Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Однак, спільне життя не склалося, у зв`язку з чим сторони вирішили проживати окремо. Спільна дитина проживає разом із позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, позивач не має. Крім того, навчається на четвертому курсі стаціонарного відділення Київського національного торговельно-економічного університету, що потребує додаткових затрат, коштів та часу. Відповідач не цікавиться життям доньки, участі у її вихованні та утриманні не бере, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому [PERSON] просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання у розмірі 2000 грн., щомісяця, і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у вказаному розмірі, оскільки є працездатним, здоровим та отримує регулярний дохід. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Також, у заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 10 травня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 6). Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Із довідки виданої 20.12.2018 року відділом організації та контролю діловодства Київського національного торговельно-економічного університету, вбачається, що [PERSON] є студенткою четвертого курсу денної форми навчання факультету обліку, аудиту та інформаційних систем Київського національного торговельно-економічного університету та закінчує навчання за навчальними планами бакалавр в червні 2019 року. Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину та дружину між сторонами відсутня. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. на утримання дитини та 2000 (дві тисячі) грн. на своє утримання, як і не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я й матеріальне становище дитини та дружини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, відзиву на позовну заяву не подав, доказів неможливості сплачувати позивачу аліменти на її утримання та утримання дочки до матеріалів справи не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000 грн. на утримання дитини та 1000 грн. на утримання дружини. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладені норми чинного законодавства, та враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial