Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У листопаді 2018 року дитячий будинок Хмельницької обласної ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON], у якому просить: -- позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жительку с. Великий Олександрів, Віньковецького району відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. -- стягнути аліменти з [PERSON], [INFO] жительки с. Великий Олександрів, Віньковецького району на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на рахунок закладу, де буде перебувати дитина. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON], [INFO], перебуває у дитячому будинку Хмельницької обласної ради тимчасово за заявою матері з 20.05.2013 року. Хлопчик був влаштований у дитячий будинок за рекомендацією лікуючого лікаря Хмельницької обласної дитячої лікарні, в якій [PERSON] перебував на лікуванні з липня 2012 року, оскільки потребував постійного медичного догляду, повноцінного харчування, індивідуального навчання. Протягом двох років [PERSON] навчався в школі за індивідуальною програмою (згідно висновку ЛКК), 1 рік за рекомендацією лікаря відвідував деякі заняття в школі, по інших предметах уроки проходили у дитячому будинку. 2016-2017 рік навчання [PERSON] проходив у школі. На 2018-2019 рік йому рекомендовано індивідуальну форму навчання, оскільки більшу частину часу він проводить у лікарні. В дитячому будинку дитина знаходиться під постійним контролем медичного персоналу закладу, які контролюють періодично 1 раз на тиждень його аналізи та почасовий прийом ліків, дотримання температурного режиму приміщення, його самопочуття. Серед дітей групи він почуває себе комфортно. Мати хлопчика [PERSON] провідувала хлопчика вкрай рідко (раз на 3-4 місяці), матеріальної допомоги на утримання та лікування дитини не надає. Влітку 2015 року вона брала [PERSON] на три дні додому на канікули. Тоді ж написала заяву про перебування дитини в дитячому будинку ще на 1 рік у зв'язку з складними життєвими обставинами. Останній раз мати відвідала дитину у травні 2017 року. До адміністрації закладу з питання повернення дитини на виховання у сім'ю не зверталася. [PERSON] перебуває в дитячому будинку на повному державному утриманні. Мати не цікавиться життям та здоров'ям своєї дитини, його навчанням, розвитком. Ніякої матеріальної допомоги дитини на лікування, навчання мати не надає, що свідчить про те, що вона ухиляється, від виконання своїх батьківських обов'язків. У судовому засіданні представник позивача -- Романишена Н.І. позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Пояснила, що відповідач протягом останніх років сина не провідує та зовсім не турбується про стан його здоров'я й навчання. Також представник зауважила, що [PERSON] більше часу проводить у лікарні у зв'язку із хворобою нирок, потребує значних коштів на лікування, повноцінного харчування та догляду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав і стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що на теперішній час вона виховує разом із цивільним чоловіком ще трьох малолітніх дітей, але сина [PERSON] забрати у сім`ю не може через скрутне матеріальне становище. З цих же причин вона його не провідувала з 2017 року. Коштів на лікування [PERSON] та його належне утримання у неї також немає. Представник третьої особи -- органу опіки та піклування Віньковецької райдержадміністрації Хмельницької області Побережна М.Р. позов підтримала. Пояснила, що сім`я відповідача з 2013 року перебуває на обліку як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, та [PERSON] починаючи з часу поміщення [PERSON] у дитячий заклад до органу опіки та піклування з метою його повернення не зверталась. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого. Встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], якого тимчасово влаштовано в дитячий будинок Хмельницької обласної ради. [PERSON] страждає на хронічний гломерулонефрит, нефротичний синдром, високо гормоночутливий варіант, рецидивуючий перебіг, з ПФН, потребує повноцінного калорійного харчування та лікування медичними препаратами імпортного виробництва, на 2018-2019 рік потребує індивідуального навчання. За час перебування дитини в дитячому будинку та Хмельницькій обласній дитячій лікарні відповідач життям та навчанням сина не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Крім пояснень сторін наведене підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], де його матір'ю записана [PERSON]; заявами [PERSON] від 30.04.2013 року та 23.10.2015 року щодо поміщення неповнолітнього [PERSON] до дитячого будинку Хмельницької обласної ради; медичним висновком № 222від 27.09.2017 року; доповідними записками завідуючого нефрологічним відділенням ХОДЛ Урбан Н.Г. від 23.10.2015 року та 16.05.2018 року; консультативним заключенням від 07.09.2018 року; довідкою № 01-42/234 від 11.10.2018 року, за підписами директора ЗОШ № 24 Яковчук О.Г. та класного керівника 8-Б класу [PERSON], згідно якої мати учня 8-Б класу [PERSON] до школи не приходить, навчанням сина не цікавиться; актом від 21.11.2018 року, згідно якого мати [PERSON] з 01.06.2017 року по 21.11.2018 року у дитячому будинку Хмельницької обласної ради сина не відвідувала, не цікавилась його здоров'ям, листів, посилок, грошових переказів на ім'я дитини не надсилала. Конвенцією про права дитини передбачено забезпечення державами-учасницями умов, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції). Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За висновком орган опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 21.12.2018 року вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суду не представлено та судом не здобуто в ході судового розгляду доказів на підтвердження піклування відповідача про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, відповідачем не спростовано представлені представником позивача докази, не доведено відсутність вини у свідомому нехтуванні батьківськими обов'язками, в тому числі і спілкуванні з дитиною, натомість [PERSON] повністю визнала позовні вимоги, погодившись на позбавлення її батьківських прав. Тому суд, виходячи з інтересів неповнолітнього [PERSON], вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, те, що відповідач є інвалідом 3 групи та отримує пенсію, а також вік дитини, виходячи з її мінімальних потреб та її належного забезпечення, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку - 2027 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту пред'явлення позову і до повноліття дитини. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги положення ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Водночас згідно з ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Частиною третьою ст. 136 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Встановлено, що відповідач має на утриманні трьох малолітніх дітей, є інвалідом третьої групи (інвалід з дитинства), перебуває у складних життєвих обставинах, а дитячий будинок звернувся до суду з позовом на захист інтересів неповнолітньої особи та подав відповідне клопотання про звільнення від судового збору, суд вважає за можливе звільнити сторони від сплати судового збору і віднести судові витрати на рахунок держави.

Outcome: approved