Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивачці на праві приватної власності, на підставі договору дарування, належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Маріуполь, пров. Ключовий, буд. 3-В. Відповідач є колишнім чоловіком доньки позивачки [PERSON] Шлюб між ними було розірвано 19 червня 2007 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №240. Відповідач зареєстрований у житловому будинку з 20 травня 2000 року, у домоволодінні не проживає з 2007 року, тобто більше 9 років, проте з реєстраційного обліку так і не знятий, у звязку з чим позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги також і за відповідача, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Особистих речей відповідача у домоволодінні не зберігається, місце його знаходження на теперішній час позивачці не відомо. Даний факт підтверджується актом, складеним головою КСН «Волонтерівка» 26 грудня 2015 року. На підставі викладеного, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Маріуполь, пров. Ключовий, буд. 3-В. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився. Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься оголошення про виклик [PERSON] до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, опубліковане у газеті «Урядовий кур'єр» №38 від 26 лютого 2016 року. Отже, судом були вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідача на участь у судовому процесі. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пров. Ключовий, буд. 3-В, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації, серія ВАА №463814, номер витягу 1359038 від 29 серпня 2003 року (а.с. 13). 28 серпня 1999 року між [PERSON] дочкою позивачки, та [PERSON] було укладено шлюб у Іллічівському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецька області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №288. Прізвища після одруження у чоловіка [PERSON] та у дружини [PERSON] (а.с. 14). 19 червня 2007 року у Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №240. (а.с. 16). Згідно копії домової книги, в будинку №3-В по пров. Ключовому в м. Маріуполі Єсаулков [PERSON] зареєстрований з 20 травня 2000 року (а.с. 17-18). Відповідно до Акту від 26 грудня 2015 року, за підписами свідків та голови КСН «Волонтерівка», [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, с. Волонтерівка, пров. Ключовий, буд. 3-В не проживає з 2007 року (а.с. 19). У довідці №158 від 27 січня 2016 року, за підписом голови КСН «Волонтерівка», зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] разом з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] (а.с. 20). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком №3-В по пров. Ключовому в м. Маріуполі Донецької області, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше одного року. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved