Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ПАТ «Рівнеазот» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 29228,92 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 14 вересня 2017 року по день постановлення рішення судом. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він працював на підприємстві ПАТ «Рівнеазот» та за період з лютого 2017 року по червень 2017 року йому було нараховано, але не виплачено при звільненні, заробітну плату на загальну суму 29228,92 грн. За таких обставин несвоєчасної виплати заробітної плати з вини відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі, а відповідач просить у відзиві на позов звільнити від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні позивача в повному обсязі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що позивач [PERSON] з 20 березня 2008 року працював на посаді провідного інженера із зварювання в ПрАТ «Рівнеазот» та наказом №2523-ВК від 11 вересня 2017 року звільнений з 13 вересня 2017 року за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю за ст.38 КЗпП України. Викладені вище обставини, що підтверджуються записами трудової книжки серії АК №647554 свідчить, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, що не заперечується. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику при звільненні від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно довідки ПАТ «Рівнеазот» №205317 жовтня 2017 року про суми, які належать до виплати при звільненні, [PERSON] належить до виплати 29228,92 грн., у тому числі заробітна плата за лютий 7975,97 грн., за березень 8584,09 грн., за квітень 4896,89 грн., за травень - 3731,56 грн. та за червень 4040,41 грн. Указана сума заборгованості відповідачем не оспорюється та доказів про інший розмір заборгованості перед звільненим [PERSON] у судове засідання сторонами не представлено. З розяснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На даний час заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, тому згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженої постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п.2 указаного вище Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п.4 цього Порядку. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. За період з травня по серпень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася не з вини останнього, що не заперечується відповідачем, а тому розрахунок середньоденної заробітної плати слід здійснювати виходячи з його посадового окладу, яка згідно довідки ПрАТ «Рівнеазот» №3 від 02 січня 2018 року становить 395,95 грн. (8315 грн. оклад згідно штатного розпису на день звільнення : 21 робочий день). Тому загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 14 вересня по 16 січня 2018 року становить 33655,75 грн. (85 робочих днів х 395,95), а розрахунок позивача, який виходив з календарних днів, є помилковим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved