Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з них заборгованості у розмірі 120562,89 грн. та судових витрат у розмірі 1808,44 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23.01.2014 року Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту №182АІ10140123001. Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 86280,00 грн. зі сплатою 14,95% річних строком до 23.01.2017 року. Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти. Банк зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В порушення умов договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого має заборгованість станом на 31.08.2017 року в сумі 120562,89 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 69024,00 грн., заборгованість за відсотками - 27436,62 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9754,34 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6075,14 грн., інфляційні витрати за кредитом - 5097,43 грн., інфляційні витрати за відсотками - 3175,36 грн. На теперішній час заборгованість відповідачем не погашена. В забезпечення виконання зобов'язань позивач та [PERSON] уклали договір поруки №182АІ10140123001-П. Відповідно до договору [PERSON] поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надали. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до умов кредитного договору №182АІ10140123001 від 23.01.2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 86280,00 грн. зі сплатою 14,95% річних строком до 23.01.2017 року. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. (а.с.21) Відповідач [PERSON] порушила зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.08.2017 року в неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 120562,89 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 69024,00 грн., заборгованість за відсотками - 27436,62 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 9754,34 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6075,14 грн., інфляційні витрати за кредитом - 5097,43 грн., інфляційні витрати за відсотками - 3175,36 грн. (а.с.32-35) В забезпечення виконання зобов'язань позивач, [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки №182АІ10140123001-П. Відповідно до договору [PERSON] поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м.Донецьк. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Донецьк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], яка проживає у м.Донецьк пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків нарахована починаючи з 2016 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку після 14.04.2014 року є неправомірним. У зв'язку з цим суд вважає необхідним скасувати нараховану банком суму пені. В положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Отже, нараховані банком інфляційні витрати за кредитом у сумі 5097,43 грн. та за відсотками в сумі 3175,36 грн. не є штрафною санкцією або пенею в розумінні ст.549 ЦК України. Виходячи з цього, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат за кредитом та відсотками підлягають задоволенню в повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту. Згідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. На підставі укладеного договору поруки та ч.1 ст.554 ЦК України боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідачів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 1808,44 грн. (а.с.5), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1571 грн.

Outcome: partial