Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

У лютому 2019 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави звернувся до Братського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, покладення обов`язку повернути земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2015 року Кривопустоською сільською радою Братського району Миколаївської області прийнято рішення № 6, яким затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) [PERSON] меж земельних ділянок площами 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель (кадастровий номер 4821482200:05:024:0001) та 0.12 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 4821482200:05:024:0002), розташованих по [ADDRESS] , та передано такі земельні ділянки [PERSON] у власність. На підставі цього рішення сільської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06 липня 2015 року за № 102998335 та 07 липня 2015 року за № 10304826 внесено записи про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га з кадастровим номером 4821482200:05:024:0001 та земельну ділянку площею 0.12 га з кадастровим номером 4821482200:05:024:0002. Братським районним управлінням юстиції Бєлінській Н.Г. видані свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0.25 га № 40167014 від 06 липня 2015 року та на земельну ділянку 0.12 га № 40195345 від 07 липня 2015 року. Посилаючись на те, що рішення Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області № 6 прийнято з порушеннями ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки у числі депутатів сільської ради була присутня та голосувала за прийняття рішення сільської ради депутат сільської ради [PERSON] , яка доводиться [PERSON] свекрухою, і, діючи в умовах конфлікту інтересів, не повідомила про наявність у неї реального конфлікту інтересів, була притягнута до адміністративної відповідальності за постановою Братського районного суду Миколаївської області за ч.ч.1,2 ст. 172-7 КпАП України до штрафу у розмірі 3400 грн., а також з порушеннями ст. 122, ч.ч.1, 3 ст. 186-1 Земельного Кодексу України, ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» за відсутності дозволу відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відсутності рішення про його затвердження та надання у власність та непогодженню проекту землеустрою з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює державну політику у сфері земельних відносин та відповідним територіальним органом у сфері містобудування та архітектури, прохав визнати незаконним та скасувати рішення Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області від 15 червня 2015 року за № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] », визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 40167014 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 4821482200:05:024:0001, видане 06 липня 2015 року реєстраційною службою Братського районного управління юстиції Миколаївської області, визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 40195345 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 4821482200:05:024:0002, видане 07 липня 2015 року реєстраційною службою Братського районного управління юстиції Миколаївської області, зобов`язати [PERSON] повернути територіальній громаді Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0.12 га з кадастровим номером 4821482200:05:024:0002, що розташована в межах с.Крива Пустош Братського району Миколаївської області, зобов`язати [PERSON] повернути територіальній громаді Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0.25 га з кадастровим номером 4821482200:05:024:0001, що розташована в межах с.Крива Пустош Братського району Миколаївської області. Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області Скарницької І.Б. від 09 липня 2019 року справу було передано до Арбузинського районного суду Миколаївської області. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав. Представник Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що [PERSON] є власником житлового будинку та двох земельних ділянок площами 0.12 га та 0.25 га, розташованих в с.Крива Пустош Братського району Миколаївської області на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2014 року. Попереднім власником житлового будинку та двох земельних ділянок був [PERSON] , спадкоємцем якого стала його донька [PERSON] . Саме з [PERSON] [PERSON] 06 березня 2009 року уклала договір купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок площами 0.12 га та 0.25 га. [PERSON] звернулася до сільської ради за затвердженням технічної документації саме за рішенням суду, однак на засіданні сама присутня не була, тому їй невідомо чи приймала участь у голосуванні її свекруха. Вказала на ненадання прокурором доказів, що підтверджують порушення інтересів держави. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року були витребувані реєстраційні справи, за якими проводилася державна реєстрація земельних ділянок на ім`я [PERSON] площами 0.12 га та 0.25 га. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням ХLV1 сесії шостого скликання Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області від 15 червня 2015 року за № 6 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 4821482200:05:024:0001 та площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 4821482200:05:024:0002 за адресою: с.Крива Пустош Братського району Миколаївської області, а також передано їй у власність вказані земельні ділянки. 06 липня 2015 року та 07 липня 2015 року [PERSON] зареєструвала на підставі вказаного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності наземельні ділянки площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 4821482200:05:024:0001 та площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 4821482200:05:024:0002, про що державним реєстратором Братського районного управління юстиції Миколаївської області внесено записи №№ 10298335 та 10304826. Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року у справі № 471/681/16-п [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. У частині першій статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено: територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку; правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради. Відповідно до частини другої статті 2 названого Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. У частині першій статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У статті 45 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори. Рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради. Згідно з частиною дванадцятою статті 46 Закону № 280/97-ВР сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради. Депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (частини четверта, шоста статті 49 Закону № 280/97-ВР). Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону № 280/97-ВР (у редакції, чинній на час ухвалення рішення від 15 червня 2015 року № 6) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР). У статті 59-1 цього Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Здійснення контролю за дотриманням вимог частини першої цієї статті, надання зазначеним у ній особам консультацій та роз`яснень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, поводження з майном, що може бути неправомірною вигодою та подарунками, покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою. З аналізу Закону № 280/97-ВР вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу. Визначено правовий статус депутата місцевої ради. Передбачено обов`язки кожного депутата та порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів. З аналізу частини другої статті 59-1 Закону № 280/97-ВР вбачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію ради. У частині першій статті 47 Закону № 280/97-ВР закріплено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Отже, як склад ради, так і склад її органів утворюють саме депутати цієї ради, які і приймають відповідні рішення у межах компетенції ради на її сесії. Тому вважати, що за наявності конфлікту інтересів у одного депутата ради це не зачіпає будь-яким чином інших депутатів, не можна. Такий висновок ґрунтується на тому, що певна кількість депутатів входить до постійної комісії, яка у обов`язковому порядку має бути створена відповідною радою саме для запобігання та урегулювання конфлікту інтересів у депутата ради. Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що при підготовці сесії Кривопустоської сільської ради розглядалося питання щодо наявності та врегулювання конфлікту інтересів у депутата [PERSON] . Також не надано доказів того, що при розгляді питання щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки депутати сільської ради, які входять до постійної комісії, яка уповноважена вирішувати питання конфлікту інтересів, вирішували вказане питання. Якщо Законом № 280/97-ВР врегульовано правовий статус, склад та повноваження і порядок дій органів місцевого самоврядування, то терміни «реальний конфлікт інтересів», «потенційний конфлікт інтересів», «неправомірна вигода», «подарунок» вживаються у значенні, наведеному в Законі № 1700-VII, що прямо зазначено у примітці до статті 59-1 названого Закону. Закон № 1700-VII визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення недоліків корупційних правопорушень. У статті 1 цього Закону надано значення термінів, які у ньому вживаються: близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Статтею 3 Закону № 1700-VII визначено суб`єктів, на які поширюється дія цього Закону, згідно пунктів 1 та 2 частини першої якої передбачені особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зокрема, згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови. Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. У статті 35 Закону № 1700-VII передбачено спеціальні правила, особливості врегулювання конфлікту інтересів, що виник у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування. Зазначено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. Тобто, при виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, згідно з яким можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язано з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Разом з тим у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Крім того, у частині другій статті 35 Закону № 1700-VII передбачено, що про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. З урахуванням вимог статті 59-1 та 47 Закону № 280/97-ВР необхідно зазначити, що про наявність такого конфлікту інтересів мав заявити і член відповідної постійної комісії сільської ради, до обов`язків якої входить урегулювання конфлікту інтересів у депутатів сільської ради чи будь-який депутат сільської ради, якому було відомо про родинні зв`язки між депутатом сільської ради [PERSON] та особою, яка просила передати їй у власність земельну ділянку. Згідно з частиною першою статті 67 Закону № 1700-VII нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування. У постанові від 19 липня 2016 року суд встановив, що [PERSON] як депутат Кривопустоської сільської ради порушила вимоги Закону України «Про запобігання корупції», а саме: не повідомила про наявність конфлікту інтересів та прийняла участь у розгляді питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства та передачі їх у власність [PERSON] , яка є її невісткою, на сесії ради. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За такого, обставини, встановлені при розгляді справи № 471/681/16-п про те, що[PERSON] як депутат Кривопустоської сільської ради брала участі у голосуванні на засіданні сесії місцевої ради 15 червня 2015 року за прийняття рішення № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) та надання її у власність [PERSON] », яка є її невісткою, не спростовані відповідачем при розгляді даної справи, суд вважає їх доведеними. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що рішення Кривопустоської сільської ради від 15 червня 2015 року прийняте з порушенням частини другої статті 35, статті 67 Закону № 1700-VII, статті 59-1 Закону № 280/97-ВР, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів одного з депутатів, яка голосувала за прийняття такого рішення та бездіяльності інших депутатів відповідної ради, які як члени постійної комісії з врегулювання конфлікту інтересів не вчинили жодних дій для врегулювання такого конфлікту. Враховуючи, що рішення Кривопустоської сільської ради від 15 червня 2015 року є незаконним, відтак [PERSON] безпідставно набула у власність земельні ділянки площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства. У зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними та скасуванню свідоцтва про право власності на ці земельні ділянки, видані у відповідності до цього рішення. Вказана правова позиція відображена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 442/730/17, провадження № 14-557цс18. Разом з тим, відповідно до рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2014 року по справі № 471/1562/14-ц, провадження № 2/471/647/14 визнано дійсною угоду купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 2009 року, за якою [PERSON] купила у [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами біля нього та земельними ділянками розміром 0.12 га та 0.25 га. Цим же судовим рішенням визнано за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями, спорудами та огорожами біля нього. Відповідно до двох Державних актів на право приватної власності на землю, виданих [PERSON] Кривопустоською радою народних депутатів 21 січня 1993 року на підставі рішення цієї ради за № 41 від 21 січня 1993 року останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.12 га для ведення особистого підсобного господарства та зареєстрованих у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 1Кр-0065, 1Кр-0065А. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України). Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (згідно із статтею 126 ЗК України). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). У відповідності до частини 1 статті 23 Земельного Кодексу 1990 року (в редакції, яка діяла станом на 21 січня 1993 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Так як [PERSON] Кривопустоською радою народних депутатів було видано Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки у відповідності до вимог діючого на той час Земельного Кодексу 1990 року, то у нього виникло право приватної власності на вказані земельні ділянки. Оскільки відповідач [PERSON] відповідно до рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2014 рокує власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 0.25 га, переданій для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON] , а саме: житлового будинку [ADDRESS] , то відповідно до частини другої статті 120 ЗК України до [PERSON] на відповідній підставі перейшло право користування спірною земельною ділянкою. Отже, вимога позивача щодо витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] не може бути задоволена судом, поскільки це призведе до порушення частини другої статті 13 ЦК України. Крім того, Кривопустоська сільська рада розпорядилася у відповідності до частини першої статті 17 Земельного Кодексу 1990 року земельною ділянкою площею 0.12 га, яка перебувала у колективній власності шляхом передачі її у приватну власність [PERSON] на підставі прийнятого рішення цієї ради за № 41 від 21 січня 1993 року. За такого, вказана земельна ділянка вибула з колективної власності з волі власника та перейшла до приватної власності. Враховуючи, що вказане рішення Кривопустоської ради народних депутатів в установленому законом порядку не скасоване, виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не визнано судом недійсним, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2014 року по справі № 471/1562/14-ц, яким визнано дійсною угоду про купівлю відповідачем у спадкоємця [PERSON] [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] разом з двома земельними ділянками площами 0.12 га та 0.25 га не скасоване, підстав для повернення територіальній громаді Кривопустоської сільської ради земельної ділянки площею 0.12 га суд не вбачає. Доводи представника відповідача про те, що підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на земельні ділянки площами 0.12 га та 0.25 га стало рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2014 року, а не рішення Кривопустоської сільської ради від 15 червня 2015 року № 6 не заслуговують уваги так як спростовуються матеріалами досліджених в судовому засіданні реєстраційних справ. Суд не погоджується з позицією прокурора про те, що при винесенні рішення Кривопустоською сільською радою 15 червня 2015 року були порушені вимоги ст.ст. 79-1, 186-1 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр», оскільки сільській раді у даному випадку належало затверджувати виготовлений проект відведення земельних ділянок, а не технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) їх меж, виходячи з того, що у Кривопустоської сільської ради взагалі не було повноважень розпоряджатися спірними земельними ділянками площами 0.12 га та 0.25 га, так як на момент прийняття вказаного рішення ці земельні ділянки вже були передані у приватну власність. Щодо повноважень прокурора на пред`явлення вказаного позову слід зазначити наступне. У позовній заяві прокурор мотивував своє право на пред`явлення позовної заяви відсутністю органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Згідно п.3 ч.1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У відповідності до частини 3 статі 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частинами 3, 4 та 5 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35). Як вбачається з позовної заяви, суб`єктного складу учасників справи прокурор зазначає про відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Разом з тим, оскільки Кривопустоською сільською радою 15 червня 2015 року прийнято незаконне рішення про передачу у власність відповідача спірної земельної ділянки і вказаний орган місцевого самоврядування визначений як відповідач у справі, а одна і та сама особа не може бути одночасно позивачем та відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства, а у інших органів, уповноважених на здійснення функцій у спірних правовідносинах відсутні відповідні повноваження на звернення до суду, суд вважає, що прокурор звернувся до суду з даним позовом як самостійний позивач з метою захисту інтересів держави в суді та набув у цій справі статусу позивача у відповідності до припису ч. 5 ст. 56 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Прокуратурою Миколаївської області при подачі позову оплачено позовні вимоги судовим збором у розмірі 9809 грн. 11 к. Оскільки задоволенню підлягають три позовні вимоги немайнового характеру, то розподілу між відповідачами підлягає судовий збір 1921 х 3 = 5763 грн. У зв`язку з визнанням відповідачем Кривопустоською сільською радою позову у підготовчому судовому засіданні прокуратурі Миколаївської області підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 5763 грн. : 2 : 2 = 1440 грн. 75 к. З Кривопустоської сільської ради на користь прокуратури Миколаївської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1440 грн. 75 к., а з [PERSON] - 2881 грн. 50 к.

Outcome: partial