Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання - 31 серпня 2022 року. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . До досягнення останнім повноліття на його утримання з відповідача стягувались аліменти. На даний час [PERSON] навчається в технікумі професійного вдосконалення імені Яна Каліновського в місті Замосць Республіки Польща, термін навчання - до 31 серпня 2022 року. Навчання сина сторін вимагає додаткових витрат на його утримання: витрати на проїзд до навчального закладу, який розташований в іноземній країні; витрати на проживання, харчування, одяг, навчальне приладдя. Через навчання [PERSON] не має можливості працювати та самостійно себе утримувати, тому перебуває на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований і отримує заробітну плату. Вважає, що стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 його доходу буде відповідати інтересам сина і забезпечить йому належний рівень матеріального утримання зі сторони батька. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 березня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до інформації Інтернет-сайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого поштового відправлення за трек-номером відповідач отримав копію ухвали з примірником матеріалів позову 17 березня 2021 року. У строк, визначений судом ухвалою суду від 04 березня 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі доказами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05 листопада 2012 року з відповідача в користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2012 року. [INFO] [PERSON] досяг повноліття. Довідками технікуму професійного вдосконалення імені Яна Кілінського (місто Замосць Республіки Польща) від 26 червня 2019 року та від 05 лютого 2021 року стверджено, що [PERSON] навчається у даному технікумі за професією ІТ-технік на денній формі навчання з 01 вересня 2018 року, термін навчання - до 31 серпня 2022 року, проживає у студентському гуртожитку, стипендії не отримує. Згідно із довідкою відділу ЦНАП виконавчого комітету Любомльської міської ради від 18 лютого 2021 року [PERSON] зареєстрований разом із батьками по [ADDRESS] . На підставі довідки про доходи № 157 від 18 лютого 2021 року встановлено, що відповідач [PERSON] працює черговим по ст.4-го кл. підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», розмір його середньомісячної заробітної плати з серпня 2020 року по січень 2021 року становив 8728,83 гривень. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення про те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що син сторін [PERSON] досяг повноліття, його вік є меншим 23 років, він продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відзиву на позов чи будь-яких інших письмових заперечень відповідач не подав, тим самим не спростував викладених у позові доводів позивача. Зокрема, відповідач не заперечив того, що повнолітній син фактично проживає разом з матір`ю та у зв`язку із навчанням перебуває на її утриманні. Неспроможність сина сторін [PERSON] забезпечити власне самостійне утримання об`єктивно доводиться його навчанням на денній формі та неотриманням стипендії. Очевидним є те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків, оскільки у зв`язку із навчанням йому необхідні кошти на оплату вартості за проживання у студентському гуртожитку, проїзд, придбання навчального приладдя, а також харчування, одяг. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний дохід. В той же час відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан, зокрема розмір отримуваної заробітної плати, не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні сина, який продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Зазначене у своїй сукупності дає підстави для висновку, що тягар по утриманню повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням лежить саме на позивачу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначений позивачем розмір аліментів на рівні 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача в місяць з урахуванням рівності батьківського обов`язку, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає таким, що на мінімально достатньому рівні забезпечить потреби повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням та є посильним для самого відповідача. Таким чином, суд вважає вимоги позивача по своїй суті і вказаному розмірі обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Разом з тим, суд вважає, що заявлена у позові вимога щодо розміру аліментів з вказівкою про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, суперечить положенням матеріального закону. В обґрунтування такої вимоги представник позивача посилається на ч.2 ст.182 СК України, яка передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цього приводу суд зазначає про таке. Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання, тобто особу, яка не має статусу дитини. Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина відповідно до ст.ст.198, 200 СК України не пов`язується із прожитковим мінімумом для такої особи відповідного віку, а залежить від спроможності батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 200 СК України дійсно передбачає, що розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Проте аналіз ст.182 СК України дає підстави для висновку, що такі обставини наведені у частині першій цієї норми. Частина 2 статті 182 СК України стосуються виключно розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку саме дитини і водночас не може бути меншим від мінімального гарантованого розміру, тобто фактично не залежить від матеріального становища платника аліментів. Стаття перша Закону України «Про мінімальний прожитковий мінімум» визначає, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановлена ч.2 ст.182 СК України мінімальна межа розміру аліментів може бути застосована лише до аліментів, які стягуються на дитину, тобто особу, яка не досягла повноліття. Відтак, в розумінні ст.ст.198, 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у зв`язку з їх навчанням пов`язується виключно з матеріальною спроможністю батьків надавати таку матеріальну допомогу і може бути меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. У зв`язку із наведеним заявлені вимоги підлягають задоволенню без вказівки про те, що розмір аліментів має бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. З наведених підстав і мотивів судом встановлено підстави для задоволення позову частково. Згідно із ст.ст.191, 201 СК України аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір по справі слід покласти на відповідача, який з урахуванням звільнення позивача від його сплати в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню в користь держави. Представник позивача також просить стягнути з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800,00 гривень. Такі вимоги підтверджені документально у встановленому порядку, зокрема договором про надання правничої допомоги № 010/21 від 22 лютого 2021 року, додатком № 1 до нього, актом прийому-передачі виконаних робіт від 24 лютого 2021 року, квитанцією № 002 від 24 лютого 2021 року, при цьому позивачем неоспорені, тому у відповідності до положень ст.ст.137, 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: partial