Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. У будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який з січня 2018 року фактично не мешкає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартирі. В квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 листопада 1998 року, посвідченого керівником органу приватизації ВАТ «Азов», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Право власності на домоволодіння 18.11.1998 року зареєстроване у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за № 40488. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 20 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно інформації, наданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 31 липня 2018 року вбачається, що відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно акту № 185 про фактичне проживання від 01.08.2018 року, складеного головою КСН «Машинобудівельник», [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01 січня 2018 року по теперішній час. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] понад пів року без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Машинобудівельник». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved