Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру сплати аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказувала, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2014 року у справі №753/5012/14-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у сумі 500 грн. у твердій грошовій сумі, щомісяця, починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, позивач просила суд змінити визначений судом розмір аліментів у сумі 500 грн., який сплачує відповідач на утримання доньки на частку від його доходу в розмірі 1/4 частини. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала просила задовольнити, з врахуванням їх зміни, а саме: просила змінити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання доньки, з 500 грн. на 1000 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справиу його відсутності, позовні вимоги, з врахуванням остаточних змін, визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2014 року у справі №753/5012/14-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки у сумі 500 грн. у твердій грошовій сумі, щомісяця, починаючи з 18.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-6). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved