Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», в якому просить викоанвчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського маського нотаріального округу Горай О.С. від 04 вересня 2020 року за реєстраційним номером 25875 щодо стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» визнати таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що в грудні 2020 року позивач [PERSON] дізналась про наявність примусового стягнення з неї грошових зобов`язань через приватного виконавця на користь ТОВ «ФК «Аланд». Постанови про відкриття виконавчого провадження від приватного виконавця не отримувала, однак за своїм місцем роботи дізналась, що надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату від 09 жовтня 2020 року по виконавчому провадженню №63217393. В даній постанові зазначено документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, а саме виконавчий напис №25875, виданий 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Згідно з постановою вбачається, що виконавчим написом стягнуто з боржника на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість в розмірі 18531,74 грн. Отже, про наявність виконавчого напису та претензій з боку компанії позивач дізналась від роботодавця. Вважає виконавчий напис №25875, виданий 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню, так як виданий із порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (22.02.2012 року), Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Зазначає, що позивач не має ніяких правовідносин з ТОВ «ФК «Аланд», не укладав з ними жодних угод, кредитів не брав. Відповідач придбав боргові зобов`язання через договір відступлення права вимоги, хоча ніяких повідомлень позивач не отримував та йому взагалі невідомо, з чого виникла така сума боргу. Посилається на недотримання нотаріусом основних вимог щодо посвідчення правочинів при вчиненні виконавчого напису, а саме ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не перевірив наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, перелік яких визначений нормативними актами. Натомість, дані вимоги не є безспірними, строк кредитування вже минув, звернення до нотаріуса відбулось 04.09.2020 року, строк для звернення у товариства сплив, сума боргу не обґрунтована, обрахована після закінчення строків давності та можливості примусового стягнення, а тому виконавчий напис незаконний. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили і залишена без змін ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 року по справі №826/20084/14 визнано недійсними умови включення до Переліку документів умови стосовно видачі виконавчих написів нотаріусами ні підставі подачі кредитних договорів та документів, котрі не посвідчені нотаріально. Але 04 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили рішенням суду від 22.02.2017 року, приватний нотаріус керувався саме пунктом 2 Переліку, котрий вже був нечинним і скасованим судом. Таким чином, нотаріус видав виконавчий напис з грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. З урахуванням викладеного, оскільки виконавчий напис зроблений не на підставі нотаріально завіреного кредитного договору, документи, котрі подані нотаріусу, є спірними та не відповідають Порядку, а отже наявний спір про право, крім того, пропущений строк звернення до нотаріуса, а також інших доводів, зазначених у позовній заяві, позивач вимушений був звернутися за судовим захистом. 15 лютого 2021 року ухвалами Полтавського районного суду Полтавської області задоволено самовідводи судді Кіндяка І.С. по цивільній справі та за заявою про забезпечення позову, матеріали яких через канцелярію суду передано для визначення іншого головуючого судді (а.с.49, 52). 15 лютого 2021 року ухвалами суду цивільну справу, а також заяву про забезпечення позову передано на розгляд Октябрському районному суду м.Полтави за підсудністю (а.с.57-59, 60-61). 17 лютого 2021 року матеріали судової справи надійшли на адресу Октябрського районного суду м.Полтави (а.с.63). 18 лютого 2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави цивільну справу прийнято до провадження, по ній відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.69-70). 19 лютого 2021 року ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; зупинено стягнення за виконавчим написом №25875, вчиненим 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 18531,74 грн. у виконавчому провадженні №63217393, що перебуває у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Малкової М.В., до розгляду цивільної справи №545/464/21 справи по суті (а.с.76-79). 22 лютого 2021 року ухвалою суду задоволено частково заяву позивача про забезпечення доказів справі; витребувано у приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Горай О.С. завірені належним чином копії документів, пред`явлених нотаріусу зі сторони ТОВ «ФК «Аланд» про вчинення нотаріальної дії щодо [PERSON] та матеріалів нотаріальної справи за виконавчим написом №25875, вчиненого приватним нотаріусом від 04.09.2020 року; витребувано у ТОВ «ФК «Аланд» завірені належним чином документи щодо [PERSON] тощо (а.с.85-88). 25 лютого 2021 року представником позивача долучено до матеріалів справи письмові докази, а саме копії матеріалів виконавчого провадження, отримані на адвокатський запит (а.с.95-103). 17 березня 2021 року на адресу суду від представника ТОВ «ФК «Аланд» надійшов лист вих.№б/н від 04 березня 2021 року, в якому повідомлено про невиконання зі свого боку ухвали суду від 22 лютого 2021 року з посиланням на відсутність копій документів, а їх оригінали перебувають у приватного нотаріуса (а.с.106). Від відповідача ТОВ «ФК «Аланд» відзив на позовну заяву, інші заяви по суті справи або заяви про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходили, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с.105, 106). Від третіх осіб по справі будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Установлено, що 04 вересня 2019 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним №25875 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , заборгованості за Кредитним договором 006-16513-280114 від 28 січня 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» (код 34047020), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 379/К від 13 квітня 2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код 35234236), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на пілставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (код 42642578), зокрема, за кредитним договором 006-16513-280114 від 28 січня 2014 року. У виконавчому написі вказано, що строк платежу за вказаним кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Сума заборгованості складає 18031,74 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12930,12 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом становить 5101,62 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 18531,74 грн. (а.с.102). 06 жовтня 2020 року постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження №63217393 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №25875, виданого 04 вересня 2020 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 18531,74 гривень (а.с.98-99). 09 жовтня 2020 року постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП №63217393 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] до виплати загальної суми боргу 21053,91 грн. з урахуванням винагороди виконавця та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.15, 23). У позовній заяві позивач [PERSON] наполягає на тому, що не мала жодних правовідносин з фінансовою установою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», не укладала ніяких угод, жодних кредитів не отримувала та, в свою чергу, про наявність відступлення права вимог взагалі не була поінформована. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1\~ст.1047 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.ч.1, 3\~ст.207 ЦК України). Разом із тим, на спростування тверджень позовної заяви відповідачем взагалі не надано до суду доказів щодо факту укладення кредитного договору №006-16513-280114 від 28 січня 2014 року, в якому стороною виступає позивач [PERSON] та міститься підпис останньої, а так само інших угод, про відступлення прав вимоги за таким договором, додаткових угод згідно наведеного у виконавчому написі переліку з доказами повідомлення боржника про їх існування. Інші докази, які підтверджують підписання вказаного вище договору позивачем власноручним або електронним підписом до суду не надані. Щодо зазначених обставин відповідач не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ст.43\~ЦПК України подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Тоді як доводи сторони позивача про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 04 вересня 2019 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом з позивача на користь банку, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», є такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до\~ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей\~50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 04 вересня 2019 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався, окрім іншого, пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року за\~№1172 (а.с.102). Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у\~статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені\~статтею 88Закону України «Про нотаріат»\~умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням\~статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п.1 та п.2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Оспорюваний виконавчий напис вчинено 04 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Отже, станом на 04.09.2019 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Проте, незважаючи на це, всупереч вимогам закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, вчинив виконавчий напис від 04 вересня 2019 року, яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» стягнуто заборгованість. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням викладеного, а також посилань позивача на наявність спору щодо заборгованості за таким договором, казати про безспірність заборгованості боржника перед кредитором немає правових підстав. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ТОВ «ФК «Аланд» або інші юридичні особи, зазначені у виконавчому написі, заявляли до [PERSON] будь-які вимоги про погашення заборгованості. Позивач не отримувала жодної претензії про погашення кредитної заборгованості, відомості щодо протилежно в матеріалах справи відсутні. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також суду не надано доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача будь-які первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. За таких обставин, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Згідно зі ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач не спростував зазначені позивачем обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає необхідним визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 04 вересня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №25875, відповідно до якого стягнуто з\~ [PERSON] на користь ТОВ «фінансова компанія «Аланд» заборгованість у розмірі 18531,74 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім і підтверджені документально витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.7\~ст.158 ЦПК України\~заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved