Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму збитків від інфляції - 33 268,61 грн., суму 3 % за прострочення виконання зобов`язання - 8 865,72 грн., всього стягнути - 42 134,33 грн.. Ухвалою Київського районного суду від 21.01.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Позивачу встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви. В уточненій позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Київський районний суд м. Одеси розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до департаменту міського господарства Одеської міської ради (УЖКГ виконкому Одеської міськради), комунального підприємства «ОМБТ і РОН», Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання недійсним рішення Одеської міської ради та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, зобов`язання КП «ОБТІ та РОН» скасувати реєстрацію та здійснити реєстрацію, визнання права власності на самовільно збудовані добудови, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною угоду про землекористування, визначення порядку землекористування та виділення в натурі частини житлового будинку та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, виконавчий комітет Одеської міської ради, департамент міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним розпорядження та зобов`язання знести збудовані приміщення. 18 грудня 2014 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позовні вимоги первісного позову задовольнив частково, зустрічний позов - задовольнив в повному обсязі, та вирішив «стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації вартості надлишкової площі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 134 228 грн.». Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області розглянула зазначену цивільну справу № 1512/11500/2012 та 17 грудня 2015 року ухвалила рішення, яким рішення Київського районного суду м. Одеси в частині відмови у виділенні [PERSON] ідеальної частки, стягнення суми компенсації вартості надлишкової площі земельної ділянки скасувала, і в цій частині ухвалила нове рішення: «стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] розмір грошової компенсації, яка належить [PERSON] за різницю у площі земельної ділянки в сумі 221 643 грн.». Позивач [PERSON] [INFO] померла. За заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 10.08.2018 року про заміну сторони у справі на підставі правонаступництва - Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 29.07.2019 року визнав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступниками у цивільній справі № 1512/11500/2012. До цього часу рішення апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року в повному обсязі не виконано, відповідач станом на 14.11.2019 року, не сплатила на виконання рішення суму у розмірі 221 643 грн. Таким чином відповідач на цей час прострочила виконання грошового зобов`язання у відношенні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 221 643 грн. Тому, ураховуючи порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач вважає правомірним стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що утворилась в період з 17.12.2015 року по 14.11.2019 року у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої основної суми заборгованості у розмір зазначених нарахувань 42 134, 33 грн. 13.02.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за процедурою спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику учасників справи. Встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог. Ухвалою суду від 07.04.2020 року відкладено розгляд справи по суті та продовжено строк вчинення процесуальних дій учасниками справи. 18.05.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси зупинено провадження у цивільній справі № 947/29478/19 до повернення справи № 1512/11500/2012 до Київського районного суду м. Одеси з Одеського апеляційного суду. Ухвалою суду від 02.07.2020 року поновлено провадження у цивільній справі № 947/29478/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення додаткової суми грошового зобов`язання. Відкладено розгляд справи по суті та продовжено строк вчинення процесуальних дій учасниками справи. Відповідачі на позов не відізвалися. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надавали. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятоїстатті 279 ЦПК України не надходило. 06.10.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси справу призначено до заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Факт наявності у відповідача перед [PERSON] грошового зобов`язання підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року, відповідно до якого суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації вартості надлишкової площі земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 134 228 грн.. Ухвалою Київського районного суду від 29.07.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано правонаступниками у цивільній справі № 1512/11500/2012 року за позовом [PERSON] до департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН», Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на домоволодіння, визнання недійсним рішення Одеської міської ради та скасування державних актів на земельну ділянку, зобов`язання КП «ОМБТІ та РОН» скасувати реєстрацію та здійснити реєстрацію, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсної угоди про землекористування, визначення землекористування та виділення в натурі частини житлового будинку та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, виконавчий комітет Одеської міської ради, департамент міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним розпорядження та зобов`язання знести збудовані приміщення. Відповідно до розрахунку інфляційних збитків, які завдані позивачу [PERSON] (одній із трьох правонаступників) порушенням права на одержання компенсації вартості надлишку земельної ділянки за період з 17.12.2015 по 14.11.2019 роки становлять 33 268, 61 грн.. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено у ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц, відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку, наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків від інфляції за період з 17.12.2015 року по 14.11.2019 року складається: із збитків від інфляції - 33 268,61 грн., 3 % за прострочення - 8 865,72 грн. Таким чином сукупний розмір зазначених нарахувань складає 42 134, 33 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved