Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. У позові зазначала, що [INFO] померла мати [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме - грошовий вклад в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 25 000 грн. 00 коп., та відсотки по вкладу, згідно договору № SAMDNWFD0071682529501 від 28.08.2017 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) та [PERSON] . За життя [PERSON] заповіт не складала, інші спадкоємці першої черги - син [PERSON] . [INFO] , не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, спільно з матір`ю не проживав, отже вважається таким, що спадщину не прийняв. Отже, Позивач та Відповідач є єдиними спадкоємцями за законом після смерті матері [PERSON] . Позивач постійно проживала з матір`ю понад рік до смерті останньої, оскільки з огляду на похилий вік мати потребувала постійної допомоги та піклування, однак зареєстрована за іншою адресою ( [ADDRESS] . 22 січня 2020 року Позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері. 23.01.2020 року нотаріусом надано відповідь, в якій зазначено, що оскільки Позивач зі спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами, то Позивач вважається такою, що не прийняла спадщину. У позивача існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а тому просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 01.02.2018 року по [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на грошовий вклад в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 25 000 грн. 00 коп., та відсотки по вкладу, в порядку спадкування за законом, як спадкоємицею першої черги, після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито загальне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.03.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Запорізьку міську раду, витребувано спадкову справу після померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 30.04.2020 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справа за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, подав до суду заяву в якій зазначив, що заявлений до нього позов визнає. Відповідач Запорізька міська рада у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Дослідивши матеріали справи, показання свідків [PERSON] , які підтвердили той факт, що дійсно [PERSON] проживала разом із матір`ю [PERSON] на момент її смерті, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] [INFO] померла мати Позивача - [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме - грошовий вклад в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 25 000 грн. 00 коп., та відсотки по вкладу, згідно договору № SAMDNWFD0071682529501 від 28.08.2017 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) та [PERSON] . За життя [PERSON] заповіт не складала, інші спадкоємці першої черги - син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері [PERSON] . Наявність інших спадкоємців не встановлена. Разом із тим, [PERSON] не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, спільно з матір`ю не проживав, отже вважається таким, що спадщину не прийняв. Згідно відповіді нотаріуса від 20.03.2020 року спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася. Оскільки, [PERSON] спадщину після померлої матері не прийняв, суд згідно вимог ст. 33 ЦПК України позбавлений права без згоди позивача замінити відповідача, то суд вважає, що належним відповідачем у справі за позовом [PERSON] є Запорізька міська рада, а [PERSON] є неналежним відповідачем, інших спадкоємців, які б у відповідності із законом прийняли спадщину не встановлено, а відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач постійно проживала з матір`ю понад рік до смерті останньої, оскільки з огляду на похилий вік мати потребувала постійної допомоги та піклування, однак зареєстрована за іншою адресою ( [ADDRESS] ), що підтверджується копією паспорту. Факт постійного проживання позивача з матір`ю на день смерті підтверджено показаннями свідків - сусідів спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та квитанціями про сплату комунальних послуг наданими позивачем за період з 16.07.2018 року по 16.09.2019 року, заявою сина спадкодавця [PERSON] в якій він не заперечує проти задоволення позову. 22 січня 2020 року Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] 23.01.2020 року нотаріусом надано відповідь, в якій зазначено, що оскільки Позивач зі спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами, то Позивач вважається такою, що не прийняла спадщину . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту Так, факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджують показання свідків та наявними у матеріалах справи доказами. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги, постійно мешкала зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] на момент смерті та прийняла спадщину після смерті [PERSON] та в неї виникло право на зазначену спадщину. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. В справі маються достатні докази, які свідчать про те, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] позивач по справі. Зважаючи на ту обставину, що відсутність інформації про реєстрацію місця проживання за іншою адресою позбавляє позивача можливості оформити це спадкове майно на себе через нотаріальну контору, тому слід встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем та визнати за позивачем право власності на грошовий вклад з відсотками та компенсаціями, що розміщений в АТ КБ «Приватбанк» згідно договору № SAMDNWFD0071682529501 від 28.08.2017 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570)в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved