Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS]. В належному позивачу будинку на теперішній час зареєстрований відповідач. Однак, відповідач з 2011 року у спірному будинку не проживає, особистих речей в будинку не має. На підставі викладеного просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті; усунути перешкоди в користуванні власністю - домоволодінням [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON], [INFO] з реєстрації в житловому будинку [ADDRESS]; зобов'язати Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального району м. Дніпропетровська зняти з реєстрації [PERSON], [INFO] в житловому будинку [ADDRESS]. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач та його представниця у судове засідання з'явилися, суду надали свої заперечення, проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні. Представник Служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального району м. Дніпропетровська у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], відповідно договору дарування від 22.10.2012 року є власником домоволодіння [ADDRESS] в цілому (а.с. 10). Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). При розгляді даної цивільної справи про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд розмежовує правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї. У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд враховує, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, у даному випадку пред'явивши вимогу щодо позбавлення права користування житловим приміщенням. В належному позивачі житловому будинку на теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON], що порушує право позивача щодо володіння, користування та розпорядження будинком. Факт реєстрації відповідача в спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки останній оплачує низку комунальних послуг (поставку гарячої та холодної води та ін.) виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірному домоволодінні, у зв'язку з чим несе невиправдані додаткові витрати. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11). З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю є обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial