Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району звернулось до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 4741,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно заяви [PERSON] від 05.05.2016 року їй продовжено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 05.05.2016 року по 04.11.2016 року. Проте, позивачем було виявлено, що Відповідач була відсутня за місцем фактичного проживання у вказаний період отримання грошової допомоги понад 60 днів, а саме з 15.08.2016 року по 24.01.2017 року, що свідчить на думку позивача про неправомірне отримання щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам. Позивачем направлена поштою вимога про повернення надміру сплачених коштів, однак, відповідач таку вимогу не отримав і відповідно не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з вимогою про повернення відповідачем надміру виплачених бюджетних коштів. В судове засідання позивач свого представника не направив, повідомлений про місце, дату та час судового засідання належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву із проханням проводити судове засідання в його відсутність, проти позовних вимог заперечила, також подала до суду письмові заперечення, в яких визнала факт відсутності за місцем фактичного проживання з 15.08.2016 року по 24.01.2017 року, проте пояснила, що це викликано поважними причинами, зокрема, хворобливим станом здоров'я дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові пояснення сторін вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засідання були встановлені наступні обставини. Згідно довідки від 28.10.2014 року № [NUMBER] [PERSON] була взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з фактичною адресою проживання: [ADDRESS] 05.05.2016 року відповідач подала до органу соціального захисту населення по Хортицькому району м. Запоріжжя заяву з проханням призначення допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання та на оплату житлово-комунальних послуг та надала згоду на призначення щомісячної адресної допомоги, у зв'язку із чим відповідач з 05.05.2016 року по 04.11.2016 року отримувала зазначену адресну допомогу шляхом перерахування на картковий рахунок. В той же час, 15.08.2016 року відповідач виїхала на тимчасово неконтрольовану територію Донецької області і повернулась на контрольовану територію України лише 24.01.2017 року, що підтверджується відомостями Державної прикордонної служби України згідно відповіді на лист № 01-05/9705 від 27.10.2016 року. Вказані обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи та не заперечувались відповідачем у письмових запереченнях. Нормативне регулювання статусу внутрішньо переміщеної особи здійснюється, в тому числі, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно ч. 1 ст.. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 12Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: oподала заяву про відмову від довідки; oскоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; oповернулася до покинутого місця постійного проживання; oвиїхала на постійне місце проживання за кордон; oподала завідомо недостовірні відомості. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи є безстроковим за виключенням вичерпного переліку випадків скасування довідки та, відповідно, втрати статусу внутрішньо переміщеної особи, встановлених ст. 12 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». При цьому, рішення про скасування довідки віднесено до виключно до компетенції керівника структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи. Суд зазначає, що в порушення вимог ст. 12 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» такого рішення позивачем до матеріалів позовної заяви не додано. В той же час, в матеріалах справи наявний Акт проведення перевірки цільового використання коштів заявниками в період призначення ним щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 01.03.2017 року в якому встановлено наступне: «На підставі проведеної перевірки виявлено, що в період/періоди отримання адресної допомоги на підставі заяви від 05.05.2016 році, заявник був відсутній за місцем його фактичного місця перебування з 15.08.2016 року по 24.01.2017….». З викладеного вбачається, що позивачем встановлено факт відсутності відповідача за фактичним місцем перебування лише 01.03.2017 року, що позивач також підтверджує в тексті позовної заяви, тобто вже після спливу строку отримання допомоги, яку відповідач отримував до 04.11.2017 року. В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 затверджено «Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (надалі - Порядок), яким врегульовано механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно п. 2 вказаного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Тобто, виплата такої допомоги нерозривно пов'язана з перебуванням відповідача у статусі внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, оскільки протягом періоду отримання допомоги відповідач не була позбавлена статусу внутрішньо переміщеної особи, довідка внутрішньо переміщеної особи скасована позивачем не була в порядку ст.. 12 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а підстави для скасування такої довідки позивачем були виявлені вже після закінчення періоду отримання допомоги, то суд вважає отримання допомоги відповідачем в період з 05.05.2016 року до 04.11.2016 року правомірним. Суд зауважує, що в розумінні ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка внутрішньо переміщеної особивважається скасованою, а відповідно і статус внутрішньо переміщеної особивтраченим, саме з моменту прийняття рішення про скасування довідки. Розуміння позивача про те, що відповідач втрачає статус внутрішньо переміщеної особи, а також відповідного права на отримання допомоги,безпосередньо з моменту виникнення обставин, що є підставою для скасування довідки за рішенням посадової особи позивача, є хибним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. В той же час, суд звертає увагу позивача на положення абз. 2 п. 11 «Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», згідно якого суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. Тобто, поверненню підлягають виключно суми грошової допомоги отримані внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, а не внаслідок неповідомлення суттєвої інформації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed