Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить виділили йому в користування кімнату 1-5 житловою площею 14,7 м2 в житловому будинку [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтував тим, що є власником 17/36 вказаного домоволодіння, відповідачка [PERSON] - власником 19/108 майна, ще 19/54 належало їх батькові [PERSON], який помер [INFO] року. Судовим рішенням від 21.11.2015 року було визначено порядок користування будівлями: позивачу виділено кімнату 1-4, відповідачці - кімнату 1-3. Кухню, коридор, веранду та кладову, а також господарські будівлі залишено в спільному користуванні. Кімнатою 1-5 користувався покійний батько, спору щодо цього не було і судовим рішенням доля кімнати не вирішувалась. Після смерті батька відповідачка у квітні 2017 року виїхала на постійне проживання в місто Феодосія АР Крим. Сам же з дружиною залишився проживати в спірному домоволодінні. Оскільки побутові умови виділеного житла є незадовільними, а спільне з відповідачкою користування кухнею з огляду на неприязні відносини було неможливим з врахуванням розміру своєї частки просить виділити вищевказану кімнату. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і додатково пояснив, що після смерті батька з відповідачкою прийняли спадщину за законом. Відповідачка виїхала з села Машів, постійним її місцем проживання є місто Феодосія. Відповідачка сповіщалась про розгляд справи через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». З огляду на повідомлений позивачем можливий приїзд відповідачки в село Машів Любомльського району розгляд справи відкладався. Оскільки будь-які інші засоби зв'язку з відповідачкою відсутні, а суд вичерпав можливість іншим чином повідомити її про час і місце судового розгляду судове засідання проведено за відсутності відповідачки. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.08.2017 року зареєстрованими власниками домоволодіння [ADDRESS] Волинської області були [PERSON](частка 17/36), [PERSON](частка 19/54), [PERSON](частка 19/108). Згідно із копією свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року в селі Машів Любомльського району Волинської області. З довідки Машівської сільської Ради від 29.05.2017 року №172/02-6 вбачається, що на час смерті [PERSON] разом з ним проживав і був зареєстрований позивач [PERSON] та його дружина. Як встановлено із спадкової справи №35/2017, після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини нотаріусу подали позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] Спадкоємці [PERSON], [PERSON] в заявах нотаріусу відмовились від спадщини в користь відповідачки [PERSON], спадкоємець [PERSON] - відмовилась від спадщини безумовно. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] до нотаріуса із заявами не звертались. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 27.11.2015 року, яке набрало законної сили 5.01.2016 року, встановлено порядок користування спірним домоволодінням: позивачу виділено кімнату 1-4, відповідачці - кімнату 1-3. Кухню, коридор, веранду та кладову, а також господарські будівлі залишено в спільному користуванні. Кімнатою 1-5 на той час користувався [PERSON] Заявлені в його інтересах вимоги були залишені без розгляду через відсутність спору щодо користування житлом і судовим рішенням доля кімнати не вирішувалась. При цьому порядок користування судовим рішенням встановлено з огляду на частки власників у майні: у [PERSON] 17/36, у [PERSON] 19/54, у [PERSON] 19/108. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому в майні частку в розмірі 19/54. Позивач і відповідач прийняли цю спадщину. В результаті такого спадкування на час розгляду цього позову змінились частки власників спірного майна: позивачу [PERSON] стало належати 121/216 домоволодіння, відповідачу [PERSON] - 95/216 з огляду на такі розрахунку. 19/54:4=19/216 належало кожному з чотирьох спадкоємців, що заявили права на спадщину. Через відмову двох спадкоємців в користь [PERSON] вона успадкувала 57/216(19/216+19/216+19/216). [PERSON] успадкував 19/216, що в сумі належною йому часткою 17/36 остаточно становило 121/216. Відповідно [PERSON] стало належати 95/216(57/216+19/108). Згідно із ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зважаючи на такі положення закону та встановлені фактичні обставини, порядок користування майном за відсутності згоди власників суд повинен з врахуванням нових часток. Позивач заявив вимоги про виділення йому кімнати 1-5. За змістом позовної заяви і пояснень позивача в суді вбачається, що він вважає наявним право користування кімнатою 1-4 відповідно до рішення суду від 27.11.2017 року, а виділення спірної кімнати обгрунтовує також і фактичним її звільненням після смерті одного із співвласників майна. Відтак він фактично бажає одержати у своє користування дві кімнати спільною площею 31,9 м2, залишивши відповідачці в користування одну кімнату площею 11,8 м2. Такий порядок користування не відповідатиме часткам сторін у майні, оскільки від загальної площі трьох кімнат у 43,7 м2 частка відповідача становитиме 73%, відповідачки - 27%, при тому що з врахуванням спадщини [PERSON] належить 56% майна, [PERSON] - відповідно 44%. В той же час через зміну розміру часток в результаті спадкування рішення Любомльського районного суду від 27.11.2015 року вичерпало свою дію і не може враховуватись в якості основи для встановлення такого порядку в цьому позові. Отже, встановлення порядку користування домоволодіння неможливе щодо однієї кімнати, а має проводитись щодо всього майна з врахуванням часток співвласників. Такі положення позивачу роз'яснені судом, як і його право збільшити або зменшити розмір позовних вимог та змінити предмет або підставу позову до початку його розгляду по суті. Незважаючи на це, позивач заявлені вимог підтримав без жодних їх змін. У зв'язку з наведеним суд вважає заявлені вимоги позову безпідставними, оскільки вони грунтуються на хибно оцінених позивачем фактичних обставинах і через це - неправильно витлумачених ним нормах закону, через що позов задоволенню не підлягає. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у зв'язку із відмовою в позові відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed