Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що вона і відповідач 22 червня 2002 року зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. Через неправильну поведінку чоловіка вона в квітні 2014 року змушена було його залишити і переїхати разом з сином на проживання з с.Видерта Камінь-Каширського району до своїх батьків в с.Гірки Любешівського району. Так як відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає та у добровільному порядку надавати її відмовляється, ніде офіційно не працює, однак виїжджає на сезонні роботи де отримує значні кошти, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з нього в її користь на його утримання аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, які зазначені в позовній заяві і пояснили, що так як відповідач наявною у нього сільськогосподарською технікою надає послуги місцевому населенню, за що отримує значні доходи, отримує їх і від ведення домашнього господарства, він спроможний сплачувати аліменти у визначеному ними розмірі. Відповідач, його представник позовні вимоги визнали частково. Просять суд врахувати, що він (відповідач) у власності вказаної позивачкою сільськогосподарської техніки не має, непрацевлаштований, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, визначеному позивачкою. Просять його зменшити до 430 грн., що становить 1/3 частину прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони 22 червня 2002 року уклали шлюб за час якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Дані обставини стверджено свідоцтвами про укладення сторонами шлюбу та про народження їхнього сина (а.с.4). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, про що сам фактично визнав суду, цього свого батьківського обов'язку щодо неповнолітнього сина не виконує. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 згаданого Кодексу розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 цього Кодексу. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд на підставі ст.184 ч.1 СК України доходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, як це просить позивачка. Враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, відсутність у нього інших утриманців, суд з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який становить 1286 грн., визначає аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, вважаючи, що відповідач спроможний їх сплачувати та що такий розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Доказів того, що відповідач отримує доходи від ведення домашнього господарства, надання послуг сільськогосподарською технікою внаслідок чого спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі, позивачкою, її представником суду не подано. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки такого, у разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, чинним законодавством не передбачено. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial