Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріал Медіа Нетворк» (надалі - ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк») в особі директора Ходіс Т.В. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] прийнятий на посаду техніка групи технічної підтримки 15 листопада 2017 року на підставі наказу №48-к. Того ж дня із ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника, оскільки йому передаються цінності, які необхідні для проведення робіт з підключення абонентів до інтернет-мережі. Прийняття відповідачем товарно-матеріальних цінностей підтверджуються накладними, які підписано одержувачем. На підставі наказу №43-к від 18 жовтня 2018 року [PERSON] звільнено згідно п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін. На підставі доповідної записки заступника керівника групи технічної підтримки від 17 грудня 2018 року про виявлення нестачі матеріальних цінностей, директором ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» прийнято наказ про проведенні інвентаризації. Згідно Актом проведеної інвентаризації від 20 грудня 2018 року за період з 01 листопада 2017 року по 17 грудня 2018 року комісією встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 43485,16 грн. На підставі наказу директора № 24/к від 24.12.2018 року проведено службове розслідування, яким встановлено, що втрата товарно-матеріальних цінностей виникла з вини [PERSON] . Посилаючись на положення ст. 130, 134 КЗпП, наявність між сторонами укладеного договору про повну матеріальну відповідальність позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 43485,16 грн. та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2021 року справа передана на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою суду 05 березня 2021 року відкрито у справі спрощене позовне провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, у порядку ст.178 ЦПК України, 29 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить суд відмовити ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» в задоволенні позовних вимог. В мотивування поданого відзиву відповідач зазначає, що його посада не входить до переліку посад, що затверджені Постановою Держкомпраці СРСР № 447/24, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Також зауважує, що при його звільненні ним було повернуто підприємству майно, що йому надавалось - мобільний телефон, керівник спільно із бухгалтерією перевірили відсутність заборгованості та відсутності закріплених за ним матеріальних цінностей, і лише після цього виданий указ про звільнення за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП. Жодних вимог під час звільнення до нього пред`явлено не було. Перевірка проводилась без його участі, після його звільнення, та акт інвентаризації не затверджений керівником, що є порушенням вимог законодавства. Жодних актів прийому-передачі матеріальних цінностей із ним під час звільнення не складалось й не підписувалось. В судовому засіданні за клопотанням представника позивача в судовому засіданні оголошено перерву для надання відповіді на відзив. Від представник позивача Ходіс Т.В. 07 квітня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив до якого додано посадову інструкцію техніка групи технічної підтримки в якій міститься підпис про ознайомлення із нею техніком [PERSON] 15 листопада 2017 року. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» директор Ходіс Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поданої відповіді на відзив. В поясненнях суду зазначила, що з огляду на те, що [PERSON] на підстав накладних отримав ввірені йому матеріальні цінності, необхідні для виконання покладених обов`язків техніка, з ним був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, нестача отриманих [PERSON] матеріальних цінностей встановлена актом проведеної інвентаризації та актом службового розслідування, просить суд задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Солдатов А.О., просить суд відмовити ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» з підстав та мотивів викладених у поданому відзиві. Додатково в судовому засіданні зазначив, що в порушення встановленого законом порядку Акт інвентаризації проведений без участі відповідача, більше ніж через два місяці після його звільнення, результати проведеної інвентаризації не затверджені директором, при звільненні [PERSON] обов`язково мала проводитися інвентаризація, період проведеної інвентаризації перевищує період роботи відповідача на підприємстві, посада, яку обіймав відповідач не входить до переліку затвердженого постановою Держкомпраці № 447 від 28.12.1997 року, тому укладений із ним договір про повну матеріалу відповідальність є нікчемним та не тягне жодних правових наслідків. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» , виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» №48-к з особового складу від 15.11.2017 [PERSON] прийнятий на посаду техніка групи технічної підтримки 15 листопада 2017 року, з випробувальним терміном один місяць (а.с.12). Того ж дня, 15 листопада 2017 року між ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» в особі директора Ходіс Т.В. та працівником [PERSON] укладено договір № 1511/48-к/2017 про повну матеріальну відповідальність працівника. Умовами укладеної угоди передбачено, крім іншого, що вона діє продовж всього часу роботи із ввіреними працівникові матеріальними цінностями підприємства (а.с.13). Згідно накладних на внутрішнє переміщення ПрАТ «Індустріал Медіа Нетворк» передав, а одержувач [PERSON] отримав: інтернет шлюзи, телевізійні приставки, кабеля, приставки телевізійні, розетки-портали (а.с.14-60). Наказом №43-к від 18 жовтня 2018 року [PERSON] звільнено з посади техніка групи технічної підтримки 18 жовтня 2018 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. На підставі поданої заяви. Із компенсацією за невикористану відпустку 22 календарних дні (а.с.61). Наказом №23/к від 17 грудня 2018 року директор ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» зобов`язала провести повну інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (надалі ТМЦ) групи технічної підтримки з перевіркою їх фактичної наявності та документальним підтвердженням станом на 17 грудня 2018 року. Визначено інвентаризацію провести до 20 грудня 2018 року у присутності матеріально-відповідальних осіб. (а.с.62). Згідно Акту інвентаризації ТМЦ від 20 грудня 2018 року, проведеної за період з 01 листопада 2017 року по 17 грудня 2018 року комісією встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 43485,16 грн. Акт підписаний членами комісії (а.с.63-66). Наказом директора ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» № 24/к від 24.12.2018 року призначено проведення службового розслідування причин втрати ТМЦ за період з 01 листопада 2017 року по 17 грудня 2018 року в групі технічної підтримки (а.с.67). Актом службового розслідування від 10 січня 2019 року комісією встановлено, що доступ до складів, шаф та інших визначених місць зберігання ТМЦ мали виключно особи, що є відповідальними за їх зберігання; комісією опитано керівників та працівників, окрім тих, що перебувають у відпустці, щодо факту втрати МТЦ; згідно п.6 акту що втрата товарно-матеріальних цінностей: згідно акту інвентаризації від 20 грудня 2018 року виникла з вини [PERSON] , який з 15.11.2017 р. по 18.10.2018 р. працював на посаді техніка відділу підключення абонентів та який був особою, що прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження МТЦ. (а.с.68). Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] , як колишнього працівника ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» з яким укладений договір про повну матеріалу відповідальність завданої шкоди, у вигляді нестачі МТЦ. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Суд звертає увагу на доводи відповідача та його представника щодо відсутності посади, яку обіймав [PERSON] - техніка у переліку посад з якими укладається договір повної матеріальної відповідальності. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада техніка, яку обіймав [PERSON] не входить до цього Переліку. Окрім того, судом досліджена посадова інструкція техніка групи технічної підтримки, що затверджена директором ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» та підписана про її ознайомлення [PERSON] , в якій у п.2.5, зазначено, що працівник зберігає протягом робочого дня ключі від контейнерів, видаткові матеріали, робочі інструменти, замовлене обладнання (має обов`язково звіряти відповідність серійних номерів обладнання до коробки та його комплектність), п. 2.13 - він зобов`язується дбайливо використовувати ресурси, які надаються компанією (робочий інструмент, форма, видатковий матеріал, мобільний зв`язок,тощо) на які в обґрунтування відповіді на відзив посилався представника позивача. Проте, суд приходить до переконання, що у дослідженій посадовій інструкції відсутній перелік робіт, які б виконував відповідач [PERSON] , що передбачений зазначеним вище Переліком. Отже відповідно до положення ст.135-1 КЗпП України договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений при наявності одночасно двох умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, яку він виконує, у зазначеному Переліку; 2) виконання обов`язків за посадою, виконання роботи відповідно до професії має бути безпосередньо пов`язане із зберіганням, обробкою, продажем (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Зазначені роз`яснення містяться у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88. Враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд приходить до перконання, що [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Отже, [PERSON] не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18), які в силу положення частини 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 522/4619/16-ц (провадження № 14-634цс18) зроблено висновок, що «стаття 132 КЗпП передбачає матеріальну відповідальність у межах середнього місячного заробітку. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, виражена у формі умислу або необережності». Суд, дослідивши надані ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» в обґрунтування заявлених позовних вимог докази не може погодитися з тим, що розмір завданої шкоди доведений належними та допустимими доказами. Так в обґрунтування розміру завданої шкоди представник позивача посилається на Акт інвентаризації ТМЦ, проте він проведений більше ніж через два місяці після звільнення відповідача та за його відсутності, що не відповідає вимогам діючого законодавства та наказу про проведення інвентаризації у п.4 , якого міститься вимога про його проведення у присутності матеріально-відповідальних осіб. Згідно із пункту сьомим розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Міністерства фінансів України наказом № 879 від 02 вересня 2014 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за № 1365/26142,проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи (пункт другий розділу II цього Положення). Судом встановлено, що на момент звільнення [PERSON] 18 жовтня 2018 року інвентаризація МТЦ не проведена, цього факту представник позивача не заперечувала. Також в судовому засіданні підтвердила факт відсутності [PERSON] та його не повідомлення при проведенні інвентаризації МТЦ у групі технічної підтримки 20 грудня 2018 року, до складу якої окрім [PERSON] входять ще 29 осіб, що підтверджується наявною у справі довіреністю ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» (а.с.74). Отже, суд приходить до переконання, що акт інвентаризації ТМЦ не є підставою для покладення матеріальної відповідальності за виявлену нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 43485,16 грн. на [PERSON] , оскільки інвентаризація проведена з порушенням Положення про інвентаризацію, окрім того, за період що був більшим ніж період роботи відповідача на підприємстві ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк». Окрім того, суд вбачає необхідним зазначити про пропуск позивачем ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» строку звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача завданої шкоди, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Положенням ч. 3 ст. 233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Судом встановлено, що ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» звернувся до суду згідно штампу вхідної кореспонденції суду лише 23 лютого 2021 року, проте, як факт нестачі МТЦ встановлений актом інвентаризації ще 20 грудня 2018 року. Встановлені статями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, з огляду на те, що суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ТОВ «Індустріал Медіа Нетворк» заявлених позовних вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків, тому відмовляє в їх задоволенні за недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed