Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано. [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повнолітня, тобто до 28 грудня 2022 року. У судове засідання сторони не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивач надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність та наполягає на позовних вимогах. Причини неявки відповідача суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва Серії 1-ОЛ № 004015, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції 23 березня 2005 року, про народження [PERSON] 28 грудня 2004 року, її батьком являється [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]В розірвано. З довідки про склад сім'ї від 19 лютого 2016 року вбачається, що малолітня дочка [PERSON] проживає з позивачем. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи, викладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial