Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У лютому 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.05.2017, з 2200 грн. до 3000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 16.10.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у подружжя народився син [PERSON]. Сім'я сторін проживала у м. Донецьку за адресою: [ADDRESS]. Втім у зв'язку з військовими діями на сході України позивач з сином вимушено переїхала до м. Києва, а відповідач залишився у м. Донецьку з ідейних міркувань, оскільки він відверто розділяє погляди незаконних збройних формувань. Рішенням суду від 04.05.2017 шлюб сторін розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 2200 грн. щомісячно, починаючи 14.02.2017, до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, майже чотири роки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, з сином взагалі не спілкується і не сплачує аліментів, а визначена раніше судом сума аліментів не є достатньою для утримання дитини в умовах реального часу.. Ухвалою суду від 14.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою підготовчого судового засідання від 18.10.2018 розгляд справи по суті призначено на 05.12.2018. Позивач [PERSON] та представник третьої особи подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність.. Відповідач [PERSON], місце проживання якого зареєстроване на тимчасово окупованій території, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з'явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 16.10.2010 перебували у шлюбі, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1232. [INFO] у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2010. Внаслідок вродженої аномалії очей дитині встановлена інвалідність. З позовної заяви вбачається, що сім'я сторін мешкала у м. Донецьку, але у зв'язку з військовими діями на сході України позивач з сином вимушено переїхала до м. Києва, а відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території. У м. Києві позивач та дитина зареєстровані як тимчасово переміщені особи і проживають за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/2901/17 за позовом [PERSON] шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2200 грн. щомісячно, починаючи 14.02.2017 до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 15.06.2017. Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої материнські обов'язки: надає сину матеріальне утримання, піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові умови для його повноцінного виховання і розвитку, що підтверджується даними довідки школи 1-3 ступенів № 309 Дарницького районного суду м. Києва, довідки КНП «ЦПМСД № 2» Дарницького району м. Києва та акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. Натомість відповідач більше чотирьох років з дитиною не спілкується, жодної участі у його житті та вихованні не приймає, не піклується про його здоров'я, фізичний духовний та моральний розвиток, аліментів не сплачує. Відповідно до довідки державної виконавчої служби заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 11.06.2018 становить 34 985,23 грн. Доказів, які б свідчили про намагання відповідача приймати участь у вихованні і утриманні сина чи створення йому перешкод у спілкуванні з ним, суду не надано, до органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини він не звертався. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить також інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батька у його житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов'язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень частини 1 статті 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Як на підставу своїх вимог про збільшення розміру аліментів позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Ці доводи позивача суд вважає такими, що заслуговують на увагу з тих підстав, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів пройшло півтора роки і наразі син сторін має повних 8 років, а відтак забезпечення його фізичного існування і гармонійного розвитку потребує значно більше коштів ніж тоді, коли йому було 7 років. Окрім того внаслідок несприятливої економічної ситуації та інфляційних процесів за останні чотири роки вартість життя в Україні значно зросла, що є ще одним аргументом, який свідчить на користь доводів позивача про недостатність коштів, які присуджені з відповідача, для утримання дитини. За приписом частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року -1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2018 року - 2027 грн. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… . Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для збільшення розміру аліментних зобов'язань [PERSON] на утримання сина [PERSON] і вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 3000 грн.. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому за вимогу про збільшення розміру аліментів суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved