Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - Пантіна Л.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 2008 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір №02/980/К/213, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3 000 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2009 року включно. В подальшому термін користування кредитом продовжено до 27 червня 2014 року, відповідно до додаткової угоди до кредитного договору. Проте, [PERSON] зобов'язання по сплаті кредиту та процентів за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконав. Станом на 01 жовтня 2014 року борг за кредитним договором позичальником не погашено, заборгованість по кредиту (за основним боргом) - 3 000 000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 639 118,25 грн.; пеня за прострочення сплати основного боргу по кредиту (відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору) - 185 835,61 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом (відповідно до п.п.4.2., 4.3. кредитного договору) - 25 221, 70 грн., штраф за прострочення сплати основного боргу по кредиту (5% від суми простроченого платежу), відповідно до п.п. 4.4 кредитного договору - 150 000,00грн., штраф за прострочення сплати процентів за користування кредитом 5% від суми простроченого платежу (відповідно до п.п.4.4. кредитного договору) - 37 508,15 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Врахувавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 грудня 2008 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір №02/980/К/213, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3 000 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2009 року. 04 березня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до умов якої термін користування кредитом продовжено до 27 червня 2014 року. Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання по кредитному договору та надав [PERSON] грошові кошти, що підтверджується виписками з особового рахунку (а.с. 9-11). Відповідно до п.п. 2.6 кредитного договору №02/980/К/213 від 18 грудня 2008 року нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно з остаточним погашенням кредиту, а також при остаточному погашені кредиту позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом. Відповідно до п.п. 4.2 кредитного договору, за прострочення строків сплати процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, він сплачує 5% від суми кредиту за кожний випадок такого порушення, а відповідно до п.п. 3.3.5 позичальник зобов'язався дотримуватись положень кредитного договору. Встановлено, що [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов'язання по сплаті кредиту та нарахованих процентів своєчасно та в повному обсязі не виконав. Станом на 01 жовтня 2014 року борг відповідача за кредитним договором становить 4 037 683,71 грн., з яких: заборгованість по кредиту (за основним боргом) - 3 000 000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 639 118,25 грн.; пеня за прострочення сплати основного боргу по кредиту (відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору) - 185 835,61 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом (відповідно до п.п.4.2., 4.3. кредитного договору) - 25 221, 70 грн., штраф за прострочення сплати основного боргу по кредиту (5% від суми простроченого платежу), відповідно до п.п. 4.4 кредитного договору - 150 000,00грн., штраф за прострочення сплати процентів за користування кредитом 5% від суми простроченого платежу (відповідно до п.п.4.4. кредитного договору) - 37 508,15 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитора має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови кредитного договору №02/980/К/213 від 18 грудня 2008 року, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 4 037 683,71 грн. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved