Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 40 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок трудового каліцтва. В обгрунтування позову послався на те, що в період з 1987 року по 1993 року працював на шахті №10 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» гірничим робітником очисного вибою. 19.09.1992 року з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого отримав травму голови та хребта. Після лікування перейшов на легшу роботу - підземного електрослюсаря, яким пропрацював до 20.09.1994 року. 20.03.1995 року влаштувався на шахту № 4 «Великомостівська» гірничим робітником очисного вибою. 31.05.1995 року звільнений за власною ініціативою. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 24.06.2003 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 50% втрати профпрацездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом. 30.06.2011 року останньому встановлено III групу інвалідності та 50% втрати профпрацездатності. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначив, що позивачем не долучено жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що знав про шкідливі та небезпечні умови праці. Унаслідок трудового каліцтва погано себе почуває, постійно лікується, що спричиняє йому моральні страждання. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 13.02.1987 року прийнятий на шахту № 10 «Великомостівська» гірничим робітником очисного вибою V розряду. 01.12.1989 року звільнений по п.5 ст.36 КЗпП УССР. 28.05.1990 року прийнятий по переводу підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 05.06.1990 року звільнений по п.5 ст.36 КЗпП УССР. 06.06.1990 року прийнятий на роботу транспортником III розряду. 25.05.1992 року звільнений з роботи по переводу на шахту №10 «Великомостівська». 22.06.1992 року прийнятий на шахту №10 «Великомостівська» підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 20.09.1994 року звільнений з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули). 20.03.1995 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 31.05.1995 року звільнений по ст.38 КЗпП України по ініціативі працівника. Відповідно до акту № 80 про нещасний випадок на виробництві від 20.09.1992 року внаслідок падіння породи, позивач отримав травму голови та хребта (а.с. 7). Як видно із повідомлення Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області від 10.02.2014 року № 06/575 [PERSON] був оглянутий МСЕК: виписка з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 № 005350 від 27.06.2003 року вперше з 24.06.2003 року встановлено III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та 50% втрати профпрацездатності з датою переогляду 24.06.2004 року. При повторному переогляді випискою з акту огляду у МСЕК серія ЛВА-2 № 002237 від 06.07.2004 року, встановлено 50% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Дата переогляду 29.06.2006 року. При повторному переогляді випискою з акту огляду у МСЕК серія ЛВА-2 № 009822 від 10.08.2006 року встановлено 50% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Дата переогляду 04.07.2008 року. При повторному переогляді випискою з акту огляду у МСЕК серія ЛВА-2 № 023260 від 01.07.2008 року встановлено 50% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Дата переогляду 26.06.2011 року. При повторному переогляді випискою з акту огляду у МСЕК серія ЛВА-2 № 030799 від 30.06.2011 року встановлено 50% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Дата переогляду 27.06.2014 року. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 005350 від 24.06.2009 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААА № 466968 від 30.06.2011 року останньому встановлено III групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва, що становить 50 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 40000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Outcome: partial