Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У лютому 2021 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б\\н від 21.04.2016. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.12.2020 року допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 24 722 грн. 61 коп., з яких: 21 872 грн. 40 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 850 грн. 21 коп. заборгованості за простроченими відсотками. Просили стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 2270 грн. Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 25.02.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі ішляхом опублікування оголошення про виклик до суду на порталі «Судова влада України». Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 12, 11, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Судом встановлено, 21.04.2016 [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с. 16). В цій заяві [PERSON] погодив, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, викладеними в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п.2.1.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві. Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, вона містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Яку саме картку відповідач бажає оформити, даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії тощо у вказаній анкеті-заяві не зазначено (а.с. 16). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по процентам, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, при пред`явленні позову банком наданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17), у якому містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRAKT»; «Універсальна GOLD» за період 2013, 2014, 2015 років та зазначено, що з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD», розмір процентної ставки, пені, тощо. При цьому, розмір діючих тарифів за спірний період банком не надано та не доведено. А відтак, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно карту отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. У даному випадку цивільні відносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою [PERSON] , як споживачем банківських послуг, яка є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1/12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання анкети-заяви) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам. Разом з тим, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту з огляду на наступне. Як було з`ясовано, 21.04.2016 [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів. Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі кредитного договору б/н була надані кредитні картки № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня травня 2021 року та № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня липня 2021 року (а.с. 14). З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що 26.06.2017 останньому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 12 000 грн., який в подальшому було збільшено до 25 000 грн. (а.с. 15). З виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідач активно користувався кредитними коштами: отримував готівку в банкоматах, розраховувався карткою в магазинах. При цьому періодично здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості, а отже отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки (а.с. 81-98). З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту складає 21 872 грн. 40 коп., яку і просив стягнути Банк з відповідача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача тіла кредиту є обґрунтованими. Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст. 3, 12, 13, 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44 ЦПК України). Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду не з`явився, не заперечував факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, заборгованість в сумі 21 872 грн. 40 коп. - доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 21 872 грн. 40 коп., що становить 88,74% від заявленої позивачем суми у розмірі 24 722 грн. 61 коп., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2 014 грн. 40 коп. (2270 грн. х 88,74%).

Outcome: partial