Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду вказаним позовом та просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини станом на 01.10.2018 року в сумі 42 553 грн.74 коп. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2000 року по 03.03.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати з позивачкою. На утримання доньки рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2010 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.03.2010 року і до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду, аліменти не сплачує, тому станом на 01.10.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 42553 грн. 74 коп. Розрахунок заборгованості по аліментам виконаний державним виконавцем. Оскількивідповідачобізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, але ухиляється від його виконання, то у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення пені за прострочення сплати аліментів, відповідно до статті 196 СК України. Згідно розрахунку позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 325\~807 грн. 07 коп. Оскільки розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, то просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі заборгованості по аліментам, а саме 42 553 грн. 74 коп. 20.11.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 12.03.2019 року підготовче засідання у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] у жодне із призначених судових засідань не з`явився. У призначене судом підготовче судове засідання на 19.12.2018 року відповідач не з`явився, надав суду письмову заяву 18.12.2018 року через канцелярію суду, про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, до якої додав копію лікарняного листка. З вказаної копії вбачається, що відповідач проходить лікування амбулаторно, що не завадило йому 18.12.2018 року особисто з`явитися до приміщення суду та через канцелярію суду подати заяву про відкладення розгляду справи. У призначене судом підготовче судове засідання 31.01.2019 року відповідач до суду не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про відкладення розгляду справи на інший день через перебування його у відрядженні, зобов`язався надати довідку, яку станом на 23.05.2019 року суду так і не надав. У призначене судом на 12.03.2019 року підготовче судове засідання відповідач не з`явився, причину неявки суду не повідомив, повістку з викликом до суду отримав 07.02.2019 року, тому ухвалою суду від 12.03.2019 року було закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. Повістку з викликом до суду на 17.04.2019 року відповідач [PERSON] отримав особисто 123.03.2019 року у приміщенні суду. У призначене судове засідання на 17.04.2019 року відповідач [PERSON] не з`явився, 16.04.2019 року через канцелярію суду подав письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням, зобов`язався надати суду довідку, але станом на 23.05.2019 року такої довідки не надав. У призначене судове засідання на 23.05.2019 року відповідач [PERSON] повторно не з`явився, через канцелярію суду 22.05.2019 року подав письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням, зобов`язався надати довідку, яку станом на час прийняття рішення судом та на час виготовлення повного тексту рішення суду, суду так і не надав. Також відповідач [PERSON] не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву та від його подачі уххилився. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхпредставникиповиннідобросовіснокористуватисяпроцесуальними правами, зловживанняпроцесуальними правами не допускається. Суд вважаєдіївідповідача [PERSON] щодо неявки у жодне із призначених судом судовихзасідань, ненадання суду відзиву на позов, ненадання суду доказів поважної причини неявки у кожне судове засідання,спрямовані на затягуваннярозглядусправи та свідчать про зловживаннявідповідачем своїмипроцесуальними правами учасникасправи, у зв`язку з чим, суд вважає за можливеухвалити по справірішення у відсутності відповідача, а також позивача ( від якого є заява про розгляд справи без його участі), по наявним у справі доказам. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування процесу не здійснюється. Дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.08.2000 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 504. Шлюб між сторонами розірвано 16.05.2006 року на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2006 року. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 07.07.2010 року підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.03.2010 року і до повноліття дитини, судом видано виконавчий лист №2-1320, який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Хортицькому відділі ДВСм.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Відповідно до розрахунків заборгованості державного виконавця Хортицького відділу ДВС за період з 01.04.2013 року по 01.10.2018 року заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №2-1320 від 07.07.2010 року складає42\~553 грн. 74 коп. Згідно частин 8,9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ч.1 ст.196СКУкраїни у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196СКУкраїни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Згідно з ст.12,13,81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача. Так, судом встановлено, що на протязі тривалого часу відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.10.2018 року в сумі 42553 грн. 74 коп. При цьому, суд вважає, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача [PERSON] , оскільки останній, достовірно знаючи про обов`язок утримання неповнолітньої дитини та відповідне судове рішення, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст.12,81\~ЦПК України суду не надав, позовні вимоги не спростував, відзив на позов або зустрічний позов не подав. У поданих відповідачем [PERSON] заявах про неодноразове відкладення розгляду справи, відповідач зазначає, що він працює та виїздить у відрядження, але суду не повідомив [PERSON] саме, та не прийняв будь-яких заходів щодо сплати суми заборгованості по аліментам. Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки (пені) на підставі ст.196 СК України. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує, що у ст.\~196\~СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn),де: ?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З огляду на викладене, суд вважає, що розрахунок наданий позивачкою, по своїй суті, відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, і за період 01.04.2013 року до 01.10.2018 року складає суму 325 807 грн. 07 коп. Оскільки відповідно до положення ст.196 СК України, сума неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків суми заборгованості, яка відповідно до розрахунку заборгованості Хортицького ВДВС становить 42553 грн. 74 коп., то розмір пені не може перевищувати дану суму. Таким чином, суд вважає, що розмір неустойки є достатнім для компенсації за невиконання обов`язку сплачувати аліменти, буде сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки, та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Оскільки позивачка по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved