Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Міністерства культури України, який в подальшому ухвалою суду від 05.03.2020 року був замінений на належного відповідача Міністерство культури, молодіта спорту України. В позовних вимогах просила визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства культури України від 07.11.2019 року № 852 «Про проведення перевірки» в частині відсторонення [PERSON] від виконання нею обов`язків генерального директора Національного музею історії України. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі наказу Міністра культури України від 17.03.2015 року [PERSON] було прийнято на посаду Генерального директора Національного музею історії України та укладено відповідний контракт № 621. Наказом Міністерства культури України № 852 від 07.11.2019 року від імені державного секретаря, голови комісії з проведення ліквідації Міністерства культури України Карандєєва Р., на період проведення перевірки з 11.11.2019 по 29.11.2019 відсторонити [PERSON] від виконання обов`язків Генерального директора Національного музею історії України. Позивач вважає своє відсторонення незаконним та безпідставним, а оскаржуваний наказ протиправним, оскільки виданий особою, яка не має відповідних повноважень на прийняття рішення та видачу наказу про відсторонення. Крім того, оскаржуваний наказ не має підпису державного секретаря та не відповідає вимогам Кодексу законів про працю України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов від 17.03.2020 року представник відповідача заперечував проти позову. Зазначив, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшли звернення голови первинної профспілкової організації Національного музею історії України Богдалова А.Г. та його заступника Іванової О.П. щодо неправомірних дій генерального директора Національного музею історії України [PERSON]. Перевірка фактів, викладених у зверненнях, була оформлена наказом Міністерства культури України № 852 від 07.11.2019 року «Про проведення перевірки». Відсторонення позивача відбулось на підставі чинного законодавства, а саме ст. 46 КЗпП України та п.2.6.8 Контракту № 621, який був укладений 17.03.2015 року між [PERSON] та Міністерством культури України. Також зазначив, що згідно п. 3.7. Постанови Кабінету міністрів України від 02.09.2019 № 829 «Про деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство культури, молоді та спорту є правонаступником майна прав і обов`язків Міністерства культури України у зв`язку з ліквідацією. Станом на 07.11.2019 року Міністерство культури України перебувало в стані припинення, Головою комісії з припинення Мінкультури призначено Карандєєва Р.В., який мав право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, а також уповноважувати інших осіб на представництво від імені Мінкультури. Представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. У зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. У судовому засідання позивач надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що на підставі наказу Міністра культури України від 17.03.2015 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду Генерального директора Національного музею історії України. 17.03.2015 року між Міністерством культури України та [PERSON] був укладений контракт № 621 терміном на 5 років з 17.03.2015 року по 16.03.2020 року. На адресу Мінкультури надійшов лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 01.11.2019 року № 865.8/КО/803.7/19/19/25.2, в якому зазначалось, що до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшли звернення голови первинної профспілкової організації Національного музею історії України Богдалова А.Г. та його заступника Іванової О.П. щодо неправомірних дій генерального директора Національного музею історії України [PERSON] . За результатами розгляду вказаного листа та прийнятого рішення Мінкультури повинно було поінформувати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Наказом Міністерства культури України № 852 від 07.11.2019 року, який підписаний державним секретарем, головою комісії з проведення ліквідації Міністерства культури України Карандєєвим Р., на період проведення перевірки з 11.11.2019 по 29.11.2019 відсторонено [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора Національного музею історії України. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ч. 16 ст. 21-5 Закону України «Про культуру» контракт з керівником державного чи комунального закладу культури визначає основні вимоги до діяльності закладу культури, виконання яких є обов`язковим для керівника, та інші умови. Статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п. 2.6.4 Контракту від 17.03.2015 року Міністерство культури України має право проводити перевірки Музею з питань, що відноситься до його компетенції. Згідно з п. 2.6.8 Контракту від 17.03.2015 року Міністерство культури України має право тимчасово відсторонити [PERSON] від виконання покладених на нього обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки окремих напрямів діяльності Керівника для з`ясування невиконання або неналежного виконання його обов`язків. Як встановлено судом, наказом Міністерства культури України № 852 від 07.11.2019 року на період проведення перевірки з 11.11.2019 по 29.11.2019 відсторонено [PERSON] від виконання обов`язків генерального директора Національного музею історії України, що відповідіє умовам укладеого контракту від 17.03.2015 року та КЗпП України. Також судом встановлено, що наказ Міністерства культури України № 852 від 07.11.2019 року був підписаний державним секретарем, головою комісії з проведення ліквідації Міністерства культури України Карандєєвим Р. Оскільки станом на 07.11.2019 року Міністерство культури України перебувало в стані припинення, Головою комісії з припинення Мінкультури призначено Карандєєва Р.В., який мав право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, а також уповноважувати інших осіб на представництво від імені Мінкультури. Посилання сторони позивача на незаконне та безпідставне відсторонення від виконання обов`язків у зв`язку з тим, що наказ № 852 від 07.11.2019 року підписаний особою, яка не має відповідних повноважень на прийняття рішення та видачу наказу про відсторонення, оскаржуваний наказ не має підпису державного секретаря та не відповідає вимогам Кодексу законів про працю України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Виходячи з наведеного, правових підстав у задоволенні позовних вимог позивача немає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed