Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], втратившими право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] від 10 вересня 1997 року, в якому також зареєстровані відповідачі, але фактично не проживають з 2003 року, тому втратили право користування ним відповідно до ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав, пояснивши, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю, так як через їх реєстрацію він не може отримати субсидію, які ніяких витрат по утриманню будинку не несуть. [PERSON] доводиться йому падчеркою, а [PERSON] та [PERSON] - це її діти. Всі вони раніше разом проживали з ним, а тому фактично були членами сім»ї. Позов щодо визнання [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] не підтримує, оскільки він був поданий до нього помилково. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які згідно поштового повідомлення за вказаною адресою реєстрації не проживають, при цьому відповідач [PERSON] отримав судову повістку. Враховуючи, що останні заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № [NUMBER] від 25 листопада 2004 року (а.с. 6, 7). Із довідки Іржавецького старостинського округу Чернігівської області № 53 від 04.02.2019 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], при цьому за вказаною адресою не проживають (а.с. 8). Відповідно до акту, складеного комісією за участю депутата Ічнянської міської ради [PERSON] та сусідами [PERSON] та [PERSON] від 04 лютого 2019 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживають з 2003 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючі зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи членами сім»ї власника, не проживають за місцем своєї реєстрації у будинку [ADDRESS], належного на праві власності позивачу з 2003 року, тому вважаються такими, що втратили право користування ним, при цьому судом враховується, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] витрати по утриманню будинку не несуть, чим чинять перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позовні вимоги щодо визнання [PERSON] втративши право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] позивач не підтримує, тому вони у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по 256,13 грн з кожного.

Outcome: partial