Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що 09 жовтня 2015 року між ним, як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем,підрядником, було укладено договір на виготовлення та встановлення дверних полотен. Відповідно до умов договору виконавець взяв на себе зобовязання протягом 24-х робочих днів з моменту сплати попередньої оплати виготовити та доставити дверні полотна та встановити їх протягом 3-х днів. 11 жовтня 2015 року він здійснив попередню оплату у розмірі 50% від суми договору 7 500,00 грн. Строк виконання у 27 робочих днів на виготовлення та встановлення дверних полотен збіг 18 листопада 2015 року. Станом на момент звернення із позовом до суду відповідач роботи за договором не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати взяті на себе зобовязання,проте останній кожного разу наводив різні причини неможливості виконання зобовязання у строк. Так, станом на 15 лютого 2016 року відповідач прострочив виконання на 89 днів, розрахована пеня за цей період складає 40 584,00 грн. Також зазначив, що протиправними діями відповідача зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Остаточно просив суд стягнути з ФОП [PERSON] на його користь неустойку за період з 18 листопада 2015 року по 06 грудня 2016 року в розмірі 175 104,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] відповідач ФОП [PERSON] подав зустрічний позов про зобовязання виконати умови договору. Свої вимоги обґрунтував тим, що 09 жовтня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір, предметом якого є виготовлення чотирьох дверних полотен з клеєного масиву вільхи, їх доставка та монтаж у дверні коробки замовника. Пунктом 4.3 договору сторони погодили порядок оплати: 1 етап передоплата від суми складає 50% вноситься в момент укладання договору; 2 етап 10% сплачується перед тонуванням та лакуванням виробу у колір, вказаний замовником,виконавець повідомляє замовника про готовність виробу до тонування/лакування не пізніше ніж за 1 робочий день; 3 етап 40% виплачується у момент підписання сторонами акту здавання-приймання робіт. Ним було зроблено виріб, передбачений договором, та встановлено його на обєкті за адресою проживання [PERSON] Проте останній порушує умови договору та не сплачує кошти у розмірі 10% для тонування/лакування виробу. Тому просив суд зобовязати [PERSON] виконати умови договору та сплатити виконавцю 10% від вартості робіт, що складає 1520,00 грн. У задоволенні позову [PERSON] відмовити, судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов. Проти вимог зустрічного позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні відповідач проти вимог первісного позову заперечував. Просив суд відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі,просив суд задовольнити. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним підлягають задоволенню частково, вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 09 жовтня 2015 року між [PERSON], як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем,підрядником, було укладено договір, згідно п.1.1. предметом договору є виготовлення чотирьох дверних полотен з клеєного масиву вільхи, їх доставка та монтаж у дверні коробки замовника,як це визначено договором, у приватному будинку за адресою: м.Боярка.вул. Фрунзе,10. Виготовлення та доставка дверних полотен на обєкт має бути здійснена не пізніше 24-х робочих днів з моменту сплати попередньої оплати. Монтаж дверних полотен має бути виконано протягом наступних трьох робочих днів з моменту доставки виробу на обєкт,що погоджено сторонами у п.2.1. договору. Розділом 4 договору визначена вартість виконання таких робіт у розмірі 15 200,00 грн. Пунктом 4.3 договору сторони погодили порядок оплати: 1 етап передоплата від суми складає 50% вноситься в момент укладання договору; 2 етап 10% сплачується перед тонуванням та лакуванням виробу у колір, вказаний замовником,виконавець повідомляє замовника про готовність виробу до тонування/лакування не пізніше ніж за 1 робочий день; 3 етап 40% виплачується у момент підписання сторонами акту здавання-приймання робіт. Так, на виконання умов договору 11 жовтня 2015 року [PERSON] здійснив попередню оплату у розмірі 50% від суми договору 7 500,00 грн, про що ФОП [PERSON] особисто здійснив запис на зворотній стороні примірника договору [PERSON] З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ФОП [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання за договором про виготовлення та встановлення дверних полотен. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача із проханням здійснити монтаж сходів, проте останнім умови договору не виконані. Відносини, які виникли між сторонами регулюються параграфом 1 Глави 61 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що авансовий платіж у розмірі 50% від загальної суми замовлення [PERSON] сплачено. Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. З змісту статей 843, 846, 857 ЦК України вбачається, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено у п.12. ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» істотний недолік-це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника ( продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором, ніж передбачено договором. Згідно з положенням, передбаченим ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. При вирішенні спорів про захист прав споживачів, тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві ( виготівникові). Відповідно до ст.8 вищеназваного Закону споживач у разі виявлення протягом установленого гарантійного строку недоліків у порядку та в строки, встановлені законодавством , має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Якщо ж протягом гарантійного строку були виявлено істотний недолік, який виник з вини виробника товару( продавця, виконавця), підтверджений за необхідності висновком експертизи, то споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же або аналогічний, із числа наявних у продавця ( виробника), товар. При цьому споживач має право пред`явити одну із зазначених вимог, а в разі ії невиконання - заявити іншу вимогу (ч. 3 статті 8 Закону). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позивач в порядку вимог ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» звертався з вимогами до відповідача про безоплатне усунення недоліків товару. Судом встановлено, що відповідачем незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, не виконано свої зобов'язання за Договором підряду, а саме не усунуто недоліки в роботі та виконано її не в повному обсязі. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 852, 858 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Однак позивач визначив інший спосіб захисту свого порушеного права, що не суперечить чинному законодавству. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, з матеріалів справи вбачається що [PERSON] неодноразово звертався до відповідача із вимогами щодо монтажу сходів, які залишені останнім без уваги. Згідно з ч. 5 ст. 709 ЦК України, ч. 7 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день прострочення продавцем усунення недоліків товару і надання у користування аналогічного товару продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.20 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону, а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пунктом 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України. Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» чітко передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи , якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки , встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до п.2.1 договору виготовлення та доставка виробу на обєкт має бути здійснена не пізніше 24-х робочих днів з моменту сплати попередньої оплати. Монтаж виробу має бути виконано протягом наступних шести робочих днів з моменту доставки виробу на обєкт. 11 жовтня 2015 року [PERSON] здійснено авансовий платіж. Так, позивачем за період з 18 листопада 2015 року по 06 рудня 2016 нараховано неустойку в розмірі 175 104,00 грн. Разом з тим, судне може погодитись із таким розрахунком зважаючи на нижченаведене. Так, згідно ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення, питання про які вирішується на підставі аналізу обставин, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причини невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною особою порушення та його наслідків. Разом з тим, з урахування норм чинного законодавства, яке регулює питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ФОП [PERSON] пені підлягають задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON], нараховану позивачем пеню в сумі 3 000,00 грн., оскільки сума нарахованої пені за період з 18 листопада 2015 року по 06 грудня 2016 року, яка визначена позивачем в сумі 175 104 грн 00 коп, значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, тому підлягає зменшенню до розміру 3000 грн, як такої, що не перевищує суму основного зобовязання. Також, [PERSON] звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, мотивуючи тим, що позивач поніс певні душевні страждання, постійно переживав та нервував з приводу затягування робіт та частим ігноруванням відповідачем його прохань, що негативно вплинуло на його здоров'я. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Крім того, як вже зазначалося вище, судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами також регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Так відповідно до ст.ст.4, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пленум ВСУ у пункті третьому своєї Постанови № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з того, що ст.1 Закону України « Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції , що має дефект. У спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Враховуючи вищевикладене, встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, вимоги зустрічного позову ФОП [PERSON] не знайшли свого обґрунтування при розгляді справи, тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: approved