявою від 22.04.2008 року [PERSON] , яка спадкодавцю доводилась дочкою (свідоцтво про народження серії [NUMBER] та свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). У заяві [PERSON] повідомила про відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON] та на підтвердження факту прийняття спадщини подала довідку Маяківської сільської ради Луцького району від 20.01.2008 року № 43 про те, що вона вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання із матір`ю на час відкриття спадщини в [ADDRESS] , та довідку Олеської сільської ради Любомльського району від 11.02.2008 року № 123 про те, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в селі Олеськ Любомльського району, а постійно проживала в [ADDRESS] з дочкою [PERSON] 22.04.2008 року державний нотаріус Луцької районної державної нотаріальної контори Трохимчук С.М. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові заощадження. Разом з цим із наданої позивачем довідки Олеської сільської ради Любомльського району від 23.04.2012 року № 221, виданої на ім`я [PERSON] , слідує, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] разом із онуком [PERSON] . Спадкоємець, син померлої [PERSON] , вступив у фактичне володіння спадковим майном шляхом садіння городу, збирання врожаю, доглядом та ремонтом житлового будинку. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 3 за 2001-2005 роки Олеської сільської ради, та право на земельну частку (пай) розміром 4,07 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом серії ВЛ № 0137409. За заявою [PERSON] сільська рада прийняла рішення від 27.03.2012 року № 9, яким вирішила узаконити житловий будинок по [ADDRESS] за померлою [PERSON] . Виписку із цього рішення вирішено видати спадкоємцю [PERSON] для оформлення ним своїх спадкових справ. Отже, із наведеного встановлено, що у заяві про прийняття спадщини від 22.04.2008 року [PERSON] надала нотаріусу недостовірну інформацію про відсутність інших спадкоємців, що позбавило нотаріуса вчинити дії для закликання до спадкоємства цих спадкоємців, зокрема, сина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] . Крім цього встановлено, що Олеською сільською радою були видані різні за змістом довідки щодо фактичного місця проживання спадкодавця [PERSON] на день відкриття спадщини. Дана обставина має правове значення згідно із ст.526, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, чинних на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. За змістом ст.17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Згідно із п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, згідно довідки Олеської сільської ради від 11.02.2008 року № 123 спадкодавець [PERSON] до дня смерті постійно проживала разом із дочкою [PERSON] в селі Сирники, а згідно довідки цієї ж сільської ради від 23.04.2012 року № 221 [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і проживала а [ADDRESS] разом із онуком [PERSON] , спадщину прийняв її син [PERSON] . Для усунення таких розбіжностей на запит суду Вишнівська сільська рада Любомльського району, до складу ОТГ якої на сьогоднішній день входить Олеська сільська рада, надала відповідь від 21.10.2019 року, у якій підтвердила фактичну правильність довідки Олеської сільської ради від 23.04.2012 року № 221, оскільки спадкодавець [PERSON] на день смерті була зареєстрована і проживала разом з онуком [PERSON] . У зв`язку із цим вбачаються підстави вважати, що спадщину після смерті [PERSON] у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР прийняв лише її син [PERSON] , як це вказано у довідці Олеської сільської ради від 23.04.2012 року № 221. Тим самим спростовується факт прийняття спадщини дочкою спадкодавця [PERSON] , а відтак і наявність у неї підстав для оформлення своїх прав на спадкове мано, через що видане на її ім`я свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним. [PERSON] померла [INFO] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру стверджено, що спадкова справа після її смерті не заводилась. Спадкоємцем першої черги за законом є її син [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] ), який згідно матеріалів справи спадщину прийняв в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. [PERSON] , як відповідач по справі, позов визнав у повному обсязі. Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідження змісту позовних вимог і письмових доказів у справі свідчить про їх відповідність положенням ст.ст.526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.392, 1217, 1222, 1261, 1268, 1274, 1297 ЦК України. Отже, судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved