Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

у лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділення у користування житлового приміщення, в котрому просив виділити йому в користування житлову кімнату площею 18,6 м2 в квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до розпорядження № 24700 Державної адміністрації Московського району м. Києва від 26.10.2000 року йому та [PERSON] й [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на 66/100 частин в рівних долях трикімнатної квартири [ADDRESS] . Співвласником вказаної квартири з часткою 34/100 була [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року, ухваленим за результатами розгляду позову [PERSON] й [PERSON] , з урахуванням фактичного порядку користування жилим приміщенням йому була виділена у користування кімната площею 16,5 м2, [PERSON] й [PERSON] - кімната площею 15,9 м2, місця загального користування: кухня площею 6,9 м2, ванна кімната площею 2,7 м2, вбиральня площею 1,0 м2, коридор площею 12,5 м2, вбудована шафа площею 1,3 м2 - залишені у спільному користуванні. Вимога [PERSON] й [PERSON] про виділення у користування йому житлової кімнати площею 18,6 м2 задоволена не була з огляду на відсутність спору щодо неї і на те, що остання не є в спільній частковій власності його, [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON] - співвласник квартири [ADDRESS] з часткою 34/100. Остання заповіла йому належну їй частку. 24.04.2018 року від отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом № [NUMBER] відтак, є власником 56/100 частин квартири [ADDRESS] . Приймаючи до уваги те, що житлова кімната площею 18,6 м2 є прохідною, він нею користується та через неї здійснює прохід до своєї кімнати площею 16,5 м2, враховуючи стан речей та порядок користування, що склався, а також те, що він позбавлений можливості укласти договір та оплачувати комунальні послуги за ту частину, яка фактично йому виділена у користування, а відповідачі добровільно не бажають вирішити дане питання, змушений звернутись до суду. Ухвалою від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 37-38). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 56/100 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло на 66/100 частин в рівних долях трикімнатної квартири [ADDRESS] , виданого на ім`я його, [PERSON] та [PERSON] відповідно до розпорядження № 24700 Державної адміністрації Московського району м. Києва від 26.10.2000 року, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 34/100 частин квартири [ADDRESS] , виданого 24.04.2018 року ПН КМНО Фоя Л.Г. за реєстровим № 322, як спадкоємцю померлої [INFO] року [PERSON] (а.с. 7, 19, 30-31). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками інших 44/100 частини квартири [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом спірна квартира загальною площею 72,7 м2, складається з трьох житлових кімнат площею 16,5 м2, 15,9 м2 та 18,6 м2, кухні площею 6,9 м2, ванної кімнати площею 2,7 м2, вбиральні площею 1,0 м2, коридору площею 12,5 м2, вбудованої шафи площею 1,3 м2 (а.с. 27-29). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року, ухваленим за результатами розгляду позову [PERSON] й [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним нерухомим майном, з урахуванням фактичного порядку користування жилим приміщенням йому була виділена у користування кімната площею 16,5 м2, [PERSON] й [PERSON] - кімната площею 15,9 м2, місця загального користування: кухня площею 6,9 м2, ванна кімната площею 2,7 м2, вбиральня площею 1,0 м2, коридор площею 12,5 м2, вбудована шафа площею 1,3 м2 - залишені у спільному користуванні (а.с. 9-14). В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що вимога [PERSON] й [PERSON] про виділення у користування [PERSON] житлової кімнати площею 18,6 м2 задоволена бути не може з огляду на відсутність спору щодо неї і на те, що остання не є в спільній частковій власності його, [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, встановлено, що на даний час співвласниками квартири є лише позивач і відповідачі у справі. На думку суду, сам факт звернення [PERSON] до суду з зазначеним позовом свідчить про відсутність домовленості між співвласниками з приводу порядку володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Крім того, звернувшись до суду, позивач вказав про те, що житлова кімната площею 18,6 м2 є прохідною, він нею користується та через неї здійснює прохід до своєї кімнати площею 16,5 м2, а тому, враховуючи стан речей та порядок користування, що склався, а також те, що він позбавлений можливості укласти договір та оплачувати комунальні послуги за ту частину, яка фактично йому виділена у користування, а відповідачі добровільно не бажають вирішити дане питання, змушений був звернутись до суду. Відповідачами вказані твердження позивача не спростовані в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 319, 355, 357, 358 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні мови здійснення своїх прав; майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) , належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно; частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможоливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З урахуванням наведеного, суд надходить до висновку про те, що виділення позивачу у користування житлової кімнати площею 18,6 м2 відповідає вимогам закону, частці у спільному майні та не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири. Суд вважає, що в такому випадку, баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права відповідачів. Встановлення такого порядку користування спірною квартиро не призведе до необхідності постановки відповідачів на облік як таких, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки частки співвласників залишаються незмінними. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн. в рівних частинах. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України,

Outcome: approved