Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У поданій в суд заяві позивача просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку, судові витрати по справі стягнути з відповідача. Позов мотивований тим, що 18 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/53-05/66535, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 303 000 грн. на придбання квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником у цей же день укладено договір іпотеки, за яким вказану квартиру передано в іпотеку. 29 січня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ОКСІ БАНК», ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, за якими усі права первісного кредитора та іпотекодержателя перейшли позивачу. 05 березня 2019 року позивач набула право власності на вказану вище квартиру, в якій зареєстроване місце проживання відповідача. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] не є членом її сім`ї, як власника житла, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, а тому має бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом. У відзиві на позовну заяву, що надійшла до суду 03 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що в квартирі за місцем його проживання зареєстровані також його неповнолітні діти та жодних умов щодо порядку користування житлом між ним та попереднім власником [PERSON] , з якою він проживав однією сім`єю з 2007 року, не було, а тому набув рівного з іншими членами сім`ї права користування спірним житлом. Письмову відповідь на відзив позивач не подавав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач позовні вимоги не визнав з наведених у відзиві підстав. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку реєстрацією [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 березня 2019 року належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, зареєстроване на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 січня 2019 року. Обставини реєстрації відповідача у спірному житлі підтверджується довідками Здолбунівської міської ради Рівненської області, за якими в квартирі [ADDRESS] також зареєстровані діти відповідача та його колишня дружина [PERSON] . Проте, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач у даній справі не заявляв, а тому доводи відповідача про порушення прав неповнолітніх дітей є безпідставні. А відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16. Також, відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved