Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - Малиновської РА ОМР), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Малиновський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Малиновський районний у м. Одесі ВДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса)), [PERSON] , посилаючись на те, що його батьки, [PERSON] та [PERSON] , деякий час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народився він, [PERSON] , [INFO] , який до 1994 року носив призвіще свого рідного батька - [PERSON] . Зазначав, що в 1987 році його батьки припинили фактичні шлюбні відносини і стали проживати окремо. Через деякий час, а саме 15 вересня 1988 рокуйого мати [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , який став проживати разом з ними. Вказував, що коли йому було вісім років, за заявою [PERSON] рішенням виконкому Малиновської районної ради народних депутатів за №630 від 15 липня 1994 року останньому було надано дозвіл на його всиновлення та зміну призвіща та по батькові. На підставі вказаного рішення були внесені зміни до його актового запису про народження, змінено призвіще та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » та в графі батько було зазначено « [PERSON] ». Стверджував, що після всиновлення, відносини між ним та [PERSON] не склалися, оскільки останній продовжував ставитися до нього як до чужої дитини, мало спілкувався і просто ігнорував його. Позивач зазначав, що у вересні 1999 року [PERSON] пішов з сім`ї, припинив як сімейні так і шлюбні відносини з його матір`ю та з ним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2000 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] були стягнуті аліменти, але від виконання вказаного рішення суду [PERSON] ухилявся. Ухвалою суду м. Юрмала Латвійської республіки від 17 грудня 2003 року було відмовлено [PERSON] у визнанні і прийнятті до виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2000 року в Латвії з посиланням на те, що справа розглянута без участі [PERSON] та останній надав докази того, що аліменти ним сплачені. Стверджував, що сімейні відносини між ним та [PERSON] не склалися, оскільки останній нічого для цього не зробив, вони були та залишаються чужими людьми, між ними не має ніяких почуттів, які складаються між батьком та сином. Зазначав, що всі ці обставини стали причиною зміни ним свого призвіща з « [PERSON] » на « [PERSON] », оскільки він не хотів носити прізвище чужої для нього людини. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яке було здійснено на підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів за № 630 від 15 липня 1994 року «Про всиновлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] », актовий запис про народження №111 від 21 лютого 1986 року по Жовтневому ЗАГСу м. Одеси; відновити йому прізвище, ім`я та по батькові, які він мав до усиновлення, а саме « [PERSON] », та зобов`язати Малиновський районний у м. Одесі ВДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса) внести відповідні зміни щодо недійсності усиновлення в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , і відновити первинні записи про його народження з урахуванням того, що [PERSON] надалі іменуватиметься прізвищем, по батькові, які мав до усиновлення - прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали (а.с. 144, 146). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Малиновський районний у м. Одесі ВДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса), орган опіки та піклування Малиновської РА ОМР,в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 132-134, 135, 136, 143, 145). Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 37-38). Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с. 70-71). Ухвалою суду від 21 травня 2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Малиновської РА ОМР(а.с. 85-87). Ухвалою суду від 01 липня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 138-139). У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним усиновлення, скасування усиновлення та зобов`язання вчинити дії, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 18 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Судом встановлено, що рідними батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 25-28). В процесі судового розгляду було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, зі змісту якого вбачається, що факт народження дитини підтверджувався довідкою пологового будинку Жовтневого району м. Одеси від 17 січня 1986 року, в якій було зазначено, що батьком дитини був записаний зі слів матері, [PERSON] , на підставі ч. 1 ст. 135 СК України - [PERSON] . Встановлено, що зі змісту актового запису про встановлення батьківства №2 від 12 січня 1987 року, виданого Маньківським в/РАГС Черкаської області вбачається, що за заявою [PERSON] були внесені зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , а саме прізвище про дитину « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », прізвище про батька « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». Отже, [PERSON] визнав своє батьківство щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що в 1987 році [PERSON] та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини і стали проживати окремо. 15 вересня 1988 року[PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про шлюб (а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів за №630 від 15 липня 1994 року було надано дозвіл [PERSON] на всиновлення[PERSON] та зміну призвіща та по батькові (а.с. 23-24). На підставі вказаного рішення були внесені зміни до актового запису про народження[PERSON] , [INFO] , змінено призвіще та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » та в графі батько було зазначено « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що у вересні 1999 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, оскільки [PERSON] пішов з сім`ї. Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2000 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , але від виконання вказаного рішення суду [PERSON] ухилявся (а.с. 15). Встановлено, що ухвалою суду м. Юрмала Латвійської республіки від 17 грудня 2003 року [PERSON] було відмовлено у визнанні і прийнятті до виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2000 року в Латвії з посиланням на те, що справа була розглянута без участі [PERSON] , який надав докази того, що аліменти ним сплачені (а.с. 18). 16 січня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 29). З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2007 року позивач змінив своє прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені та свідоцтвом про народження (а.с. 20, 30). В судовому засіданні позивач пояснив суду, що після всиновлення відносини між ним та [PERSON] не склалися, вони з останнім залишалися чужими людьми, оскільки [PERSON] продовжував ставитися до нього як до пасинка, мало спілкувався і просто ігнорував його. Вказував, що між ним та [PERSON] не має ніяких почуттів, які складаються між батьком та сином, оскільки вони є чужими людьми. Всі ці обставини стали причиною зміни ним свого призвіща з « [PERSON] » на « [PERSON] », оскільки він не хотів носити прізвище чужої для нього людини. На підтвердження своїх доводів, позивач надав суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2011 року, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання угод недійсними, витребування квартири із незаконного володіння (а.с. 114-116). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що [PERSON] незаконно заволодів квартирою [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] та незаконно відчужив її іншим особам в рахунок погашення боргів, залишивши позивача і його мати без житла (а.с. 111, 112, 119). Даний факт підтверджує твердження позивача щодо відсутності між ним та [PERSON] родинних та сімейних відносин, оскільки за його думкою рідний батько не залишив би дитину без житла. Відповідно до ч. 3 ст. 238 СК України усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Статтею 239 СК України встановлено, що у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами , відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по батькові, які вона мала до усиновлення. Згідно ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Що стосується позовних вимог стосовно визнання усиновлення недійсним, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Відповідно до ст. 236 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення) , якщо воно було проведене на підставі підроблених документів, а також у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу. Тобто, правових підставі для визнання усиновлення недійсним, за думкою суду, не має. Відповідно до ст. 214 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Ріnі and Others v. Romania), заяви №78028/01 і №78030/01, пункти 140 і 148, ЕСНR 2004-V (витяги). Статтею 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) встановлено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем, [PERSON] , склалися складні стосунки, останній не виконував, як усиновлювач, своїх батьківських обов`язків щодо позивача, ставився до нього як до чужої дитини, тому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування усиновлення підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial