Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

у лютому 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 25500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот гривень) 00 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1600 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.06.2010 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «УАЗ 31512» р.н. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Land Cruiser Prado» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок якого транспортний засіб останнього отримав механічні пошкодження, на момент вказаного ДТП між сторонами було укладено договір ОСЦПВВНТЗ №ВЕ3570849 від 28.04.2010, тому на підставі страхового акті №24415Р/40/14 від 24.11.2014 та відповідно до розрахунку позивач сплатив потерпілій особі суму страхового відшкодування у розмірі 25500 грн 00 коп., тому особою відповідальної за завдані збитки у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 33). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Відповідачем по справі 18.09.2018 подано відзив, просив призначити розгляду справи у підготовче провадження та також поновити пропущеного строку на подання такої заяви, однак ним не надано доказів належних доказів пропуску такого строку. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.06.2010 [PERSON] керуючи транспортним засобом «УАЗ 31512» р.н. [NUMBER] рухався по автодорозі Чернігів-Десна-Вишгород в напрямку м. Чернігова приблизно о 13 год. 30 хв. проїжджаючи заокруглену ділянку дороги неподалік розташування електричної опори №32 що знаходиться на 84 км + 500м автодороги Чернігів-Десна-Вишгород [PERSON] у порушення вимог п.п. 1.2; 2.3б; 11.2 ПДР проявив неуважність неправильно оцінив дорожню обстановку, своєчасно не вжив безпечних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобі в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху безпосередньо перед транспортним засобом «Land Cruiser Prado» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустірчному напрямку по правій смузі руху вказаної автодороги. Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення ПДР України та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 7-13). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «ТАС на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 28.04.2010 №ВЕ3570849 (а.с. 5). Відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] заявою №699 29.08.2014 повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, а також подав заяву №720 від 04.09.2014 про відшкодування страхового відшкодування (а.с. 14-16). На підставі страхового акті №24415Р/40/14 від 24.11.2014 та відповідного розрахунку суми страхового відшкодування ЦПВВНТЗ позивачем було сплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 25500 грн 00 коп., що підтверджено №32432 від 08.12.2014 та відповідною відміткою для виплати коштів (а.с. 22-25). 08.07.2015 відповідачу направлено було направлено лист №ТАС-1070 АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, однак останній суми заборгованості до цього часу не сплатив (а.с. 27). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1600 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved