Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позову зазначає, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року його позов до [PERSON] задоволено та стягнуто з останнього на його користь 14 720 грн. 89 коп. майнової шкоди в порядку регресу та 768 грн. 40 коп. судового збору. Оскільки вищевказане рішення суду відповідачем не виконується, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] три проценти річних у розмірі 830 грн. 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 863 грн. 95 коп. та 3 000 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання позивач не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] майнову шкоду у порядку регресу в розмірі 14 720 грн. 89 коп. та 768 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 4-7). З наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 22.01.2019 року по 03.11.2020 року вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 15 489 грн. 29 коп. становить 830 грн. 06 коп. (3%х652/365х15 489 грн. 89 коп.), інфляційні втрати - 5 863 грн. 95 коп. (652/31х1,8%х15 489 грн. 29 коп.). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження за наслідком досліджених матеріалів по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних втрат за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з 22.01.2019 року по 03.11.2020 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 5 863 грн. 95 коп. інфляційних втрат щодо встановленої рішенням суду суми майнової шкоди та трьох процентів річних у розмірі 830 грн. 06 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, відповідно до вимог ст.ст. 137 та 141 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved