Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

У лютому 2015 року ТОВ «РАДА» в особі свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2892,73 грн. - основного боргу, інфляційної складової - 342,27грн., 3% річних у розмірі 14,0854,42 грн. та судовий збір -243 грн.60 коп. В судовому засіданні представники позивача позов уточнили в сторону зменшення та просили стягнути з відповідачки заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2014 року по 31.07.2015 року у розмірі 1965,16 грн. - основного боргу, інфляційної складової - 565,99 грн., 3% річних у розмірі 11,61 грн. На обґрунтування позову пояснювали, що відповідачка [PERSON] є власником та споживачем послуг в квартирі [ADDRESS]. В свою чергу позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок. 23.02.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Станом на 11.09.2015 р. за відповідачкою утворилась заборгованість зі сплати комунальних послуг, яку представники просили стягнути з відповідача на користь позивача примусово з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з мотивів їх недоведеності та необгрунтованості, посилаючись на ту обставину, що з 01.11.2014 р. будинок [ADDRESS], в якому вона проживає, повністю знаходиться на утриманні ОСББ «13 квартал», при цьому вона являється Головою правління вказаного ОСББ та повністю сплачує комунальні платежі, передбачені законом та договором, третій особі з вказаного періоду та заборгованості за вказаний період часу не має. Представник відповідача та третьої особи ОСББ «13-й квартал» [PERSON] у судовому засіданні також повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримав позицію представника відповідача [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] був прийнятий у експлуатацію посекційно на підставі актів №110 від 11.04.2003 року та №78 від 19.03.2004 року, що підтверджується відповідними актами приймання у експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (а.с.104-109). За змістом вказаних актів - позивач ТОВ «Рада» було визнано експлуатаційною організацією. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.12.2003 року відповідачка являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.12) 23.02.2011 року між позивачем ТОВ «РАДА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 7). Пунктами 20,21 передбачено, що договір діє до 31.03.2012 року та вважається продовженим, у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією з сторін у письмовій формі не заявлено про розірвання договору, або у разі невиконання сторонами умов даного договору. За змістом ч.ч.4,5 ст.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об'єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об'єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності. Після прийняття вказаного будинку у експлуатацію ОСББ в ньому протягом двох місяців не було створене. Однак Київська міська рада своїм рішенням балансоутримувача не призначила. Зі змісту позовної заяви та пояснень представників позивача - ТОВ «РАДА» не є балансоутримувачем будинку та його управителем, а є експлуатаційною організацією, здійснює обслуговування будинку на підставі договорів між власниками квартир та нежитлових приміщень. Згідно п.2 «Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521 - загальні збори об'єднання співвласників багатоквартирного будинку вирішують питання про прийняття житлового комплексу на баланс об'єднання. Пунктом 11 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено право сільських, селищних, міських рад приймати рішення про передачу іншим органам повноважень щодо утримання майна, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади. 13.01.2006 року Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «13-й квартал» серія АОО №125596, номер запису про державну реєстрацію 1 065 102 0000 005450 (а.с.33). На день розгляду справи вказане свідоцтво у встановленому законом порядку не скасоване та не визнано недійсним Рішенням загальних зборів об'єднання співвласників ОСББ «13-й квартал» від 16.10.2014 р згідно протоколу № 2/2014 було ухвалено, що всі договори, угоди, договірні зобов'язання власників квартир в будинку [ADDRESS] та ТОВ «Рада» вважати такими, що втратили чинність, кожен власник розриває договірні відносини з ТОВ «Рада»,будинок [ADDRESS] було прийнято на баланс ОСББ «13-й квартал», ОСББ було визнано балансоутримувачем та управителем будинку 13 по вул.А.Ахматової, при цьому правління ОСББ було уповноважено укласти договори з ПАТ «Київенерго» та ВАТ АК «Київводоканал» до 01.11.2014 року (а.с. 36). В подальшому про дане рішення було повідомлено Генерального директора ТОВ «Рада» та такі договори були укладені ОСББ «13-й квартал» з поставщиками комунальних послуг (а.с. 40-57). Листом від 03.11.2014 р. №59-00/7 третя особа ОСББ «13-й квартал» інформувала позивача ТОВ «Рада» про прийняте рішення загальних зборів членів ОСББ від 16.10.2014 р., що до взяття на баланс будинку [ADDRESS], а також відмови співвласників від послуг позивача з утримання будинку та прибудинкових територій та направила копію протоколу зазначених зборів (а.с. 38). Заявою від 13.11.2014 року відповідачка [PERSON] повідомила Генерального директора ТОВ «Рада» про розірвання договору від 23.02.2011 року між нею та ТОВ «Рада» в зв'язку з рішенням про прийняття будинку на баланс ОСББ «13 квартал».(а.с.139). Відповідно до ст. 907 ЦК України - договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Частиною 6 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що у передбачений законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку України» спосіб третя особа - Об'єднання співвласників ОСББ «13-й квартал» на виконання рішення загальних зборів від 16.10.2014 року прийняла на свій баланс будинок [ADDRESS] з 1.11.2014 р. та з вказаної дати надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Таким чином, дія договору 23.02.2011 року, на який посилається позивач. відповідно до рішення загальних зборів об'єднання співвласників ОСББ «13-й квартал» від 16.10.2014р та з ініціативи відповідача була припинена, що передбачено положеннями зазначеного договору. В свою чергу, відповідач на виконання зазначеного рішення загальних зборів ОСББ з 01.11.2014 р. повністю сплачує послуги з утримання будинку та прибудинкової території на користь третьої особи ОСББ «13-й квартал», яка надає зазначені послуги відповідно до вимог ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку ст. 162 ЖК УРСР та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 86-89) . Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у позивача з 1.11.2014 року зникли передбачені договором, а також законом підстави для обслуговування прибудинкової території та будинку [ADDRESS], а також вимагання з відповідача та стягнення у судовому порядку зазначених витрат. Крім того, наданою відповідачкою копією квитанції про оплату комунальних послуг за жовтень 2014 року встановлено, що відповідачка повністю сплатила комунальні послуги які були надані їй в вересні 2014 року в розмірі 91,45 грн. відповідно до виставленого їй рахунку. Отже, розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем (а.с.171) не відповідає дійсності. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що за відповідачкою існує заборгованість перед позивачем за послуги надана позивачем в жовтні 2014 року в розмірі 211,40 грн.. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, з урахуванням індексу інфляції (інфляційна складова від суми 211,40 складає5,07 грн) та 3% річних в розмірі 0,53 грн., стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 217 грн. Обговорюючи позицію представників позивача, суд не приймає до уваги їх ствердження та посилання на ті обставини, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території буд. [ADDRESS] позивач надавав відповідачу і після 01.11.2014 року, оскільки зазначені твердження спростовуються сукупністю вищенаведених доказів та вимог закону. При цьому, суд також не приймає до уваги посилання сторони позивача на платіжні документи що до перерахування грошових коштів на виконання умов договорів з обслуговування зазначеного будинку та акти виконаних робіт після 01.11.2014, оскільки зазначені перерахування, навіть за умови їх наявності були проведені безпідставно, та свідчать про зловживанням службовим становищем особами, які провели зазначені грошові перерахування. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial