Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства „Пропан, просить стягнути на з відповідача невиплачену при його звільненні матеріальну допомогу в розмірі 6669,21 грн. В обґрунтування позову вказав, що 01 серпня 1974 року він був прийнятий на посаду водія в Бердичівське управління ПАТ «Житомиргаз», а з 1 серпня 2004 року був переведений в Дочірнє підприємство «Пропан», де працював до 31 березня 2016 року. Не припиняючи трудового договору з ДП «Пропан», 26 липня 2010 року, він вийшов на пенсію за віком та отримав статус пенсіонера. Згідно умов колективного договору ДП «Пропан» на 2009-2014 року, при звільненні працівника з роботи, у звязку з виходом на пенсію передбачена виплата матеріальної допомоги ( зі стажем на підприємстві більше 10 років - чотири середньомісячні оклади). Його загальний безперервний стаж на підприємстві складає 42 роки. Після оформлення пенсії він продовжував працювати та адміністрація підприємства завірила, що матеріальна допомога йому буде виплачена після звільнення з роботи. Однак після звільнення матеріальна допомога мені не була виплачена. На його звернення до ДП „Пропан про виплату матеріальної допомоги отримав відповідь від 06 червня 2016 року за №631 у якій підприємство вказало, що даний вид матеріальної допомоги виплачується лише у випадку звільнення працівника вперше з роботи у звязку з виходом на пенсію та за умови, що така допомога буде виплачена протягом двох місяців після настання цього права. Відмову у виплати допомоги вважає протиправною, оскільки у день звільнення підприємство мало б провести усі виплати. Його середньомісячна заробітна плата перед виходом на пенсію за останні три місяці склала 6669,21 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, вказаних у заяві. Пояснив, що його адміністрація підприємства завірила, що при звільненні виплата матеріальної допомоги буде проведена. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що на момент звільнення [PERSON] на Підприємстві діяв Колективний договір ПАТ «Житомиргаз» на 2014-2019 роки.Відповідно до пункту 8 Додатку № 2 до Колективного договору, одноразова матеріальна допомога виплачується у випадку звільнення працівника вперше з роботи у звязку з виходом на пенсію у випадку звільнення за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію по досягненню пенсійного віку. Позивач же після досягнення пенсійного віку продовжував працювати та звільнився за згодою сторін. Колективним договором, чинним на час досягнення пенсійного віку позивачем також було передбачено виплату матеріальної допомоги при звільненні за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Крім того, матеріальна допомога не є складовою заробітної плати та є правом, а не обовязком підприємства провести виплату такої допомоги. За процедурою, особа яка звільняється у звязку з виходом на пенсію має звернутися з відповідною заявою. На засідання профкому така заява розглядається та за наявності підстав та коштів ухвалюється рішення про її виплату. Дослідивши докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки позивача вбачається, що 12.08.2004 його було прийнято на посаду водія автомобіля «Кліть» в Бердичівському підрозділі ДП «Пропан», 07 липня 2015 року його переведено на посаду слюсаря з експлуатації і ремонту газового устаткування ГНП „Станишівка ДП „Пропан. 15 грудня 2015 року звільнений з роботи за згодою сторін. 16 грудня 2015 року [PERSON] прийнято на роботу слюсарем з ремонтних робіт ДП „Пропан. 31 березня 2016 року [PERSON] звільнено з посади слюсаря ДП „Пропан за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП ( наказ № 92-ос від 31.03.2016) ( а.с. 8-9, 25). Згідно копії паспорта та пенсійного посвідчення, [PERSON] 05.05.2010 досяг пенсійного віку, та йому призначено пенсію за віком довічно ( а.с. 4,10). Як на правову підставу заявлених вимог, позивач у позові послався на колективний договір, яким передбачено виплату матеріальної допомоги у звязку із звільненням на пенсію та положення статті 116 ЦПК України, відповідно до якої при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Порядок та підстави виплати матеріальної допомоги, яку, на переконання позивача, йому не виплачено підприємством протиправно, передбачено умовами діючого на ДП „Пропан колективного договору. Відповідно до статті 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема щодо оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної платита інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Положення колективного договору поширюються на всіх працівниківпідприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації ( стаття 18 КЗпАП). Пунктом 8 Додатку № 2 до Колективного договору ПАТ «Житомиргаз» на 2014-2019 роки, чинного на час звільнення позивача передбачено, що у разі звільнення вперше за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по досягненню пенсійного віку за умови праці на підприємстві більше 10 років, працівникові виплачується одноразова матеріальна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків ( а.с. 23). Тобто, для виплати матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію має існувати сукупність вказаних вище підстав, передбачених умовами колективного договору. Відповідно до трудової книжки позивача, після досягнення пенсійного віку він продовжував працювати та вперше звільнився 15 грудня 2015 року за згодою сторін, 16 грудня 2015 року [PERSON] прийнято на роботу слюсарем з ремонтних робіт ДП „Пропан. 31 березня 2016 року [PERSON] звільнено з посади слюсаря ДП „Пропан за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП Таким чином, вбачається, що [PERSON], після набуття права на пенсію у звязку з досягнення пенсійного віку не звільнився з роботи та протягом майже 6 років продовжував працювати. Тому суд погоджується з доводами відповдіача, що звільнення позивача з роботи не слід вважати звільненням у звязку з виходом на пенсію за власним бажанням та, відповідно, підприємство не зобовязане було за колективним договором здійснювати виплату одноразової матеріальної допомоги [PERSON] при його звільненні. Оскільки у судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача на отримання матеріальної допомоги, у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed