Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,18 га як за спадкоємцями за законом, мотивуючи відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину. Позивачі можуть захистити своє невизнане право на отримання спадщини лише в суді. У письмових заявах до суду позивачі свої вимоги підтримали, просили справу розглядати без їх участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [INFO] помер батько сторін [PERSON] (а.с. 7, 21-22, 25). Останній був власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 10). Спірний будинок прийняла в спадок мати позивачів [PERSON] (а.с. 15). [INFO] остання померла (а.с. 8). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно, зокрема спірний будинок та земельну ділянку, призначену для обслуговування жилого будинку (0,18 га), яку [PERSON] отримала на підставі рішення виконкому Тетерівської сільської ради від 30.12.1997, що підтверджується державним актом серії 08-20 №002787 від 25.03.1999 (а.с.16). За спадковою справою №77/2014 позивачі є спадкоємцями за законом після смерті матері (а.с. 30). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 1296, 1297 ЦК України зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, проте, постановами нотаріуса від 16.04.2014 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний будинок та змельну ділянку позивачам було відмовлено у зв'язку з наявністю двох право встановлювальних документів на будинок та відсутності державної реєстрації та витягу із земельного кадастру (а.с. 31-34). Як убачається зі справи, житловий будинок №2 належав батьку позивачів на законних підставах (а.с. 10). Мати позивачів у встановленому порядку отримала свідоцтво про право на спадщину на нього, а отже набула право власності. Відповідно до чинного на той час ЦК України (в редакції 1963 року) житлові будинки обов'язковій державній реєстрації в БТІ не підлягали. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивачів на отримання у спадок спірної земельної ділянки встановлюється судом. Право власності [PERSON] підтверджується державним актом серії 08-20 №002787 від 25.03.1999 (а.с.16). А тому суд дійшов висновку, що спадкодавець була власником спірної земельної ділянки, що відноситься до складу спадщини. Та обставина, що вона не зареєструвала земельну ділянку в ДЗК, що почав функціонувати в 2011 році, на думку суду, не може бути перешкодою для отримання спадщини позивачами. Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що Громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, мають право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку в рівних частках.

Outcome: approved