Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказав, що 02.11.2000 уклав з [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі доручення, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Товарній Біржі «Українська біржа нерухомісті», відповідно до якого купив квартиру [ADDRESS] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час має намір розпорядитися квартирою, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. У зв`язку з чим, для проведення подальших нотаріальних дій щодо квартири, звернувся до суду та просить визнати угоду дійсною. Ухвалою суду від 11.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа причини неявки суду не повідомили. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, третя особа письмових пояснень не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2000 між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі доручення, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу № 12 від 24.05.2000, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 285, відповідно до якого позивач придбав квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Товарній Біржі «Українська біржа нерухомісті» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.11.2000 за реєстровим № 17342. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.03.2019 № 713 вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.11.2000 № 285 укладений на Товарній Біржі «Українська біржа нерухомісті» та зареєстрований в БТІ на ім`я [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2018 № 599/02-31 встановлено, що позивач має намір розпорядитись квартирою, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 20.10.2000, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved