Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала зазначена вище цивільна справа. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року позовні вимоги було задоволено: стягнуто із [PERSON], [INFO]. (ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рахунок №29092829003111, ЄДРПОУ 14360570 заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2008р, яка утворилася станом на 30.04.2014р. і складається із: заборгованості за кредитом - 8035грн. 46коп, заборгованості по процентам - 5181грн. 13коп, заборгованості по комісії - 687грн, процентного штрафу 695грн. 18коп, фіксованого штрафу у розмірі 500грн, а всього 15098грн. 77коп. Стягнуто із [PERSON], [INFO]. (ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рахунок №64993919400001, МФО №305299 повернення суми сплаченого судового збору у розмірі 243грн. 60коп. (а.с. 44-45). [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 16.06.2013р., актовий запис №10. (а.с.58). 17 лютого 2016 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, оскільки 12 лютого 2016 року їй стало відомо про винесення постанови державним виконавцем Самарського відділу ДВС від 29.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з неї, на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості у розмірі 15342,37 грн., а також стало відомо про винесення постанови державним виконавцем Самарського відділу ДВС від 29.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. З даних документів дізналася, що виконавчий документ був виданий на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/4363/14-ц. Жодного разу до судового засідання судові повістки ані поштою, ані особисто вона не отримувала. Про існування даної справи за весь час її розгляду, не знала. Суд ухвалив заочне рішення, відповідно до документів що маються у матеріалах справи, які надані тільки позивачем, тому узяв до уваги лише докази однієї сторони. Вона не була присутньою у судових засіданнях та не мала можливості надати пояснення та докази, що мають істотне значення для об'єктивного розгляду справи. Також, у зв'язку з її необізнаністю про наявність справи у провадженні, вона не мала можливості вчасно надати свої заперечення на позовну заяву, які вважає важливими для правильного вирішення справи та не мала можливості скористатися своїм правом та заявити про застосування строків позовної давності. Ухвалою від 01 березня 2016 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 24 вересня 2014 року по цивільній справі № 206/4363/14-ц, провадження № 2/206/1095/14 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 67). 08 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного відповідачем договору № б/н від 12.08.2008 року, разом з умовами та правилами надання банківських послуг, що складає кредитний договір між відповідачем та банком, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим станом на 30.04.2014 року має заборгованість в розмірі 15098,77 грн., яка складається з 8035,46 грн. - заборгованість за кредитом, 5181,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 687,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 695,18 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 15098,77 грн. та судові витрати. Представник позивача Яковець П. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просив задовольнити. Пояснив, що на момент подачі позовної заяви строки позовної давності не були пропущеними. Відповідач користувалася кредитною карткою у 2012 та 2013 роках. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена, причина неявки суду невідома. Її представник [PERSON] в останнє судове засідання не зявилася про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена. В судовому засіданні пояснила, що строки позовної давності пропущені, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.08.2008 року станом на 30.04.2014 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 15098,77грн., яка складається з 8035,46 грн. - заборгованість за кредитом, 5181,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 687грн - заборгованість по комісії, 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 695грн. 18коп - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8). 12.08.2008 року відповідачем підписано договір до якої остання просила банк відкрити їй рахунок та надати послуги (а.с. 9). Відповідно до п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором (а.с. 10-15). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, посилання представника відповідача на необхідність застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки відповідач безперервно користувалася кредитною карткою та здійснила останній платіж в рахунок погашення суми боргу 08.02.2013р., що свідчить про визнання нею загальної суми заборгованості. Пеня за період заборгованості позивачем не нараховувалася. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення кредитних коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком суми боргу за договором № б/н від 12.08.2008 року та вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved