Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] , представник позивача - адвокат Смірнов Сергій Іванович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Остапенко Євген Михайлович - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 27.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за реєстровим №4994 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 18440,60 грн. 26.04.2021 ТОВ «Фінпром маркет» направило вищевказаний виконавчий напис до Великобагачанського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), для примусового виконання, відкрито виконавче провадження. Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис від 27.01.2021 за реєстровим №4994 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що жодних відносин з відповідачем ТОВ «Фінпром маркет» у неї не було і на даний час не існує. Ніяких документів, претензій від вказаного товариства позивач не отримувала. Жодних правовідносин з юридичними особами вказаними у виконавчому написі позивач не має та не мала і взагалі не знала навіть про їх існування. У травні 2021 року позивач дізналась що до Великобагачанського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява про примусове стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 18440,6 грн. за виконавчим написом за реєстровим №4994 вчиненим 27.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Внаслідок чого порушено її права та інтереси. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №4994 від 27.01.2021 щодо стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 18440 грн. 60 коп. Ухвалою суду від 09.07.2021 відкрито провадження по справі, підготовче засідання призначено на 06.09.2021 (а.с.12) та цією ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича матеріали, що стали підставою для вчинення 27.01.2021 нотаріального напису за реєстровим №4994. У подальшому підготовче засідання відкладено на 04.10.2021 з поважних причин. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович запитуваних документів не надав, суд відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. У підготовче засідання усі учасники справи не з`явилися. Від позивача [PERSON] та її представника адвоката Смірнова С.І. до суду надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» у підготовче засідання повторно не з`явився, до його проведення від відповідача надійшов лист у якому відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, повідомив, що заперечень щодо позовних вимог [PERSON] не має. Третя особа Остапенко Євген Михайлович - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу копію позовної заяви з додатками повторно не отримав, до суду повернувся конверт з відміткою, що адресат відсутній. Учасники судового розгляду про дату та час проведення підготовчого судового засідання повідомлялися шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що всі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 27.01.2021 громадянка України [PERSON] є боржником за Кредитним договором №879167 від 15.05.2019 укладеним з ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром маркет». Сума заборгованості за період з 21.10.2019 по 27.01.2021 складає 18440,60 грн., у тому числі: 5100 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2754 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 10536,60 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 7). 26.04.2021 ТОВ «Фінпром маркет» до Великобагачанського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направлено заяву про примусове стягнення з неї заборгованості в сумі 18440,6 грн. за виконавчим написом за реєстровим №4994 вчиненим 27.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем (а.с.8). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З доданих до матеріалів справи документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, а саме станом на 27.01.2021 боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «Фінпром маркет», чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав повністю. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат, з урахуванням того, що позов підлягає до задоволення, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги.

Outcome: approved