Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти є його рідними онуками, проживають і знаходяться на його утриманні, він займається їх вихованням. Батьки дітей не займаються вихованням, не цікавляться їх долею, не забезпечують матеріально. Фактично самоусунулися від виховання дітей: [PERSON] проживає з ним з квітня 2017 року, а [PERSON] - з вересня 2014 року. Відповідачі ухиляються від виконання обов'язків як батько та мати щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовки до самостійного життя, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дітям доступу до культурних та інших цінностей, створення умов для отримання ними освіти. Відповідачі проживають в м.Боярці в будинку, який не придатний для проживання вцілому, а особливо неповнолітніх дітей. З відповідачами неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо створення належних умов, необхідність доглядати та піклуватись про дітей. Але вони не вчинили жодних дій щодо зміни способу життя. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Оскільки діти проживають разом з ним, перебувають на повному його утриманні, він створив всі умови для проживання дітей, тому може бути призначений їх опікуном. Позбавлення батьківських прав не звільняє відповідачів від обов'язку сплачувати аліменти. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 746 грн. щомісячно. Просив суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; встановити опіку на малолітніми дітьми та призначити його опікуном; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 746 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 746 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. У судове засідання позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду письму заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив суд задоволити позовні вимоги. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У встановлений судом строк відзив на позов не подали. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник служби в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, представник служби в справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів та подання про призначення [PERSON] опікуном. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER], видано Центральним міжрайонним управління реєстрації шлюбів м.Києва, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сімї, та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Боярмької міської ради Києво-Святошинського району Київської області). [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2016 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Боярмької міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З матеріалів справи встановлено, що батьки неповнолітніх дітей проживають в м.Боярка. У 2015 році [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування та був наданий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів. Зважаючи на обіцянки батьків малолітньої дитини щодо створення належних умов проживання та виховання дитини, зміни поведінки, способу життя, [PERSON] до суду не звертався. 28 квітня 2017 року при обстеженні умов проживання було встановлена відсутність [PERSON] за місцем проживання протягом 10 днів, а [PERSON] залишав дитину на сторонніх осіб, які зловживають спритними напоями, тому малолітня [PERSON] була вилучена з сімї представниками виконавчого комітету Боярської міської ради та направлена до Боярської центральної районної лікарні. Відповідно до характеристики Боярської міської ради від 16 травня 2017 року [PERSON] не має постійного місця роботи, зловживає спиртними напоями, в помешканні часто збираються люди з сумнівною репутацією, відбувають сварки, бійки. З актів обстеження житлово-побутових умов проживання, складених виконавчим комітетом Боярської міської ради від 04 жовтня 2016 року та від 10 березня 2017 року помешкання, де проживає сімя [PERSON], потребує ремонту,в ньому відсутнє водопостачання та водовідведення, в кімнатах брудно, умови проживання потребують покращення, за дитиною здійснюється неналежний догляд. 10 березня 2017 року [PERSON] виконавчим комітетом Боярської міської ради офіційно попереджено щодо відповідальності по дотриманню прав неповнолітніх дітей. 13 червня 2016 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 21 березня 2018 року орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та піклуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу :піки та піклування є обов'язковим до виконання. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач чинив будь-які перешкоди у спілкуванні з дітьми. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При постановленні законного й справедливого рішення, суд враховує положення Європейської Конвенції «Про права дитини», в ч.2 ст.6 в якій зазначено, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в. ч.1 ст.19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю як принципове положення визначила, що дитина повинна вростати в умовах турботи. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, залежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). При вирішенні справи, суд до уваги бере інтереси дитини, та те, що [PERSON] та [PERSON] фактично ухилилися від виконання батьківських обов'язків, не піклуються про їх духовний розвиток, не забезпечує їх матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідачі не вчинили, не спілкуються з дітьми взагалі, відповідачі не вживали та не вживають заходів для покращення відносин, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. За правилом ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. 10 травня 2018 року органом опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області направлено висновок про призначення [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], опікуном над малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Враховуючи що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав суд задовольняє, діти проживають та перебувають на постійному утриманні [PERSON] перешкод для встановлення опіки суд не вбачає, враховуючи інтереси дітей, усталений спосіб життя, задовольняє вимоги про призначення позивача опікуном над неповнолітніми дітьми. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 27 лютого 2018 року, у розмірі 746 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved