Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визначити місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, разом з ним. В обґрунтування позову зазначив, що від спільного шлюбу з [PERSON] вони мають двох дітей, які після фактичного припинення шлюбних відносин з 2018 року проживають разом з ним, де створені усі умови для їх нормального духовного, фізичного та морального розвитку, вони забезпечені усім матеріально-необхідним. Мати не приймає жодної участі у їх вихованні та забезпеченні, тому виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом. Позивач та його адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 2000 року. Старша донька досягла повноліття і навчається. В липні 2018 року відповідачка зрадила його та покинула сім`ю. Проте в них була усна домовленість про те, що діти, в тому числі і менший син, проживатимуть разом з ним. Відповідачка спершу часто відвідувала сина, а потім коли розпочала жити з іншим чоловіком, навідувала його рідше. Окрім того, запропонувала придбати її частку квартири, в якій вони проживали усі разом, на що погодився. Син не хоче спілкуватись із матір`ю, донька також не підтримує з нею стосунків. Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідачка за час окремого проживання не пропонувала і не надавала, тому в листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення з неї аліментів. Рішенням суду з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно, при цьому вона не заперечувала ту обставину, що син проживав з батьком, окремо від неї. Підставою звернення до суду з позовом стала аморальна поведінка відповідачки, яка проявляється у побитті нею своєї старшої доньки, проживання з чоловіком іншої національності, який постійно погрожує розправою. Окрім того, часто з дитиною їздить за кордон і потребує постійного дозволу від відповідачки, з якою більше не хоче спілкуватись та відповідно просити в неї дозвіл на вивіз дитини за кордон. Відповідачка та її адвокат позовні вимоги не визнали. Відповідачка пояснила, що під час шлюбу постійно потерпала від морального, психологічного тиску та побиття з боку позивача, а тому в липні 2018 року вирішила з ним розлучитись, на що отримала негативне налаштовування дітей проти неї. Майно поділили в добровільному порядку, свою частку у спільній квартирі дійсно продала позивачу, оскільки не могла з ним більше разом проживати. Коли йшла від чоловіка, син залишився проживати разом з ним, оскільки його примусово тримали та не відпускали до неї. Так як не мала власного житла, вирішила, що дитині краще проживати з батьком. Однак, коли побачила, що хлопчика батько налаштовує проти неї, почала звертатись в органи опіки, шкільного психолога з метою налагодження контакту з дитиною. Всі зусилля виявились марними, дитина не хоче її бачити. Спершу вважала, що сину краще буде проживати з матір`ю. З відповідним позовом щодо визначення місця проживання спільного сина до суду не зверталась, оскільки позивач її випередив у цьому питанні, а в подальшому не знала, що і вона також може подати такий же позов. В судовому засіданні від 18.06.2019 не заперечила, щоб дитина проживала разом з батьком, оскільки вона не забезпечена житлом. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибула, надіслала заяву про слухання справи за її відсутності та надала висновок щодо доцільності проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , судом не визначалось. Сторони також мають ще доньку [PERSON] , [INFO] , яка на день розгляду справи в суді досягла повноліття. 27.12.2018 року тим же судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно. З наданих суду копій характеристики на неповнолітнього [PERSON] , повідомлення зі школи, де він навчається з вересня 2018 року, а також показів вчительки хлопчика [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні, слідує, що дитина проживає з батьком, який повністю займається його вихованням. Вказаний факт відповідачка визнала та пояснила в суді, що з моменту не проживання з позивачем їх спільний син постійно проживав із батьком, до якого декілька разів приходила навідувати сина. Як вбачається з матеріалів справи, встановлено в судовому засіданні та й не заперечувалося самими сторонами, між ними, а також між дорослою донькою [PERSON] та матір`ю, існують складні особисті стосунки, причиною яких, в тому числі, стала подружня зрада відповідачки. Як сама [PERSON] зверталась у серпні 2018 року до поліції щодо її побиття матір`ю та до служби у справах дітей щодо неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків, так і відповідачка зверталась до органів поліції у вересні 2018 року з приводу сімейної сварки з колишнім чоловіком. Поки подружжя перебувало в шлюбі, мати займалась вихованням сина, що підтверджується наданою нею характеристикою з садочка, який [PERSON] відвідував до червня 2018 року, характеристикою зі школи, та показами вихователя [PERSON] , допитаною в судовому засіданні. В подальшому, зокрема у липні 2018 року відповідачка зверталась до служби у справах дітей щодо врегулювання відносин між батьками та узгодження порядку спілкування з сином. Допитані в судовому засіданні свідки, як зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , так і зі сторони відповідачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не дали суду підстав вважати сторін поганими батьками. Як слідує з їхніх показів, як відповідачка, так і позивач люблять та піклуються про обох своїх дітей, однак саме батько після розлучення займається вихованням сина [PERSON] та його матеріальним забезпеченням. Згідно висновку про визначення місця проживання дитини від 10.07.2019 орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, взявши до уваги прихильність дитини до кожного з батьків та бажання дитини проживати з батьком, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії», інтерес дитини складається з двох аспектів: по-перше, її зв`язки із сім`єю мають бути збережені, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Батькам не може бути надано право на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Суд зауважує, що відповідачка не вжила одразу після розірвання шлюбу активних заходів та не доклала достатніх зусиль для того, щоб син проживав разом з нею, який залишився проживати в своїй квартирі з батьком та сестрою, що звичайно не свідчить про її байдуже ставлення до своїх материнських обов`язків, однак створює підґрунтя для сумнівів щодо сумлінного виконання свого материнського обов`язку щодо дитини та дійсного інтересу для того, щоб хлопчик проживав разом з нею. \~Натомість позивачем створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] , він дбає про його стан здоров`я, духовний розвиток, створив належні умови для життя та відпочинку. А тому, враховуючи позицію органу опіки та піклування, думку дитини, яка була допитана психологом під час дослідження даного питання органом опіки та виявила особисту прихильність до батька і бажання залишитись з ним, а також визнання по суті відповідачкою в останніх судових засіданнях позовних вимог, суд приходить висновку, що проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком буде відповідати його інтересам та вимогам закону. \~ При цьому, визначення місця проживання дитини з позивачем не позбавляє відповідачку права виховувати та утримувати її, можливості щоденно спілкуватися з нею, вона має достатньо можливостей впливати на виховання сина і формування його особистості, на гармонічний розвиток його здібностей і талантів. \~ Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved