Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У лютому 2020 року позивач в особі представника звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація (Центр надання адміністративних послуг), в якому просить визнати Позивача власником майнових прав на наступний об`єкт купівлі-продажу в об`єкті будівництва в житловому будинку [ADDRESS] у вигляді незавершеної будівництвом нерухомості (квартири) та зобов`язати державного реєстратора Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації (центр надання адміністративних послуг) здійснити відповідну державну реєстрацію майнових прав Позивача, [PERSON] , на квартиру [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 кв.м., поверх 12, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005; стягнути з відповідача судовий збір. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем укладений Попередній договір договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2015 року, відповідно до якого Відповідач-1 зобов`язувався передати протягом 2-го кварталу 2016 року Позивачу у власність окрему квартиру [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 кв.м., поверх 12, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005. 25 квітня 2017 року між Позивачем, ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено тристоронній договір про заміну сторони у попередньому договорі, посвідченому 28 лютого 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., зареєстрованим за реєстровим № 413, яким сторони узгодили переведення всіх прав та обов`язків за попереднім договором разом з усіма укладеними до нього договорами про внесення змін та доповнень у разі їх наявності до відповідача ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Також право щодо отримання оплати від позивача, що не була виконана на дату укладання Договору про заміну сторони, а також обов`язок щодо введення будинку в експлуатацію та укладання з позивачем основного договору перейшли від ТОВ «СБ ЛТД» до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Позивач виконав свої зобов`язання за вказаним попереднім договором перед Відповідачами, проте Відповідач-1 та Відповідач-2 не виконали свої зобов`язання перед Позивачем, у власність вказане майно не передали, та й взагалі вказаний будинок до сих пір не введений в експлуатацію. Враховуючи зазначене, позивач звернулася до суду для визнання її власником майнових прав на об`єкт будівництва, у вигляді незавершеного будівництвом об`єкту нерухомості. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує в повному обсязі позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи в установленому законом порядку, своїх представників не направили, будь-яких заяв чи клопотань не подали. Третя особа в судове засідання не з`явилася, були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи в установленому законом порядку, свого представника не направили. Представник управління (Центру) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду пояснення, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог в частині, що стосуються зобов`язання здійснити державну реєстрацію майнових прав позивача на квартиру [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 кв.м., поверх 12, секція 2 щодо об`єктів будівництва в житловому [ADDRESS] . Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] укладено Попередній договір договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2015 року, відповідно до якого Відповідач-1 зобов`язувався передати протягом 2-го кварталу 2016 року [PERSON] у власність окрему квартиру [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 кв.м., поверх 12, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005, право на спорудження якого виникло у Відповідача-1 на підставі Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007, а Позивач зобов`язувався сплатити його вартість. 28.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К134, відповідно до якого [PERSON] зобов`язується у строк до 31.03.2015 включно, сплатити ТОВ «СБ ЛТД» 97% вартості об`єкту, що на день укладення цього договору становить 173500,00 грн, у т.ч. ПДВ 28916,67 грн. Вартість 1 квадратного метра на момент укладення цього договору становить 10000,00 грн. 01.02.2016 між ТОВ «СБ ЛТД», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов`язанні, відповідно до якого відбулась заміна сторони-2 [PERSON] на сторону-3 [PERSON] як сторони у попередньому договорі шляхом передачі [PERSON] на підставі ст. 512 ЦК України в повному обсязі своїх прав за попереднім договором на [PERSON] , та переведення [PERSON] на підставі ст. 520 ЦК України в повному обсязі своїх обов`язків за попереднім договором на [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 876 Цивільного кодексу України, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до пункту 2.2. Попереднього договору, розмір суми Основного договору (вартість/ціна Об`єкта), разом з податком на додану вартість визначається Сторонами у момент укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Згідно із пунктом 2.3. Попереднього договору, розрахунки по основному договору здійснюються у день укладення Основного договору до моменту його нотаріального посвідчення в наступному порядку: 2.3.1. Сума грошових коштів (включає в себе податок на додану вартість) в українських гривнях, що має бути сплачена Позивачем Відповідачу на виконання Договору про забезпечення, у розмірі, зазначеному у пункті 2.2.1. розділу 2 Договору про забезпечення, у разі її сплати Позивачем буде зарахована Відповідачем як оплата 17,35 кв. м. Об`єкта. 2.3.2. Різниця між розміром суми Основного договору (остаточна вартість/ціна Об`єкта) та розміром коштів, сплачених по Договору про забезпечення, які будуть зараховані Відповідачем як оплата 17,35 кв. м. Об`єкта, сплачується Позивачем в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених квадратних метрів Об`єкта (остаточна площа Об`єкта, визначається згідно пункту 5.4. розділу 5 Попереднього договору) на вартість одного квадратного метра, яка за згодою Сторін становить 10000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 1666 грн 67 коп. Згідно із підпунктом 4.2.3. пункту 4.2. розділу 4 Попереднього договору, Відповідач зобов`язався передати у власність Позивача Об`єкт, характеристики якого визначені у підпункті 1.4.2. пункту 1.4. розділу 1 Попереднього договору в момент укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Відповідно до підпункту 4.2.4. пункту 4.2. розділу 4 Попереднього договору, відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 Попереднього договору Відповідач зобов`язався зарахувати грошові кошти, сплачені по Договору про забезпечення як відповідну частину оплати за Основним договором. Відповідно до пункту 1.4. Попереднього договору, плановий термін закінчення будівництва Будинку - ІV (четвертий) квартал 2015 року. Згідно із пунктом 1.4.1. Попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом - IІ (другого) кварталу 2016 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Відповідачем правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2. розділу 5 Попереднього договору. У пункті 5.2. розділу 5 Попереднього договору, сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі оплати Позивачем повної суми грошових коштів, що передбачена розділом 2 Попереднього договору. 25 квітня 2017 року між Позивачем, ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено тристоронній договір про заміну сторони у попередньому договорі, посвідченому 28 лютого 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., зареєстрованим за реєстровим № 413, яким сторони узгодили переведення всіх прав та обов`язків за попереднім договором разом з усіма укладеними до нього договорами про внесення змін та доповнень у разі їх наявності до відповідача ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». 26.04.2017 між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К134 від 28.02.2015. Актом огляду та приймання-передачі об`єкта нерухомості (квартири) від 26 квітня 2017 року сторони фактично підтвердили передачу майна від ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» до позивача та повне виконання позивачем всіх зобов`язань за договором про зобов`язання та попереднім договором, а також позивачу було передано ключі від квартири. Відповідно відповідачем було змінено номер квартири з будівельного № 134 на постійний № [NUMBER] та встановлено, що загальна площа квартири становить 17,90 кв.м. Відповідно до п. 3.2 попереднього договору фактична передача Об`єкта відповідачем позивачу оформляється та підтверджується Актом приймання-передачі Об`єкта. Такий Акт підписується сторонами одночасно з укладанням та нотаріальним посвідченням основного договору. Акт приймання був складений та підписаний сторонами 26 квітня 2017 року, однак основний договір не укладений. Позивач виконав свої зобов`язання за вказаним попереднім договором перед Відповідачами, що підтверджується довідкою про фінансування 100% об`єкта нерухомості по договору № ОМ/2С-К134 про забезпечення виконання зобов`язань від 28.02.2015. Відповідно до частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі дослівно пункт 25 Постанови): «За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин». Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З аналізу вищенаведених норм випливає, що основним юридичним фактом, який необхідно встановити для визначення який саме правочин вчинено сторонами є дійсна спрямованість волі сторін при вчиненні правочину. Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із частинами 5, 6 статті 13 закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, аналогічні правові висновки, про те, що у справах про визнання правочину удаваним, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін зазначено у: Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.06.2018 у справі №910/19473/17 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР: 74767056); Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 у справі 707/1541/16 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР: 73369088); Постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-1026цс16 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР: 61718485). Відповідно до частини 1 статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із четвертим абзацом статті 635 Цивільного кодексу України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно із частиною 1 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. З аналізу частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України випливає, що попередній договір не є майновим, тобто не передбачає передачу майна, його оплату тощо, з такого договору виникає єдине спільне для сторін зобов`язання - укласти в майбутньому договір на узгоджених ними умовах. Разом з тим, із змісту Попереднього договору та Договору про забезпечення вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі продажу, а саме: узгодили істотні умови (характеристики) Об`єкту договору купівлі-продажу, узгодили ціну продажу Об`єкту, узгодили порядок та строк здійснення оплати за Об`єкт договору, узгодили плановий строк введення в експлуатацію будинку - IV (четвертий) квартал 2015, узгодили строк укладення основного договору протягом - ІІ (другого) кварталу 2016. У Попередньому договорі та у Договорі про забезпечення встановлено зобов`язання Позивача щодо внесення грошових коштів, які зараховуються на виконання зобов`язання щодо сплати загальної ціни купівлі-продажу квартири, тобто сторони узгодили між собою зобов`язання майнового характеру у вигляді сплати грошових коштів, які в контексті правовідносин, що склались між сторонами є по своїй правовій природі оплатою за договором купівлі-продажу. Наявність у Попередньому договорі та у Договорі про забезпечення вищенаведених, узгоджених між сторонами зобов`язань вказує на те, що назва договору «Попередній договір» не відповідає змісту договору та дійсним правовідносинам, що склались між сторонами. Таким чином з`ясуванні сутності зобов`язання, яке виникло внаслідок укладення правочину, має здійснюватися шляхом оцінки умов договору про права та обов`язки сторін у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З огляду на вищевикладене, між Позивачем та Відповідачем було укладено не попередній договір в межах передбаченої статтею 635 Цивільного кодексу України правової конструкції, а договір купівлі-продажу відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно із частиною 2 статті 656 Цивільного кодексу України Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Враховуючи, що предметом договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, є квартира у житловому будинку [ADDRESS] , який незважаючи на плановий термін закінчення будівництва, встановлений у пункті 1.4. Попереднього договору, станом на дату звернення до суду є незакінченим (тобто об`єкт будівництва є незавершеним, а відповідно майно (квартира) станом на дату звернення до суду не існує), випливає, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав на майбутню квартиру в об`єкті незавершеного будівництва. Тобто, за правочином укладеним між Позивачем та Відповідачем, Позивач отримав у власність не індивідуально визначену умовами Попереднього договору нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так у пункті 1.4. Попереднього договору встановлено, що плановий термін закінчення будівництва Будинку - IV (четвертий) квартал 2015. Згідно із пунктом 1.4.1. Попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом - IІІ (третій) квартал 2019 року. Тобто Відповідач зобов`язався передати у власність Позивача квартиру протягом ІІ (другого) кварталу 2016. Ухвалою по справі № 757/1175/19-к Печерського районного суду м. Києва в січні 2019 року в рамках кримінального провадження № 12012110060000120 цей житловий комплекс, як речовий доказ, було передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Обставини щодо порушення Відповідачами виконання своїх зобов`язань за вказаними договорами з Позивачами також підтверджуються відповіддю на запит народного депутата України від ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 02.07.2019 року № 1/3/012/11138, листом від ДАБІ від 25.09.2019. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Разом з тим, в погоджені сторонами строки Відповідач не виконав умов Попереднього договору щодо передачі права власності на придбаний позивачем об`єкт нерухомості майна у встановлені строки. Згідно вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином права Позивача підлягають захисту шляхом визнання зобов`язання щодо сплати грошових коштів громадянки України [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 28.02.2015 реєстровий номер: 413 та договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К134 від 28.02.2015 виконаними в повному обсязі; визнати [PERSON] власником майнових прав на наступний об`єкт купівлі-продажу в об`єкті будівництва в житловому будинку [ADDRESS] , а саме квартири [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 м2, поверх 12, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005. Європейським судом з прав людини, зокрема у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та 1075/16), закріплено поняття та принцип «Легітимних очікувань». Відповідно до положень статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «ЄКПЛ») до майна входить як наявне майно, так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати про наявність у нього щонайменше «правомірного очікування» ефективного отримання майнового права. Так відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини переважне право на придбання нерухомого майна залежить від волі продавця продати. Оскільки покупець не може змусити продавця здійснити продаж, таке переважне право не є майном у розумінні ЄКПЛ та не підлягає захисту. Суд наголосив, що концепція майна, до якого входить «правомірні очікування», має автономне значення, незалежне від класифікації та критеріїв майна в національному праві, а також що «правомірне очікування» має містити вимогу, що є більш істотною та конкретною, ніж просто сподівання, або таку, що залежить від майбутніх непевних обставин. Вимога вважається майном лише тоді, коли є належне визнання, що вона може отримати примусовий захист. З викладеного випливає, що саме право очікування в контексті застосування ЄКПЛ має захищатися як майно («existing possession»), оскільки судова практика вже визнала його майном у національному контексті та надає йому захист, тобто визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва за умови належного виконання Позивачем взятих на себе зобов`язань з оплати грошових коштів, що зараховуються як плата за квартиру, являється належним способом захисту прав майбутнього покупця. Щодо позовних вимог про зобов`язання управління (Центру) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити державну реєстрацію майнових прав позивача на квартиру [NUMBER] (1 кімната), загальна площа 17,9 кв.м., поверх 12, секція 2 щодо об`єктів будівництва в житловому будинку [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2018 № 392 «Про затвердження Положення про управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації» є самостійним структурним підрозділом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з правом юридичної особи, утворений для надання адміністративних послуг. Управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: приймає від суб`єктів звернень документи, необхідні для надання адміністративних послуг, здійснення їх реєстрації та подання документів (їх копій) відповідним суб`єктам надання адміністративних послуг; забезпечує надання адміністративних послуг, що надаються через адміністратора, шляхом їх взаємодії із суб`єктами надання адміністративних послуг. Таким чином, управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації здійснює передачу через адміністратора пакету необхідних документів для надання адміністративної послуги суб`єкту надання адміністративної послуги. Управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не є суб`єктом надання адміністративних послуг, а тому немає повноважень скасовувати повноважень скасовувати або вносити зміни до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація (Центр надання адміністративних послуг) про визнання майнових прав на об`єкт будівництва є такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Outcome: partial