Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), просила змінити спосіб стягнення аліментів, а саме стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно до досягнення дочкою повноліття; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період з 2015 року по лютий 2017 року проживала у цивільному шлюбі з відповідачем. Спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, виховання дітей. Відповідач неодноразово вчиняв конфлікти, застосовував фізичне насильство. З лютого 2017 року проживають окремо. Є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. З часу окремого проживання відповідач не бере участі в утриманні дочки, вихованням дочки не займається, не піклується про її духовний та моральний розвиток, стан здоров`я. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18.05.2020 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, яке відповідач не виконує, аліменти не сплачує. Зверталася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо себе. Вказані обставини змусили звертатися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 18.11.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області з наданням відповідного висновку. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивачем не подано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність обставин з якими законодавець пов`язує можливість позбавити його батьківських прав. Позивач постійно вчиняє конфліктні ситуації, робить неможливе спілкування з дочкою. Відсутні докази про факт наявності в нього постійної роботи. У відповіді на відзив позивач підтримала позовні вимоги та зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі в утриманні дочки, не піклується про її духовний та моральний розвиток, стан здоров`я. Не чинила жодних перешкод щодо побачень відповідача з дочкою. Постійні конфлікти, які виникають з ініціативи [PERSON] , негативно впливають на психічне здоров`я дитини. У зв`язку з неналежною поведінкою [PERSON] була змушена звертатися в службу в справах дітей, правоохоронні органи. Поведінка відповідача призвела до того, що дочка боїться батька, не хоче з ним спілкуватися, відповідати на його телефонні дзвінки. Ухвалою суду від 18.03.2021 залучено орган опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області з наданням відповідного висновку. Ухвалою суду від 30.04.2021 залучено орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області з наданням відповідного висновку. Ухвалою суду від 20.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 03.09.2021 визнано заяву позивача про відвід судді Здолбунівського районного суду Рівненської області Ковалика Ю.А. необґрунтованою та передано до канцелярії суду для вирішення іншим суддею. Ухвалою суду від 06.09.2021 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про відвід судді Здолбунівського районного суду Рівненської області Ковалика Ю.А. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву від 04.10.2021 про розгляд справи без її участі та без участі її представника. Підтримала позов в частині зміни способу стягнення аліментів, позовну вимогу про позбавлення батьківських прав просила залишити без розгляду. Ухвалою суду від 04.10.2021, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, відмовлено у задоволені заяви позивача [PERSON] про залишення без розгляду позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вказана заява подана під час розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав та не заперечували щодо зміни способу стягнення аліментів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області ГулярМ.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування від 26.05.2021 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких відповідач [PERSON] її син, позивач [PERSON] чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] . Матеріально допомагали для внучки. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких відповідач [PERSON] його син, постійно матеріально допомагали для внучки. Перешкод у спілкуванні з внучкою [PERSON] йому не чинили. Ухвалою суду від 04.10.2021, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, розгляд справи проведено без участі свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки 13.08.2021, 01.09.2021, 04.10.2021 позивач не забезпечила в судове засідання явку вказаних свідків, явку яких зобов`язувалася забезпечити. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що за час сумісного проживання у сторін по справі народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю - [PERSON] . Рішенням Здолбунівського районного суду від 18.05.2020 (справа № 562/597/20) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Станом на 01.06.2021 у боржника [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (виконавчий лист № 562/597/20 від 07.08.2020), що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Радивилівського районного відділу ДВС від 14.06.2021. Постановою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2020 визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13.05.2020 видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього строком шість місяців обов`язку, а саме заборона наближатися на відстань 200 м до місця проживання [PERSON] . Постановою судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20.07.2020 провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрите у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності. Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради від 26.05.2021, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З переглянутого та дослідженого безпосередньо у судовому засіданні відеозапису, вбачається, що відповідачу [PERSON] чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Всупереч доводам позивача матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що позивач нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають, оскільки не доведено, що відповідач по справі [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по відношенню до дитини. У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 5, 6 цієї статті висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити. Висновок органу опіки та піклування від 26.05.2021, який міститься у справі, взагалі не містить жодних переконливих висновків щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав, його мотивувальна частина практично відсутня. Крім того, вказаний висновок не містить відомостей про умови проживання дитини, успішність дитини, стан її здоров`я. Не надано акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєво-побутових та санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї. Притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП не є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками, конфлікти між сторонами, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Щодо зміни способу стягнення аліментів, то суд виходить з такого. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд, приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial