Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У лютому місяці 2017 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду про стягнення безпідставно отриманих коштів. Поданий позов мотивує тим, що 01 вересня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення з умовою про право викупу № МО-0000005. Об»єктом оренди було приміщення, яке розташоване по [ADDRESS] та використовувалось нею для здійснення підприємницької діяльності. Згідно умов пунктів 4.1 та 4.2 означеного договору орендар мав право викупити у власність орендоване нежитлове приміщення після закінчення строку дії договору оренди або до його за умови сплати орендарем всієї обумовлено цим договором вартості орендованого приміщення шляхом укладання договору купівлі продажу приміщення згідно чинного законодавства. Орендна плата, що сплачується за договором оренди не зараховується у рахунок сплати вартості орендованого приміщення при укладенні договору купівлі-продажу. За умовами пункту 5.1.7 договору орендодавець зобов»язувався укласти договір купівлі-продажу орендованих приміщень на умовах договору, а орендар у свою чергу набув право отримати орендовані приміщення у власність у порядку викупу. Так, [PERSON] з метою скористатись своїм правом на викуп орендованого приміщення за усною домовленістю з відповідачем 29.12.2015 року та 30.12.2015 року перерахувала на рахунок відповідача кошти за загальну суму 100 200 грн., з яких орендна плата за весь період договору у розмірі 14 400 грн., а решту суму коштів у розмірі 85 800 грн. в рахунок майбутнього викупу приміщення. Окрім того, вона за свій рахунок здійснила приєднання до енергопостачання на загальну суму 14 880 грн., протягом 2014-2016 років проводила за власний рахунок переобладнання та ремонт орендованого приміщення на загальну суму 37 524,0 грн., що підтверджується висновком експерта. Разом із тим. За закінченням терміну дії договору оренди 01.09.2016 року відповідач відмовився укладати договір купівлі-продажу. Проте грошові кошти в сумі 85 500 грн. перераховані позивачем в рахунок майбутнього викупу приміщення отримані та використовуються відповідачем безпідставно та не повернуті власнику. Просить стягнути з [PERSON] 139 104,0 грн. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20.11.2017 року позовні вимоги щодо відшкодування вартості витрат на переобладнання та ремонт орендованого майна на суму 52 404,0 грн. та вартості експертного дослідження в сумі 900 грн. залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача вимоги про підтримала просить їх задоволити. Суду пояснила, що боргових зобов»язань [PERSON] перед [PERSON] та її чоловіком не мала. Кошти внесені нею 29 та 30 грудня 2015 року на картковий рахунок на загальну суму 100 200 грн. є частиною плати за оренду в сумі 14 400 грн., а решта суми - 85 800 грн. внесені в рахунок майбутнього викупу орендованого приміщення. Будь-яких відносин позички чоловік позивача перед [PERSON] не мав. Крім того, ніяких меблів в орендоване приміщення позивач не придбавала та вона не отримувала його вмебльованим. Представник відповідача заявлених вимог не визнала. Факту отримання означених коштів [PERSON] не заперечувала. Спочатку суду пояснила, що кошти в сумі 100 000 грн. були отримані позивачем в рахунок поставлених меблів в орендоване приміщення. Потім змінила покази та посилалася на те, що кошти в сумі 100 000 грн. були позичені її чоловіком [PERSON] чоловіку [PERSON] та в такий спосіб шляхом перерахування коштів в сумі 100 000 грн. був повернутий борг за договором позики, а розписка, котра свідчила б про боргові зобов»язання між ними, провернута позичальнику. Тому такий письмовий доказ має бути наданий позивачем. Тому позов із заявлених підстав задоволеним бути не може, оскільки вони отримані нею не безпідставно. Такі правовідносини не підпадають під вимоги про безпідставності набутих коштів та не є належним способом захисту порушеного права. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справидоказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення з умовою права викупу загальною площею 29,2 кв.м., термін дії договору оренди якого було продовжено сторонами до 01.09.2016 року включно додатковою угодою до договору від 01.09.2014 року. Крім того, за умовами пункту 4.1 договору орендар має право викупити у власність орендоване нежитлове приміщення після закінчення строку дії договору оренди або до його закінчення за умови сплати орендарем всіх обумовленої цим договором вартості орендованого приміщення шляхом укладання договору купівлі-продажу орендованого приміщення. Укладений договір оренди виконувався сторонами. Із пояснень представника [PERSON] вбачається, що в рахунок майбутнього викупу приміщення позивач на картковий рахунок відповідача [PERSON] позивач внесла 29 та 30 грудня 2015 року двома платежами кошти на загальну суму 100 200 грн., з яких 14 400 грн. орендна плата, а 85 800 грн. кошти в рахунок майбутнього викупу приміщення. Відповідач [PERSON] та її представник проти фактичного внесення таких коштів не заперечують, однак мотивують підстави внесення їх позивачем наявними борговими зобов»язаннями договору позики її чоловіка перед чоловіком відповідача, [PERSON]., в розмірі 100 000 грн., а оскільки позичка коштів в період шлюбу є спільними коштами подружжя нею були прийняті означені платежі. Дійсно згідно меморіальних ордерів за № F1230YQY0Y від 29.12.2015 року на рахунок № [NUMBER] платник ФОП [PERSON] переказала готівку в сумі 50 100 грн. та 30 грудня 2015 року за меморіальним ордером № F1231GRQ14 здійснила переказ готівки на вказаний рахунок в розмірі 50 100 грн. При визначенні чи є такі кошти набутими без достатньої правової підстави суд виходить з наступного. Представник [PERSON] спочатку пояснювала природу отримання таких коштів за меблі, які були передані [PERSON] при укладанні договору оренди, потім змінила покази та посилалсь на те, що такі кошти перераховані [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики. Проте суд вважає такі пояснення неправдивими, оскільки відповідно до акту приймання-передачі орендованого приміщення фізична [PERSON] передала фізичній особі-підприємцю [PERSON] нежитлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] на умовах оренди за договором загальною площею 29,2 кв.м. Означена площа приміщення, переданого в оренду обладнана мережами електричного струму, системою централізованого міського водопостачання, системою централізованого відведення і стоків. Означений акт не містить передачі інших предметів (меблів) чи поліпшень фізичній особі-підприємцю [PERSON] орендодавцем [PERSON] Тому посилання представника відповідача щодо передачі в оренду вмебльованого приміщення чи придбання їх для позивача підтвердження в ході судового розгляду не знайшли та спростовуються означеним акт та фото таблицями до висновку експертного дослідження. Відповідно до частини 1 статі 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте згодом відпала. Зазначена норма закону застосовується в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої особи не може бути усунуте за допомогою інших спеціальних засобів захисту. За змістом частини 2 статті 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до положень частини 1 статті 1213 ЦК України набувач зобов»язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За частиною 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В обґрунтування позовних вимог позивачем набуття коштів без достатньої правової підстави представник позивача наводить фактичне отримання коштів перерахованих [PERSON] для майбутнього придбання орендованого приміщення у власність. В підтвердження перерахування таких коштів надані квитанції за № BASS 3855490338 від 29.12.2015 та квитанція за № BASS 3859388051 від 30.12.2015 року за якими призначенням платежу є поповнення картрахунку. Переказ таких коштів в рахунок укладання договору купівлі-продажу орендованого майна підтверджується листом відповідача [PERSON] від 06.06.2017 року згідно якого позивача попереджено про кінцеву дату укладання договору купівлі-продажу є 01 вересня 2017 року та пропозиція перерахувати кошти за придбане майно на картку № [NUMBER], що свідчить про домовленість між контрагентами договору саме розрахунку саме в такий спосіб. Суд критично оцінює і не бере до уваги посилання представника відповідача щодо виникнення будь-яких позикових зобов'язань між сторонами, оскільки така позиція ніякими об'єктивними доказами не підтверджується, в ході розгляду справи змінювалась відповідачем та її представником. Суд вважає такий розмір безпідставно отриманих коштів [PERSON] доведеним та не спростованим в ході судового розгляду представником відповідача, що є підставою для застосування вимог закону, передбачених статтю 1212 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved