Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №Р25.101.15628 від 17.04.2014 року, мотивуючи таке звернення тим, що 17.04.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Р25.101.15628, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 грн., зі сплатою процентів за його користування в розмірі 3 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на 31.12.2015 року відповідач не повернув банку 52319,30 грн. кредиту, процентів та комісії. На підставі договору факторингу №31/12-2 від 31.12.2015 року право вимоги набуло ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Однак взяті на себе зобовязання відповідач щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами відповідачем не виконано. Станом на 11.02.2016 року перед позивачем заборгованість позичальника за кредитним договором становить 52319,30 грн., з яких: 40511,70 грн. - по тілу кредиту; 11807,58 грн. - за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» заборгованість по кредитному договору № Р25.101.15628 від 17.04.2014 року в сумі 52319,30 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» не зявився, але у позовній заяві на підставі ст. 158 ЦПК України просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд на підставі ч. 4 ст.169, ст.ст. 224-225 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.04.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Р25.101.15628, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 50000,00 грн., а позичальник зобовязався одержати суму кредиту у розмірі та повернути його разом з процентними платежами (3,0000% річних) і комісіями згідно з умовами даного договору строком на 60 місяців, що стверджується кредитним договором копія якого приєднана до матеріалів справи. Відповідно до п.2.1. кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 17 дня / числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Відповідач всупереч умов договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Внаслідок цього, станом на 11.02.2016 року перед позивачем по кредитному договору також становить 52319,30 грн. Розрахунок заборгованості, здійснений позивач, відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Як встановлено у судовому засіданні 31.12.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК Рантье» укладено договір факторингу № 31/12-2, за яким право вимоги кредитної заборгованості Банку до відповідача за кредитним договором відступлені позивачу. Про заміну кредитора у зобовязаннях (відступлення право вимоги), що діють на підставі кредитного договору №Р25.101.15628 від 17.04.2014 року, новий кредитор ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» повідомив Позичальника листом. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитор у зобов'язані може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином - відступлення права вимоги (ч.1 ст. 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Зміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (516 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу положень ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved