Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що з 23 червня 2007 року перебувала у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 жовтня 2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з нею в [ADDRESS]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], в розмірі ? частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2011 року до його повноліття. В 2011 році синові був встановлений діагноз : внутрішня співдружня альтернуюча косоокість. Виявлене у дитини захворювання потребує довготривалого (до закінчення формування органів зору) лікування, відсутність якого призводить до розвитку серйозних ускладнень та інвалідності. Лікування сина з приводу цього захворювання є комплексним, включає в себе хірургічне лікування та терапевтичне, для чого їй приходиться звертатися у різні лікувальні заклади та витрачати додаткові кошти на оплату проїзду . За період з лютого 2014 року в звязку з лікуванням сина нею були витрачені додаткові грошові кошти на загальну суму 17944,11 грн.. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина, однак брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані хворобою, добровільно відмовляється. Тому просила стягнути з [PERSON] на її користь половину понесених нею додаткових витрат на лікування сина у сумі 8972,05 грн.. Рішенням Димитрівського міського суду від 26 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 2500 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування позовних вимог вона вказала, що за період з лютого 2014 року в звязку з лікуванням сина нею були витрачені додаткові грошові кошти на загальну суму 17944,11грн. Тому вона просила суд стягнути з відповідача ? вказаної суми додаткових витрат на утримання сина в звязку з хворобою , а саме 8972,05грн. При вирішенні справи суд відступив від положень ст.7 СК України щодо рівності чоловіка та жінки у сімейних обовязках, максимально не врахував при винесенні рішення інтереси дитини, бо звільняючи відповідача від обовязку сплатити половину цих витрат, поставив її в скрутне фінансове становище, внаслідок чого без відповідного матеріального забезпечення вона не зможе в повній мірі здійснювати необхідне лікування сина; не дотримано засад справедливості, добросовісності та розумності. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дав неправильну оцінку доводам відповідача, не взяв до уваги надані нею докази на підтвердження її вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та безпідставно звільнив відповідача від обовязку участі в додаткових витратах на дитину в заявленому нею обсязі. Суд хибно взяв до уваги доводи відповідача, що вона займалась «самолікуванням» сина , бо для цього не було показань та медичних направлень. При цьому відповідач не запропонував будь-якої іншої альтернативи для лікування сина, не бажаючи виконувати свої обовязки щодо підтримання стану здоровя дитини. Необхідність в проведенні хірургічного втручання, лікувальних процедур сину, в тому обсязі, що були здійснені в період з 2014 року по 2017 рік та на які були затрачені додаткові кошти, була підтверджена наданими нею та дослідженими під час розгляду справи медичними документами сина. У місті, де вона з сином мешкає, відсутні спеціалісти та відповідне обладнання для необхідного лікування сина,в звязку із чим вона вибирала лікарські заклади за рекомендацією лікаря-офтальмолога. Також суд безпідставно взяв до уваги посилання відповідача про відсутність в нього коштів на оплату додаткових виплат, оскільки в період з 12.04.2017 року по 18.08.2017 року він перебував на лікуванні у Добропільській ЦМЛ в звязку з отриманою травмою. Проте будь-якого документального підтвердження цих причин відповідачем суду надано не було. Одночасно, відповідач пояснив суду, що в період, коли нею проводилось лікування сина, стан його здоровя був задовільний, він мав постійне джерело доходів та можливість оплачувати лікування сина, але не бажав цього робити. Суд не взяв до уваги надані нею відомості про стан її здоровя, а саме: копії листів непрацездатності, якими підтверджувалось, що вона тривалий період в звязку з важким перебігом вагітності та патологічними пологами в жовтні , грудні 2016 року, в лютому та червні 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Мирноградській центральній міський лікарні. Суд без зазначення мотивів не взяв до уваги відомості про доходи відповідача, надані ним особисто, та відомості про її матеріальний стан. Згідно довідок про доходи відповідача його заробітна плата майже в 3 рази перевищує її заробітну плату. Судом не надано, оцінки тому факту, що зараз вона перебуває у соціальній відпустці по догляду за другою дитиною, її дохід становить 860 грн. на місяць, тому вона не може забезпечити необхідне лікування сина, яке він потребує ще тривалий час. Висновок суду про те, що вона отримує зиск від користування ? частиною квартири, в якій вона мешкає з сином, яка є власністю відповідача та що це є однією з обставин , яка впливає на визначення розміру стягнення з відповідача додаткових витрат, є недостовірним та суперечливим,оскільки вона несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. В судове засідання, проведене в режимі відео конференції, зявилася [PERSON] та її представник [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не зявився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою особисто [PERSON]В.(а.с.195). Відповідно до ч. 2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно. Дитина має вади зору і потребує лікування, що не оспорюється сторонами. Позивачкою надано докази, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, зокрема довідки медичних закладів, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. З 22.03.2014 року по 28.03.2014 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в дитячому офтальмологічному кабінеті «Олві». В лютому 2014 року та з 19 по 20 лютого 2015 року дитина знаходилась на лікуванні в Київській клінічні офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока».13 травня 2014 року дитина перебувала на амбулаторному лікуванні в Донецькому центрі терапії та мікрохірургії ока. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою в період з лютого 2014 року по 2016 рік включно були понесені додаткові витрати на лікування сина і відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Задовольняючи позовні вимоги про часткове стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою медичні документи дитини не містять конкретних вказівок щодо необхідності проведення певних лікувальних, в тому числі хірургічних процедур. Як пояснила позивач щодо необхідності хірургічного втручання вона дійшла після консультацій з декількома лікарями,клініку для лікування обирала самостійно,письмових направлень не мала,використовувала відгуки пацієнтів. Крім того,що відповідач перебував на лікуванні у звязку із травмою у період з 12.04.2017 року по 18.08.2017 року і виписався із лікарні у звязку із відсутністю коштів продовжувати лікування. Також судом враховано,що позивачка з дітьми проживає в квартирі,1/2 частина якої належить відповідачеві на праві власності,відповідач добровільно залишив свою частину майна у користування родини позивачки і не отримує від цього грошового відшкодування. Між тим,такі висновки не в повній мірі відповідають встановленим обставинам. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками , проїзними документами тощо). В обгрунтування розміру понесених додаткових витрат на дитину в 17944,11 грн. позивач надала відповідні документи,зокрема: витрати на спеціальний медичний огляд підтверджуються довідками медичних закладів про вартість медичних послуг; витрати на лікування -виписками з історії хвороби дитини, чеками, рахунками , проїзними документами до лікувальних закладів. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] працює в ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» і його дохід згідно наданих довідок за 2016 рік без податків та аліментів становив 69424,42 грн., сплачені аліменти 24 208,71грн., за період з січня 2017 року по серпень 2017 року дохід становив 49662 грн., сплачені аліменти 16 554,24грн.. З 12.04.2017 року по 14 серпня 2017 року перебував на лікуванні з діагнозом: закритий неускладнений компресійний перелом тіла 2 хребта І ступеню зі зміщенням, закритий поперечно-осколковий перелом 11 ребра зліва. [PERSON] працює інженером-технологом відділу інформаційних технологій в ПАТ»Шахтоуправління «Покровське», її заробітна плата в 2014-2015 роках складала в середньому 4500 грн., в 2016 році в середньому складала 4800 грн.,що підтверджується довідками підприємства. З 03.07.2017 року вона перебуває у відпустці по догляду за другою дитиною до 3 років. Будь-яких доказів про наявність матеріального та сімейного становища та інших інтересів й обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню, відповідачем не надано. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався лише на те, що позивачка організувала операцію дитині самовільно і взагалі займається самолікуванням сина, визнаючи при цьому наявність захворювання у дитини очей та необхідність носити окуляри. Таким чином, з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що кожен із батьків зобов'язаний і має можливість брати участь у цих витратах в однаковій мірі. Додаткові витрати на лікування дитини складають 17944,11 грн., з відповідача слід стягнути ? частину понесених витрат в розмірі 8972,05 грн.. Ті обставини, на які послався суд першої інстанції для значного зменшення розміру додаткових витрат, які підлягали стягненню з відповідача, а саме: що надані позивачкою медичні документи дитини не містять конкретних вказівок щодо необхідності проведення певних лікувальних, в тому числі хірургічних процедур; відповідач перебував на лікуванні у звязку із травмою у період з 12.04.2017 року по 18.08.2017 року і виписався із лікарні у звязку із відсутністю коштів продовжувати лікування; що позивачка з дітьми проживає в квартирі,1/2 частина якої належить відповідачеві на праві власності,відповідач добровільно залишив свою частину майна у користування родини позивачки і не отримує від цього грошового відшкодування, не є істотними в розумінні положень ст.185 СК України і не можуть бути підставою для зменшення компенсації понесених позивачкою додаткових витрат на лікування дитини. Огляд та лікування дитини проводилося за призначенням та під наглядом лікарів,що підтверджується виписками з амбулаторних карт та історії хвороби. Необхідність їх проведення обумовлена станом здоровя сина сторін по справі. Та обставина, що відповідач проходив лікування у звязку із травмою і виписався із лікарні у звязку із відсутністю коштів, не може бути підставою для звільнення від відшкодування понесених позивачкою додаткових витрат на лікування дитини в період з 2014 року по 2016 рік, оскільки сам відповідач не посилався на зазначену обставину та не надав відповідних доказів. Висновок суду першої інстанції про те, що позивачка з дітьми проживає в квартирі,1/2 частина якої належить відповідачеві на праві власності,відповідач добровільно залишив свою частину майна у користування родини позивачки і не отримує від цього грошового відшкодування, також не може бути підставою для зменшення розміру додаткових витрат, оскільки в установленому законом порядку не було відмови від частки в квартирі на користь дитини, що могло б бути враховано при визначенні розміру додаткових витрат, які підлягають відшкодуванню. За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved