Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], яка продовжує навчання. Зазначила, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Остання здобуває вищу освіту в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на факультеті лінгвістики. Вказала, що відповідач жодних коштів по утриманню доньки, забезпеченні її літературою, витрати на проїзд не несе та постійно уникає участі у вихованні дитини. Перешкоду у спілкуванні з донькою відповідачу не створюються, у зв'язку із чим, позивач просила стягнути з відповідача кошти на час навчання останньої в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», у розмірі ? (однієї чверті) заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. До початку судового засідання, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблений відповідний запис № 397, де в графі батько - зазначений [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є студенткою групи ЛФ-71 Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультету лінгвістики, денної форми навчання (а.с. 22-25). Згідно Договору № 16-ФЛ/2017 про надання освітніх послуг від 18.08.2017 р. [PERSON] вступила до університету з 01.09.2017 р. по 30.06.2021 р. за напрямом підготовки «Філологія» (а.с. 24). [PERSON] проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні, але доходів матері не вистачає на необхідне забезпечення повнолітньої доньки на період її навчання у вищому навчальному закладі. Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до статті 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 Рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає право не тільки ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 Рішення від 13.01.2011 року «Чуйкіна проти України». Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку (сина) у твердій грошовій сумі та (чи) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахування обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач в судові засідання не з'являвся, суд позбавлений можливості встановити обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які передбачені ст. 182 СК України. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст. 199 СК). Як вбачається з матеріалів справи позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16), [PERSON] згідно довідки № 40360 про реєстрацію місця проживання/перебування особи зареєстрована за адресою позивача та проживає разом з останньою (а.с. 22). При цьому, СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 24.02.2016 року по справі № 6-1296цс15. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки на час навчання останньої підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, встановлені на підставі наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів, доведеність вимог позивача, що повнолітня донька останньої потребує додаткових витрат на навчання, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, можливо стягнути у розмірі ? (однієї чверті) заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 лютого 2018 року і до закінчення [PERSON] навчання, однак не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved