Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з 19 серпня 2013 року вона працювала у відповідача на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи в кошторисно-договірному відділі. Наказом №103-ЛС від 05 грудня 2014 року була звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована заробітна плата за період з 01 грудня 2013 по 05 грудня 2014 року у розмірі 22 434,00 грн., але виплачена не була внаслідок відсутності грошових коштів. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 22 434,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки заробітної плати з 06 грудня 2014 року по 23 лютого 2015 року у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 7272,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з'явилася, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не з'явився в судове засідання, наявність між сторонами трудового спору, суд за згодою позивача ухвалив розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 19 серпня 2013 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМІК» на посаді Інженера з проектно-кошторисної роботи у кошторисно-договірному відділі, що підтверджується наказом №135-ЛС від 19 серпня 2013 року, наявного в матеріалах справи. 05 грудня 2014 року позивач [PERSON] була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №103-ЛС від 05 грудня 2014 року. Заборгованість підприємства перед позивачем на час розгляду справи складає 22 434 грн. 00 коп. за період з 01 грудня 2014 року по 05 грудня 2014 року. Наявність такої заборгованості відповідачем не спростована, а тому підлягає стягненню в повному обсязі в розмірі 22 434 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнилася 05 грудня 2014 року, повний розрахунок не проведено. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 9180 грн. 90 коп. (4000,00 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи : 44 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 90 грн. 90 коп. (розмір середньоденної заробітної плати) х 101 день (кількість днів затримки з 06 грудня 2014 року по 29 квітня 2015 року включно при наявності п'ятиденного робочого тижня). Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 316 грн. 15 коп. (1% від суми 22434,00 грн. + 9180,90 грн.).

Outcome: approved