Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 21 листопада 1987 року у виконавчому комітеті Радулинської сільської ради Баранівського району Житомирської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис №8. У шлюбі у них неповнолітніх дітей немає. Позивачка, посилаючись на ст.ст. 18, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки вони через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу з відповідачем позивачка за даних обставин вважає неможливим. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Остання пояснила, що неповнолітніх дітей вони не мають та не проживають разом з 2000 року. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав. Заслухавши позивачку, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 29 травня 2007 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 1987 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Радулинської сільської ради Баранівського району Житомирської області, про що було зроблено актовий запис №8 (арк. спр. 3). Також судом установлено, що неповнолітніх дітей на утриманні сторони не мають. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо припинення шлюбних стосунків через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 105, 110, 112 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач в поданому позові. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги відсутність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 24 лютого 2020 року. Як позивачка у судовому засіданні, так і відповідач у поданій письмовій заяві наполягали на розірванні шлюбу. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на її користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved