Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У лютому 2019р. позивач [PERSON] звернула ся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В. О. та скасувати запис № 13722842 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28772586 від 16.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О. В. та скасувати запис № 16585226 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31572292 від 26.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй - [PERSON] , належить 1/2 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19.10.2007 року, зареєстрованим у реєстрі за №3-3703. Право власності зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майна» за реєстровим №9818, 13.11.2007 року. Згідно вказаного свідоцтва житловий будинок житловою площею 92,80 кв.м. зазначений на плані під літерою «А», сарай з погребом під літерою «Б», сарай під літерою «В», вбиральні під літерами «Д», «Е», спорудження на плані під №1-6, 8-11. В подальшому будинок добудовувався неодноразово власниками. Окрім того, позивачу належить 1/2 частина земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:75:033:0029, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ №964185 від 21.07.2011р. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], інвентаризаційна справа №36864, реєстровий №9818, виготовленого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права, власності на об`єкти нерухомого майна» станом на 10.03.2006 р. було зафіксовано наявність самовільного будівництва у складі зазначеного будинку, а саме самовільним будівництвом зазначено: гараж під літ. «Г» площею 20,6 кв.м., прибудова під літ. «а2» площею 10,8 кв.м., прибудова під літ. «аЗ» площею 3,5 кв.м., прибудова під літ. «а4» площею 7,5 кв.м., надбудова II пов. під літ. «а» площею 53,1 кв.м., баня під літ. «І» площа 8,6 кв.м., тамбур під літ. «а5» площею 1,9 кв.м., сарай під літ. «З» площею 8,1 кв.м. Згідно технічного паспорту на будинок, виданого КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 11.10.2017 року, інвентаризаційна справа №36864, виготовленого на замовлення відповідача - [PERSON] . Вказаний технічний паспорт підтверджує, що наявне самочинне будівництво, а саме: надбудова літ. «аб», лазня літ. «І». Лазня літ. «І» пл. 8,6 кв.м. та надбудова літ. «аб» (колишня літера «а» (другий поверх), було побудовані ще до 2006 року, що підтверджуються даними Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» станом на 10.03.2006року. Та станом на 11.10.2017року вказані самочинні добудови не були узаконені. Позивачці стало відомо, що 16.03.2016 року між [PERSON] ( власником іншої половини будинку) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Біляєвим В.О. за реєстровим №172. Відповідно до якого було відчужено та придбано 1/2 частину будинку із зазначеною загальною площею 176,4 кв.м., житловою площею 123,3 кв.м., а також будівлями та спорудами: сарай з погребом під літерою «Б», сарай під літерою «В», гараж під літерою «Г», вбиральні під літерами «Д», «Е», лазня під літерою «І», спорудження на плані №1-9. Таким чином, у вказаному договорі було враховано вже із врахуванням самовільного будівництва (надбудова II пов. під літ. «аб» площею 53,1 кв.м.,), а також фактично враховано частину самовільних будівель: баню (лазню) під літерою «І». Саме на вищевказану площу із врахуванням зазначеного самовільного будівництва в подальшому набула право власності відповідач - [PERSON] за договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 21.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Стеблиною О.В., за реєстровим №2026. Отже, обидва договори купівлі-продажу були укладені сторонами за наявності - самочинного будівництво, а саме: надбудова літ. «аб», лазня літ. «І». Згодом була проведена незалежна технічна інвентаризація будинку, за результатом якої ТОВ «Реєстраційним Центром «Алтана» було надано технічний паспорт на будинок від 05.10.2018 року, інвентаризаційна справа №03-02/10/18-КТІ, реєстровий № КТ 001287 в якому також було зазначено про наявність самочинного будівництва: надбудови літ. «аб» (дата будівництва - 2003 рік), лазні літ. «І» (дата будівництва - 2002 рік). З вказаних технічних паспортів від 05.10.2018 та 11.10.2017 вбачається, що загальна площа будинку становить 175,5 м.кв. (а не 176,4 кв.м. як зазначено у договорі купівлі-продажу від 16.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Біляєвим В.О. за реєстровим №172), а житлова площа - 114,2 кв.м. (а не 123,3 кв.м. як зазначено у договорі купівлі-продажу від 16.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Біляєвим В.О. за реєстровим №172), що однозначно вказує на незаконність договорів купівлі-продажу. Вказана недостовірна інформація, яка не відповідає даним техпаспортів і дійсній площі будинку, була внесена нотаріусом до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, згідно інформації з реєстру: «Загальна площа (кв.м): 176.4, житлова площа (кв.м): 123.3. В той же час, дані вищезазначених технічних паспортів однозначно вказують на наявність факту самочинної реконструкції будинку та самочинного будівництва, станом на дати укладання договорів купівлі-продажу від 16.03.2016 року та від 21.09.2016 року,що унеможливлює продаж частки в такому будинку. Станом на день подання даного позову самочинне будівництво не узаконено та частки співвласників будинку не виділено у натурі, тобто їх неможливо відчужити окремо. Позивач вважає, що договори купівлі-продажу від 16.03.2016 року та 21.09.2016 року суперечать вимогам ст. 376 ЦК України та вимогам Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 житлові будинки, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 № 295 та є недійними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання./т.1.а.с.41/. 21.05.2019р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - Бондаренко Г.П. проти позову заперечувала , надала до суду відзив в якому зазначила, що позивач успадкувала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2007р. 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яка складає половину від житлової площі будинку 92 , 8 кв.м, вказаної у даному свідоцтві. Отже, позивач фактично успадкувала 46,4 кв. м. житлової площі вказаного житлового будинку. Відповідач - [PERSON] купила Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною належних до нього будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу 1/ 2 частки житлового будинку від 21.09.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №2026. Як вказано в даному договорі (п.З.), одна друга частки житлового будинку належить продавцю- тобто [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 16 .03. 2016 р. приватним нотаріусом КМНО Біляєвим В.О. В Договорі купівлі-продажу від 21.09.2016 року зазначено, що житловий будинок має загальну площу: 176.40 кв.м, житлову площу: 123.3 кв.м. При здійсненні посвідчення даної угоди приватний нотаріус КМНО Стиблина О.В. зазначила, що належність [PERSON] відчужуваного житлового будинку нею перевірено. У абзаці другому п. З Договору купівлі-продажу від 21.09.2016р. зазначено, що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено Біляєвим В.О. приватним нотаріусом КМНО 16.03. 2016 року, права власності №13722842. У абзаці 5 п. 10 Договору купівлі-продажу від 21.09.2016 року зазначено, що інша 1/2 частка відчужуваного житлового будинку належить [PERSON] , яка відмовилася від переважного права купівлі житлового будинку. Така відмова була оформлена нотаріально посвідченою заявою позивача від 20.09.2016р. , де вона зазначила, що «не заперечує проти продажу [PERSON] належних їй Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки за вказану ціну на умовах на її розсуд.» Позивач просить визнати недійсними договір купівлі продажу від 16.03.2016 року та договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, що стосуються Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , до яких позивач взагалі ніякого правового відношення не має, оскільки не є стороною даних договорів, відмовилася від переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності відповідно до ст. 362 УК України та не є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням вказаного Договору. Крім того зазначає, що у позові позивач будь яких нормативних обгрунтувань порушення своїх прав не зазначила, чітких та передбачених законом правових підстав для визнання договору купівлі- продажу від 21.09.2016 року недійсним не наводить, висловила лише не підтверджену доказами думку про нібито намагання позбавити її права власності на її частину будинку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2007р., позивачу було передано у спадщину лише 46,4 кв. м. житлової площі будинку. Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, доданої [PERSON] до позову, право власності на вищевказану частину житлового будинку за позивачем не зареєстроване. Позивач зазначає про те, що договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року суперечить вимогам ст. 376 ЦК України, однак дана стаття стосується самочинного будівництва. У відповідності до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Проте, [PERSON] не здійснювала самочинного будівництва нерухомого майна, а купила у [PERSON] частину житлового будинку без самочинно збудованих об`єктів. Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 05.10.2018 року, підтверджується, що відповідач- [PERSON] користується фактично частиною будинку, яка позначена на плані будинку літ. «А» цифрами 2-1 - 2-7 (квартира 2). та яка є меншою, ніж 1/2 житлового будинку. Крім того, у абзаці четвертому п. 10 договору купівлі-продажу від 21.09.2016 року вказано, що Продавець у своїй заяві, що зберігається у справах нотаріуса заявляє про наступне: - житловий будинок без перепланування, прибудов та переобладнання, які здійснено самочинно. Тобто продавець [PERSON] підтверджує, що вона не здійснювала самочинного будівництва та продає свою частину будинку без таких будівель. Також, зазначає технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, сторони та нотаріус при укладенні відповідних договорів купівлі продажу керувалися саме правовстановлюючими документами та офіційною інформацією відповідних державних реєстрів щодо речових прав на нерухоме майно. Отже, доводи позивача щодо недійсності правочинів, наведені у позові, не підтверджуються доказами та нормами чинного законодавства, є необгрунтованими та надуманими. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, надала до суду відзив в якому зазначила, що 1/2 частина житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вона успадкувала згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2004 року від [PERSON] . Дана частина будинку була продана нею [PERSON] за договором купівлі-продажу від 16 березня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Біляєвим В.О. Як зазначено у п. 3 договору, право власності було підтверджене також інформаційною довідкою, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації 16.03.2016 ПБ-2016№444. Позивач відмовилася від переважного права купівлі належної їй частини житлового будинку, що підтверджується її заявою від 11.12.2015 р., тобто вона була обізнана з тим, що продається 1/2 частина будинку. Вважає, що позивач не має відношення до укладеного між нею - [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року, оскільки не являється стороною даного договору та не є заінтересованою особою, так як права позивача внаслідок продажу Ѕ частини житлового будинку у [ADDRESS] жодним чином не порушені, а тому [PERSON] не має підстав для звернення до суду з даним позовом. Позивач вказує, що будинок не може бути відчужений, оскільки не є об`єктом цивільного обороту до моменту узаконення самочинного будівництва, однак даний будинок належав відповідачу [PERSON] та позивачу на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Вона на відміну від позивача, не здійснювала жодного самочинного будівництва чи реконструкції, частини будинку, яку продала, не мала статусу самочинно збудованої будівлі на момент продажу, що підтверджується технічними паспортами на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , долученими до матеріалів справи, згідно з якими відповідач фактично користувалася приміщеннями квартири 2. Позивач зловживає своїми правами та обов`язками, даний позов є безпідставним та суперечить нормам чинного законодавства, таким чином намагається залишити за собою більшу частину частину будинку, якою фактично користується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася неодноразово належним чином, причини неявки суду не відомі. Приватний нотаріус КМНО Біляєв В.О. в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав пояснення в яких зазначив, що співвласниці будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] було відомо про продаж Ѕ частини житлового будинку. До договору долучено її заяву про відмову від переважного права купівлі у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.. 27 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. Приватний нотаріус КМНО Стиблина О.В. в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлена належним чином, просила розглядати справу без її участі за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Позивач надала до суду відповідь на відзив в якому щодо відзиву [PERSON] зазначила, що вона справді підписала заяву про відмову від переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, але в цій заяві вказано про продаж 1/2 частки у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В заяві не вказана площа будинку та конкретної частки співвласника. Наголошує на тому, що перед вчиненням договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року поділу будинку або виділу частки будь-кого із співвласників не було здійснено, не виділені в натурі частки, як співвласників і до сьогодні. До моменту вчинення договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року відомості про право власності на будинок [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені не були. Згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] загальна площа будинку вказана в розмірі - 176,4 кв.м. До відзиву додано копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Подільська Інжинірингова компанія» на замовника [PERSON] , 22.12.2015 р., вказаний техпаспорт був виготовлений за її відсутності, як співвласника будинку та фактичного огляду та замірів частини будинку позивача проведено не було. Дані вказані в техпаспорті від 22.12.2015 р. на підставі якого і здійснювалася купівля-продаж, не відповідають даним Київського міського бюро технічної інвентаризації станом на 2006 рік та на 2017 рік, а саме, загальна площа будинку за новим техпаспортом склала 176, 4 кв.м., при цьому загальна площа частки незрозумілим чином зменшилась до 78, 9 кв. м. Хоча згідно з даними Київського міського БТІ: станом на 2006 рік загальна площа її частки складала - 105, 9 кв.м.; станом на 2017 рік загальна площа частки складала - 106,5 кв. м. Таким чином, частку позивача у будинку було штучно зменшено під час процедури купівлі-продажу будинку, що однозначно порушує її право власності. В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року було внесено недостовірні відомості про загальну площу будинку на підставі технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Подільська Інжинірингова компанія» на замовника [PERSON] , 22.12.2015 року та самого договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року. Загальна площа будинку 176,4 кв.м. вказана з врахуванням самочинно прибудованих приміщень, що порушує вимоги ст. 376 Цивільного кодексу України. Щодо відзиву [PERSON] вказала, що в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленому ТОВ «Подільська Інжинірингова компанія» на замовника [PERSON] , 22.12.2015 року площа самочинного будівництва увійшла до загальної площі будинку, що склало 176,4 кв.м. Таким чином, відомості про загальну площу будинку з урахуванням самочинного будівництва були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що порушує вимоги ст. 376 Цивільного кодексу України. Згідно з листом КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.01.2019 року на час технічної інвентаризації, яку проведено 11.10.2017 року в зазначеній садибі залишились самочинно збудованими: лазня літ. «І» пл. 8,6 кв.м. та надбудова літ. «аб» (колишня літера «а» (другий поверх), в якій розташовані приміщення: передпокій № 1-10 пл. 9,6 кв.м.; житлова кімната № 1-11 пл. 9,6 кв.м. та житлова кімната № 1-12 пл.20,7 кв. Нотаріус посвідчив договір купівлі-продажу від 16.03.2016 року на підставі техпаспорту, який містить недостовірні відомості щодо житлового будинку [ADDRESS] , та відповідно в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в порушення ст. 376 ЦК України були внесені відомості щодо загальної площі житлового будинку з урахуванням самочинного будівництва. Щодо заяви від 20.09.2016 року, згідно якої позивач вказала, що не заперечує проти продажу [PERSON] належних їй Ѕ частини житлового будинку, то вказана заява підтверджує лише те, що як співвласник не мала наміру купувати іншу 1\\2 житлового будинку та не претендую на чужу власність. Адвокат Бондаренко Г.П., яка діє в інтересах [PERSON] надала через канцелярію суду заперечення проти відповіді на відзив та зазначила, що позивач не навела жодного обгрунтування, яким чином та які саме її права були порушенні при укладенні оскаржуваних договорів купівлі-продажу. Жодним документом не встановлено право власності позивача на кімнату у будинку за адресою: [ADDRESS] , позначену в технічній документації №1-6, площею 18,6 кв. м. Позивачу було передано у спадщину лише 46,4 кв. м житлової площі будинку. Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, доданої позивачем до позову, право власності на вищевказану частину житлового будинку за позивачем не зареєстроване. Свої права на дану кімнату Позивач може відстоювати згідно законодавства у процесі розгляду справи № 759/11265/18, що стосується виділення в натурі частини домоволодіння та земельної ділянки, провадження в якій за клопотанням останньої зупинено до вирішення даної справи № 759/3215/19. Відповідачі згідно даних технічного паспорту від 2015 року, не здійснювали самочинного будівництва, тому й не набували права власності на нього. Позивач наразі підтверджує, що саме вона користувалася та користується квартирою №1 , яка містить самочинно збудовані об`єкти. Вказана загальна площа складає більше, ніж 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка відповідає квартирі №1 та якою користується позивач, складає 68,7 кв.м. При цьому, позивачу було передано у спадщину лише 46,4 кв. м. житлової площі вказаного будинку. Все це свідчить про порушення саме позивачем права власності відповідача- [PERSON] . Щодо зауважень позивача до технічного паспорту від 2015 року, вони не підтверджені жодними доказами та не зрозуміло, яким чином ці зауваження стосуються чинності договорів купівлі продажу від 16.03.2016 р. та від 21.09.2016 року. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що чинним законодавством не заборонено вчиняти правочини співвласником щодо своєї частки у нерухомому майні без виділення в натурі.Безпідставним є посилання позивача, при обгрунтуванні позовних вимог про визнання правочинів недійсними, на ст. 376 ЦК України, оскільки, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, [PERSON] не є стороною оспорюваних правочинів, виходячи із норм ЦК України, а тому є неналежним позивачем в даній справі. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому є всі підстави для відмови в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2004р. [PERSON] отримала спадкове майно на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлій - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, житловий будинок під літ «А», цегла, з надвірними будівлями: сарай з погребом під літ «Б», спорудження 1-9/т.1,а.с.52/ Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2007р. [PERSON] отримала спадкове майно, а саме Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок в цілому цегляний, зазначений на плані під літерою «А», житловою площею- 92,80 кв.м, сарай з погребом під літерою «Б», сарай під літерою «В», вбиральні під літерами «Д», «Е», спорудження під № 1-6, 8-11/т.1,ст.28/. 16.03.2016р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передала у власність покупцю Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0835 га кадастровий номер 8000000000:75:033:0029/ч.1, ст. 49/. Відповідно до інформаційної довідки ПБ-2016 № 444 від 16.03.2016р. жилий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстровано по 1/2 частині [PERSON] та по 1/2 частині за [PERSON] /а.с.т.1, а.с.58/. При продажі житлового будинку [PERSON] було здійснено оцінку майна, а саме частини будинку загальною площею 69 кв.м./т.1, а.с.60-61/. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у свідоцтві про право на спадщину станом на 2004 рік не зазначалося квадратура, однак вона прийняла та користувалася частиною будинку загальною площею 69 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 16.07.2004р. загальна площа будинку становить 176, 6 кв.м, житлова 123, 1 кв.м/т.1, а.с. 54-57/. [PERSON] відмовилась від переважного права купівлі частки у праві часткової власності , що підтверджується заявою посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мартиненко В.О./т.1, а.с.63/. В подальшому, 21.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала належну продавцю на праві приватної власності 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною належних до нього будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS]/т.1 , а.с.166-167/. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 22.12.2015р., загальна площа будинку становить 176, 4 кв.м, житлова 123, 3 кв.м/т.1, а.с. 203-208/. 21.09.2016р. [PERSON] відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом КМНО відмовилась від переважного права купівлі, відповідно до ст. 362 ЦК України Ѕ частини вказаного житлового будинку та земельної ділянки 80000000000: 75:033:0029/т.1,а.с.102/. Як вбачається із листа КП Київського міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 09.01.2019р. зазначено, що в інвентаризаційній справі немає документів, які свідчать про прийняття в експлуатацію будівель, які були самочинно збудовані з 1984 р. по 2003 роки. На час технічної інвентаризації, яку бюро провело 11.10.2017р. у зазначеній садибі залишились самочинно збудованими: лазня літ. «І» пл. 8,6 кв.м та надбудова літ. «а6» (колишня літера. «а» (другий поверх), в якій розташовані приміщення: передпокій № 1-10 пл. 9,6 кв.м; житлова кімната № 1-11 пл. 9,6 кв.м та житлова кімната № 1-12 пл. 20,7 кв.м./т.1, а.с.23-24/. Відповідно до ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Позивач у позовній заяві посилається на те, що договір купівлі-продажу від 21.09.2016р. суперечить ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Судом, встановлено, що [PERSON] не здійснювалося жодного самочинного будівництва чи реконструкції, частини будинку, яку вона продала, 1/2 частина будинку, не мала статусу самочинного збудованої будівлі на момент продажу, тобто нею продано 1/2 частину будинку та земельної ділянки, яка належала їй на праві власності. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на майно, яке має власник, може бути придбане іншою особою на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування та/або іншого договору про відчуження майна. Крім того, позивач посилається на те, що договори купівлі-продажу від 16.03.2016р. та 21.09.2016р. суперечить вимогам Державних будівельних норм В.3.2-2-2-2009 житлові будинки, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 № 295 та є недійсними з підстав, передбачених ч. 1ст.203 ЦК України, однак суд не приймає твердження до уваги, оскільки дані норми не стосуються укладання договорів купівлі-продажу. Позивач звертається до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, але разом з тим, не зазначила , які ж її цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), то визнання правочину недійсним, як способу захисту, не може бути застосовано. Так, судом встановлено, що позивач при укладанні договорів купівлі-продажу від 16.03.2016р. та 21.09.2016р. відмовилась від переважного права купівлі Ѕ житлового будинку та Ѕ земельної ділянки та не заперечувала проти продажу, тобто їй було відомо про продаж вказаного майна [PERSON] , та в подальшому [PERSON] . Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необгрунтованами на законі та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтвердженні витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн. та користь [PERSON] у розмірі 12 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed