Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 17 липня 2008 року між нею та її матір'ю було укладено договір дарування земельної ділянки за яким матір подарувала їй земельну ділянку [ADDRESS] та є частиною земельної ділянки загальною площею 0,2240 га. Даний договір повинен бути визнаний частково недійсним, оскільки на момент його укладення мати була власником лише ? частини подарованої ділянки, а інша ? частина ділянки належала позивачці. Подарувавши їй всю земельну ділянку мати розпорядилася її приватною власністю, що є фактом порушення її права приватної власності. Просила договір дарування земельної ділянки від 17 липня 2008 року за яким [PERSON] подарувала їй земельну ділянку під [ADDRESS] - визнати частково недійсним, а саме, в частині дарування [PERSON] тієї ? частини земельної ділянки, яка станом на момент укладання договору дарування належала їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, просили розглядати справу без їхньої участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, а також ч. 1 ст. 321 ЦК України,право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зважаючи на ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на ст. 317 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини. Судом установлено, що [INFO] року померла - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 лютого 2009 року серії [NUMBER] (а.с.7). Спадкоємцями майна померлої [PERSON] є сторони у справі, що підтверджується матеріалами спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] 17 липня 2008 року між позивачем та її матір'ю [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки за яким матір подарувала їй земельну ділянку [ADDRESS] та є частиною земельної ділянки загальною площею 0,2240 га. Аналізуючи вище перелічені правові норми у розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до таких висновків. Оспорюваний позивачем договір, суд вважає частково недійсним, оскільки на момент його укладення [PERSON] була власником лише ? частини подарованої ділянки, а інша ? частина ділянки належала позивачу. Подарувавши всю земельну ділянку [PERSON] розпорядилася приватною власністю [PERSON] Вказані обставини підтверджуються: договором дарування земельної ділянки від 17 липня 2008 року, державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 лютого 2005 року (а.с. 5. 6). У відповідності до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved