Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач [PERSON] та її діти зареєстровані у вищевказаній квартирі у гуртожитку, який перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва. Під час обстеження житлового фонду працівниками КП «СКП «Гуртожиток» було виявлено, що відповідач разом з дітьми в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає з 2011 року. Так як, [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в спірній квартирі не проживають понад шість місяців без поважних причин, тому на думку позивача відповідно до статті 71 ЖК України вони втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 01.03.2018 заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва задоволено позовні вимоги Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнано останніх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.04.2019 за заявою [PERSON] скасоване вищевказане заочне рішення суду від 01.03.2018 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У наданих суду письмових поясненнях позивач вказала, що 06.10.2011 отримала ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке знаходилось у занедбаному стані, а саме була відсутня система водопостачання, каналізація, газ, застаріла електропроводка, наявні вікна і двері були розбитими. Оскільки вона сама виховувала чотирьох дітей і довгий час знаходилась у відпустці по догляду за дитиною з 05.01.2011 по 21.05.2018, її матеріальне становище було не з найкращих, тому ремонтні роботи затягнулись не на один рік. 25.05.2018 влаштувавшись на роботу, її матеріальне становище покращилось, вона своєчасно сплачує комунальні платежі та продовжує поліпшувати умови проживання у квартирі в гуртожитку. На даний час вона робить ремонт власними силами та планує його завершити до кінця поточного року. Зазначає, що це житло їй дуже потрібне, нею проведено значну частину роботи з ремонту квартири та виготовлено технічний паспорт на дану квартиру. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у висновку про недоцільність визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача та третьої особи КП «СКП «Гуртожиток» у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили. Крім того, в матеріалах справи є заява представника позивача про слухання справи за її відсутності. Вислухавши присутніх учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі докази та встановивши фактичні обставини, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що гуртожиток, розташований по [ADDRESS] перебуває на балансі КП «СКП «Гуртожиток» та належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. Згідно довідки КП «СКП «Гуртожиток» від 27.04.2017 № 1570 [PERSON] , [INFO] , та її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 25.10.2011 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.03.2017 відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні. Листом управління комунального майна Миколаївської міської ради від 12.05.2017 повідомлено, що в архівних матеріалах управління не знайдено даних щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Довідкою КП ММБТІ від 19.04.2017 № 1172 встановлено, що станом 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до акту від 06.06.2017, складеного представником КП «СКП «Гуртожиток» в присутності мешканця гуртожитку [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] зі слів сусідів ніхто фактично не проживає з 2011 року. Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] від 07.06.2017, виданої КП «СКП «Гуртожиток» заборгованість відповідача [PERSON] за квартирну плату за адресою: [ADDRESS] складає 154,92 грн. Згідно висновку від 14.08.2019 орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає недоцільним визнання дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , враховуючи, що на даний час як встановлено за результатами обстеження спеціалістами служб у справах дітей Миколаївської міської ради та адміністрації Інгульського району спірна квартира перебуває на стадії ремонту, до квартири не підведена вода та водовідведення, також проводиться заміна електропостачання, тому на сьогоднішній день діти там не проживають. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради [PERSON] підтвердила факт проведення ремонтних робіт у квартирі та свій намір проживати там з дітьми після завершення ремонту. Заборгованість по сплаті комунальних послуг відсутня, навіть є переплата. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не можу бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 41, від 02.12.2010). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 42, від 02.12.2010). Із змісту статей 71, 72 ЖК Української РСР вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. У справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з врахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені судом обставини, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність підставу для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач разом зі своїми дітьми в квартирі не проживали з поважної причини, зокрема внаслідок знаходження [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною і неможливістю на протязі тривалого часу провести ремонт у квартирі, у зв`язку з тим, що виховувала дітей самостійно і не була працевлаштована. Крім того, відповідач [PERSON] не втратила інтересу до квартири і планує переїхати до неї з дітьми після завершення ремонту.

Outcome: dismissed