Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], де третя особа [PERSON], про переведення прав і обовязків покупця. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Після реєстрації шлюбу вона одразу вселилася до квартири [ADDRESS]. Дану квартиру отримала за ордером №959 від 28.06.1986 мати [PERSON] [PERSON] на сімю, в тому числі і на [PERSON] Квартира належала до житлового фонду ЖБК. Вселення в квартиру позивачки відбулося зі згоди [PERSON], як члена її сімї Після утворення сімї її сином, [PERSON] взагалі переїхала на постійне місце проживання на вулицю Далекосхідну, 13 в м. Дніпропетровську, а спірну квартиру надала сімї сина в постійне користування. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який з моменту народження і до примусового виселення із зазначеної квартири 12.09.2017 постійно проживав в ній. За життя [PERSON] запевняла, що спірна квартира в подальшому буде належати їхній з [PERSON] сімї. Весь час проживання в [INFO] Н.І. з чоловіком утримували її, робили ремонти, сплачували комунальні послуги та інші витрати до ЖБК, а також сплатити останній внесок за квартиру до ЖБК. 26.05.1994 [PERSON] отримала реєстраційне посвідчення про володіння спірною квартирою на своє імя. За рахунок зробленого позивачем у квартирі капітального ремонту вартість квартири значно збільшилася, що підтверджується висновком товарознавчої експертизи. [PERSON] ніколи не заперечувала того факту, що проводився капітальний ремонт квартири, вона цьому ніколи не перешкоджала. Після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON], останній та [PERSON] всіма способами намагалися залишити позивача та її сина без житла, а тому без попередження її та сина, без огляду квартири, спірна квартира декілька разів була продана, у звязку з чим спори між сторонами розглядалися у судах. За таких обставин, враховуючи наведене, позивач [PERSON] просила суд визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу від 23 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №356 квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON], визнати [PERSON] покупцем з переведенням всіх прав і обовязків за договором купівлі-продажу від 23 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №356 квартири [ADDRESS], укладений [PERSON]; встановити нікчемність договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №485 між [PERSON] та [PERSON] і договір купівлі-продажу від 29 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом ДНО [PERSON] за реєстровим №1713, укладений між [PERSON] і [PERSON], скасувавши їх державну реєстрацію; усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою №201 будинку №5 по вулиці Шолохова в м. Дніпрі шляхом її вселення в неї і виселення із неї [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-12 т.1). Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року відкрито провадження по справі та справа призначена до судового розгляду (а.с.40 т.1). 20 листопада 2018 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Так, справа по суті розглянута протягом строку поза межами встановленими ЦПК України у звязку зі складністю справи та неодноразовою неявкою відповідачів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень\~ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених в ньому. Крім іншого, пояснила, що рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року та від 10 листопада 2015 року відповідно встановлено, що позивач має звернутися що суду із позовом про переведення на себе прав та обовязків покупця. Після смерті попереднього власника [PERSON] спірна квартира була перепродана три рази, без огляду квартири, що свідчить про фіктивність укладених договорів купівлі-продажу. [PERSON] коштів за продаж квартири від [PERSON] не отримувала, що було підтверджено в судовому засіданні свідками. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, оскільки наявні всі підстави передбачені ст.ст.362, 822 ЦК України. Так, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали у спірній квартирі [ADDRESS] зі згоди власника [PERSON] Після розірвання шлюбу, [PERSON] залишилася проживати у зазначеній квартирі і відносини між позивачем та власницею квартири [PERSON] перейшли до відносин договору найму житлового приміщення, що підтвердили свідки в судовому засіданні та встановлено судовими рішеннями. Також просила суд врахувати, що коли спірна квартира була продана [PERSON], останній після оформлення свого права не вселився до квартири, в ній не проживав і питання виселення [PERSON] і [PERSON] за життя [PERSON] не ставилося. [PERSON] за своє життя не заперечувала проживання [PERSON] в квартирі, проведення ремонтних робіт, оплату комунальних послуг, як в період шлюбу з [PERSON], так і після його розірвання. Відповідачі по справі та третя особа до суду не зявилися, повідомлялися неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не скористалися правом надати відзив на позов. Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1993 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] і з її згоди в зазначену квартиру без реєстрації, як член сімї дружина сина, в 1993 році вселилася [PERSON] (а.с.13-14 т.1). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року (а.с.71-73 т.1). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що мала переважне право на купівлю спірної квартири, оскільки тривалий час проживала в ній як член сімї власника, ремонтувала її, сплачувала комунальні та інші витрати, а після розірвання шлюбу з [PERSON] у неї з власницею квартири [PERSON] виникли відносини найму, оскільки вона залишилася проживати в квартирі, сплачувала комунальні послуги, а також сплачувала плату за користування квартирою особисто [PERSON] Проте, суд не може погодитися з такими доводами позивача з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. У відповідності до ч. 2 ст.\~822\~Цивільного кодексу\~України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання. Крім того, рішенням Конституційного\~Суду України\~від 10\~грудня 2009\~року №31-рп/2009 встановлено, що у статті 777\~ЦК України визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу. Оскільки нормами ст. ст. 777, 822\~Цивільного кодексу\~України не передбачено порядку та механізму реалізації позивачем свого переважного права на придбання житлового приміщення, що перебуває у його користування, то в даному випадку за аналогією закону на підставі ст.\~8\~Цивільного кодексу\~України при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 362 Цивільного кодексу України. Згідно із ст.\~362\~Цивільного кодексу\~України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Проте доказів наявності між [PERSON] та [PERSON] відносин щодо найму квартири [ADDRESS], суду не надано, як і не надано доказів встановлення житлового сервітуту [PERSON] щодо користування чужим майном,а саме майном [PERSON], після розірвання шлюбу з [PERSON], коли позивач перестала бути членом сімї [PERSON] Також рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] будь-яких договорів оренди (найму) квартири [ADDRESS] не укладалося. (а.с.13-14 т.1). Посилання позивача [PERSON] щодо належного виконання обовязків за договором найму житла також є безпідставними, оскільки договору найму укладено не було, своє право наймача [PERSON] у встановленому законом порядку не визнавала. Внесення плати [PERSON] [PERSON] за користування житлом, належними доказами не підтверджено, Судом також встановлено, що 23 липня 2014 року квартира [ADDRESS] була продана [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.07.2014 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №356. Згідно зі ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки судом встановлено, що права позивача укладенням вищезазначеного договору купівлі-продажу, а в подальшому укладенням іншого договору купівлі-продажу квартири, порушені не були, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed