overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з тим, що їх спільне життя не склалося внаслідок того, що відповідач проживає з іншою жінкою. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач [PERSON], до суду не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 20 листопада 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис №1728 від 20 листопада 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] зареєстроване та видане відділом РАЦС Полтавського міськвиконокому. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстроване та видане відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського райвиконкому 19 лютого 1998 року. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі. Спору з ким із сторін залишиться в разі розірвання шлюбу проживати неповнолітня донька, на час розгляду справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON]. в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з тим, що їх спільне життя не склалося. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов підтримує проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], викликаний до суду через оголошення в пресі (ст.74 ЦПК України) в судове засідання не з»явився та не надав суду дані про причину неявки. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 02 листопада 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено відповідний актовий запис №1559 від 02 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], зареєстроване та видане Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 02 листопада 2002 року. Від шлюбу дітей не має. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з припиненням шлюбних відносин. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], до суду не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 11 березня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис №223 від 11 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 11 березня 2009 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з серпня 2012 року. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 05 лютого 1989 року між нею та [PERSON] Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 198. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Їхнє сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя та сімейні стосунки, через що в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння. Їхня сім'я розпалася, більше півтора року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, оскільки кожен з них живе своїм особистим життям. Враховуючи викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 18 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя, через що в сім'ї виникали непорозуміння. Їхня сім'я розпалася, більше півтора року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Позивач [PERSON] підтримала поданий позов та просила його задовольнити, відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому після розірвання шлюбу суд залишає прізвище позивачці «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 13 жовтня 1990 року Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Сокирянського району Чернівецької області, актовий запис № 88. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними виявилося неможливим, протягом останніх п'яти років між ними склалися несприятливі стосунки через недовіру та втрату почуттів один до одного. Між ними почали виникати непорозуміння через різні погляди на вирішення життєвих проблем. [PERSON] часто перебуває у відрядженнях, багато часу проводить далеко від родини. Їхня сім'я розпалася, з жовтня 2013 року вони не ведуть шлюбного господарства та фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Вважає, що їхня сім'я фактично розпалася, примирення, збереження сім'ї та подальше спільне життя є неможливим. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 13 жовтня 1990 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя, через що в сім'ї часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Їхня сім'я розпалася, протягом трьох років вони разом не проживають. [PERSON] зазначала, що сім'ю зберегти не бажає, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 510. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Сімейне життя між ними виявилося неможливим, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Їхня сім'я розпалася, понад два роки вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], та стягнути з нього на користь позивачки витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], яка проживає разом з позивачкою. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Їхня сім'я розпалася, більше двох років вони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON], зазначала, що примирення між нею та [PERSON] неможливе, і тому просила розірвати шлюб. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 3 червня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 437. Від сумісного проживання вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Їхня сім'я розпалася, оскільки вони з [PERSON] мають різні погляди на життя та сімейні стосунки, через що в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння. Більше ніж шість місяців вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. [PERSON] вважає, що шлюб між ними носить формальний характер, оскільки кожен із них живе своїм особистим життям. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], та у разі розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 03 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя та сімейні стосунки, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Їхня сім'я розпалася, більше шести місяців вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] зазначала, що примирення між нею та [PERSON] неможливе, поновити сімейні відносини не бажає. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що 08 червня 2010 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського РУЮ Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 54. Від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, знаходиться на її вихованні та утриманні. Їхнє життя з [PERSON] не склалося, і 29 березня 2013 року він вигнав дружину з дитиною з будинку без речей та документів. На даний час кожен з них живе окремо, їхня сім'я фактично розпалася, відновлення стосунків є неможливим. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] не надає, життям, здоров'ям та вихованням дитини не цікавиться. [PERSON] працює сестрою медичною та має невеликий заробіток, тому вважає за необхідне, щоб [PERSON] брав участь в утриманні дитини. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? (25%) заробітку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи і дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 08 червня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], батьком дитини записаний [PERSON]. Як зазначала позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? (25%) частини всіх видів заробітку (доходу) з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що 16 червня 2012 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області між нею та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 141. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Їхнє життя з [PERSON] не склалося, тому [PERSON] подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] не надає, хоча має роботу та отримує заробітну плату, витрат на сплату аліментів не несе. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи і дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 16 червня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 141, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], батьком дитини записаний [PERSON]. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 1019 від 29.052013 року, [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та разом з нею проживає і знаходиться на її утриманні донька [PERSON], [INFO]. Як зазначала позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття

Outcome: approved