Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі - ТОВ «МАНІФОЮ»), в якому просив визнати недійсним договір позики на суму 4000,00 грн, який було укладено строком до 07 січня 2021 року та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] (далі - позивач) та ТОВ «МАНІФОЮ» (код ЄДРПОУ - 42848369) було укладено договір позики № 1400307 від 18 грудня 2020 року, відповідно до пункту 2.3.3. якого сума позики становить 700,00 грн.Окремо до договору сторонами було погоджено розрахунок до договору №1 400307 від 18 грудня 2020 року.Загальна вартість позики та процентів складає 978,00 грн.Проте в особистому кабінеті позивача міститься паспорт позики на суму 4 000,00 грн, загальна вартість позики та процентів складає 5 592,00 грн.Позивач зазначає, що договір позики на 4 000,00 грн він не укладав, відповідного договору в електронному кабінеті позивача немає.Сума позики згідно із графіком нарахувань за позикою зазначається як 0,00.На що відповідач нараховує відсотки позивачу не відомо. Самого договору до відповідної позики немає та позивач його ніколи не підписував та наміру укладати не мав.Якщо у випадку з позикою на 700 грн додаток до договору містить детальну назву, то у випадку позики на 4 000,00 грн додаток до договору взагалі не деталізований. До якого договору додаток позивачу не зрозуміло.Позивач вважає, що така поведінка відповідача є різновидом нечесної підприємницької практики, оскільки відповідач наразі вимагає від позивача грошові кошти, що значно перевищують суму позики та встановлені відсотки. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також було витребувано у відповідача договір позики № 1400307 на суму 4 000,00 грн, укладений між [PERSON] та ТОВ «МАНІФОЮ». На виконання вимог вищевказаної ухвали 10 лютого 2021 року на адресу суду надійшов електронний договір позики № 1400307 від 18 грудня 2020 року на паперових носіях. 31 травня 2021 року до суду від відповідача ТОВ «МАНІФОЮ» надійшов відзив, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем з наступних підстав. ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії та згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. В інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) товариства (веб-сайті https:// money4you.ua/) між [PERSON] (позичальник) та ТОВ «МАНІФОЮ» (позикодавець) укладено кілька договорів позики, а саме: № 1189362 від 20 жовтня 2020 року на суму 1000,00 грн строком на 17 днів та № 1400307 від 18 грудня 2020 року на суму 700,00 грн строком на 20 днів (будь-яких інших договорів укладено не було). Для отримання фінансової послуги від товариства позичальником 20 жовтня 2020 року створено особистий кабінет в ІТС товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору (у тому числі постійний доступ до оригіналів договірної документації) та подано заявку на отримання позики. При поданні позичальником заявки на отримання позики товариством було направлено паспорт позики за заявленими позичальником параметрами позики (за стандартизованою формою, затвердженою ЗУ «Про споживче кредитування») на ознайомлення та підписання (підписаний позивачем паспорт позики міститься в матеріалах справи). Відповідач звертає увагу, що відповідно до Розділу 7 «Інші важливі правові аспекти» додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» (Паспорт позики. Інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. (Стандартизована форма), умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (про що зазначається у підписаному позивачем паспорті позики). Так, при укладенні Договору позики № 1400307 позичальником було підписано паспорт позики на суму 4 000,00 грн, однак товариством погоджено суму позики в розмірі 700,00 грн. Позивачем помилково сприймається паспорт позики як договір, однак підписаний ним паспорт позики не тягне за собою жодних зобов`язань, в тому числі щодо погашения сум, відображених у такому паспорті. Також відповідач зазначає, що станом на дату відзиву заборгованість за договором позики № 1400307 становить 1018,60 грн, інформація щодо стану заборгованості оновлюється в режимі реального часу в особистому кабінеті позичальника в інформаційній системі https:// money4you.ua. При цьому товариство жодним чином не вимагало та не вимагає від позивача погашення заборгованості в розмірі 4000,00 грн та/або 5592,00 грн. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою (свідоцтво НБУ ФК № В0000207, видане 08 квітня 2021 року), яка здійснює свою господарську діяльність на підставі ліцензії на надання коштів у позику і на умовах фінансового кредиту, згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. На офіційному сайті ТОВ «МАНІФОЮ» в мережі Інтернет розміщені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ». 18 грудня 2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства між сторонами був укладений договір позики №1400307, відповідно до якого сторони погодили про надання [PERSON] грошових коштів в сумі 700,00 грн у позику строком на 20 днів, на умовах повернення, платності та строковості. Згідно з цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору (пункт 2.1 договору). Відповідно до пунктів 8.3.3, 8.3.5, 8.3.6 договору позики позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору. Вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики. Згідно Графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору позики, проценти за користування позикою в межах строку позики з 18 грудня 2020 року до 07 січня 2021 становлять 278,60 грн. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору). За статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір з додатками, укладений між сторонами 18 грудня 2020 року в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний договір позики було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам частини першої статті 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору про надання позики, який наданий відповідачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 2.6 договору позики № 1400307 від 18 грудня 2020 року позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання договору. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача щодо неукладення договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Також у позовній заяві позивач посилається на норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послугів», в той же час не зазначаючи яким чином відповідач діяв в порушення вимог цього закону. Відповідач зареєстрований як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07 травня 2019 року № 803. Реєстраційний номер: 13103942.Код фінансової установи: 13. Крім того, в тексті позову, позивач посилається на обставини щодо надання необґрунтованого розрахунку відповідачем заборгованості за кредитом та недоведеності відповідачем суми заборгованості за кредитним договором, хоча предметом спору є визнання недійсним договору позики, а не стягнення заборгованості на користь ТОВ «МАНІФОЮ» з [PERSON] . За судового розгляду на підставі наданих позивачем доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики № 1400307 від 18 грудня 2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, усі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Втім, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено. На переконання суду, саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача. Суду не було надано доказів на спростування зазначеного. Більше того, судом не було встановлено факту укладення договору позики між [PERSON] та ТОВ «МАНІФОЮ» на суму 4000,00 грн строком до 07 січня 2021 року, а відтак вимога щодо визнання його недійсним є невмотивованою та необґрунтованою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 81 ЦПК України). Позивачем не доведено перед судом порушення прав з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed