Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №256332023 від 18.07.2018 року в розмірі 7658 грн. 99 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №256332023, відповідно до якого відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором. Позивач зазначив, що 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №256332023. 03.01.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» відповідно до укладеного договору факторингу №20190103 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, вказаним у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 30.01.2019 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7658 грн. 99 коп., з яких: 6298 грн. 49 коп. заборгованості за основною сумою боргу, 1360 грн. 50 коп. - заборгованості за відсотками. На виконання п.5.2.4. договору факторингу, згідно вимог ст.ст. 512-514, 516 Цивільного кодексу України на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до позивача. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив платежів для погашення заборгованості як на рахунки позивача, так і на рахунки попереднього кредитора. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором належним чином та не повертає заборгованість добровільно, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №256332023 в розмірі 7658 грн. 99 коп. та судові витрати на свою користь. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів та просить суд позов задовольнити. (а.с.60). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання повістки про виклик до суду від 11.12.2020 року та 27.01.2021 року (а.с.59,64). До суду від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом не поважною. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, так як надані позивачем докази є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №256332023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 5300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього договору. Відповідно до п.п.1.2 п. 1 Договору строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 7 днів. 28.11.2018 року після укладення договору факторингу №28/1118-01 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» право вимоги заборгованості по кредиту з боржника [PERSON] 03.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20190103, за яким позивач набув право вимоги по вищезазначеному кредитному договору №256332023, укладеному 18.07.2018 року з [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників №2 від 30.01.2019 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року позивач вказує, що набув права грошової вимоги заборгованості до відповідача в сумі 7658 грн. 99 коп. Договір факторингу належить до цивільно-правових договорів. Оскільки в цьому договорі фінансування здійснюється із залученням механізму передачі права вимоги кредитора, до цих відносин можуть субсидіарно застосовуватися норми глави 47 ЦК України, що містять загальні положення про заміну кредитора. Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріальний предмет договору факторингу становлять грошові вимоги клієнта до третьої особи, що випливають з надання товарів, виконання ним робіт чи надання послуг третій особі. При цьому грошові вимоги можуть бути як такими, за якими вже настав термін платежу, так і майбутніми, термін платежу за якими настане пізніше. Юридичним предметом договору факторингу є дії сторін - надання фінансування під відступлення грошової вимоги. Відповідно до норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження,що він набув право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по кредитному договору №256332023, укладеного 18.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] Позивач у позові послався на укладений договір факторингу №20190103 від 03.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Відповідно до п.п.4.1 п.4 договору факторингу - право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у додатку до цього Договору. Таким чином, підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Позивач на підтвердження позовних вимог надав копію витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 30.01.2019 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року, відповідно до якого [PERSON] має загальну суму заборгованості в розмірі 7658 грн. 99 коп. Суд, під час розгляду справи дослідив зазначені докази і дійшов висновку, що витяг з реєстру боржників, на який посилається позивач як на належний та допустимий доказ не може бути визнаний судом таким в розумі глави 5 Розділу І ЦПК України. Зазначений витяг не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи, як Фактора так і Клієнта та відтиски печаток, що засвідчують дію. Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу. Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно відмовити повністю, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed