Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , було стягнуто 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначав, що при розгляді даної справи він не брав участі у судовому засіданні, надавши заяву про визнання позову у повному обсязі. Вказував, що, визнаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, він не в повному обсязі розумів наслідки даного рішення, оскільки відповідачка ввела його в оману, повідомивши, що вказану суму він буде сплачувати коли буде працювати боцманом, а у проміжках часу, коли він не буде працювати - сплачувати не потрібно. Позивач зазначав, що на час винесення вказаного рішення суду він працював боцманом та отримував заробітну плату в розмірі 900 доларів США на місяць, але на даний час він не працює боцманом, та не отримує доходу. Останній трудовий контракт був ним укладений 22 травня 2019 року строком на 5 місяців, а інших джерел доходу у нього не має. Стверджував, що за цей час у нього погіршився стан здоров`я, у нього було виявлено холецистит та гемангіому нирки 13,4 мм на 11 мм, хронічний геморой та конкременти (камені) жовчного міхура, погіршився зір. Всі ці обставини не дозволяють йому продовжувати працювати моряком. Крім того, зазначав, що крюінгова компанія, яка займалася його працевлаштуванням повідомила про те, що більше не планує з ним співпрацювати. Отже, за думкою позивача, сума аліментів, яка з нього стягується є значною, тому розмір аліментів має бути зменшено з 5000,00 грн. до 2000,00 грн. щомісяця. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначених за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року та призначити стягнення аліментівз [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 06 березня 2020 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 47-48). Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року строк підготовчого провадження було продовжено (а.с. 74-75). Ухвалою суду від 16 червня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 100-101). Позивач та його представник, діючій на підставі ордеру від 12 лютого 2020 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 33). Представник відповідачки, діючий за ордером, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що твердження [PERSON] про те, що він не приймав участь при розгляді справи про\~стягнення аліментів не\~відповідає дійсності,\~так як\~останній брав\~участь у\~справі та\~позов визнав\~частково,\~оскільки були\~заявлені вимоги\~про стягнення\~з останнього\~аліментів на\~утримання сина\~в розмірі\~7000,00\~грн.\~Зазначав,\~що [PERSON] не був присутній при розгляді справи №521/7455/19 за його позовом до [PERSON] про зменшення аліментів (а.с. 80). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Встановлено, що позивач за фахом є моряком, що підтверджується його посвідченням особи моряка, строком дії з 12 квітня 2017 року по 12 квітня 2022 року (а.с. 14-16). З матеріалів справи вбачається, що сторони проживали деякий час однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлено,\~що рішенням\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~28\~листопада 2018\~року,\~яке набрало\~законної сили,\~з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 10-13). Відповідно до заяви [PERSON] , він особисто надав згоду на стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 90). Встановлено, що 17 травня 2019 року позивач уклав трудовий договір моряка з заробітною платою 900,00 доларів США (а.с. 18-19). З матеріалів\~справи вбачається,\~що рішенням\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~21\~жовтня 2019\~року [PERSON] \~було відмовлено\~в задоволенні\~позову до\~ [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с. 87-89). Згідно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, 13 березня 2019 року [PERSON] проходив ультразвукову діагностику органів черевної порожнини та йому був встановлений діагноз: ЖКБ, хр. холецистит, хр. комбінований гемангіом 3-4 ст. (а.с. 21, 22). Інших медичних документів суду надано не було. У відповідності до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до\~статті 181 СК України. Згідно зі\~статтею 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції\~Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на те, що на даний час він не працює та хворіє, а тому він не має можливості щодо подальшої сплати аліментів у повному розмірі. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження зміни свого майнового стану позивачем надано рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 5000,00 грн. та медичний висновок, який надавався раніше, при розгляді справи №521/7455/19 за його позовом про зменшення аліментів. Тобто, обставини на які посилається позивач існували раніше, а тому не можуть свідчити про зміну його майнового стану. Отже, позивачем в порушення вимог припису статті 192 СК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану чи стану здоров`я, які б стали правовою підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року по справі №521/14917/18, яке набрало законної сили, вбачається, що позовні вимоги щодо розміру аліментів [PERSON] визнав та не заперечував проти позову про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача фактично зводяться до його незгоди із судовим рішенням про стягнення з нього аліментів. Між тим, він не позбавлений був можливості оскаржити дане судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. Матеріали справи свідчать, що позивач є працездатною особою, не позбавлений можливості працювати, доказів про поганий стан здоров`я, тощо, суду не надано, а тому суд приходить до висновку що позивач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. Посилання позивача на те, що відповідачка на другу дитину отримує менший розмір аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки предметом спору є зменшення розміру аліментів, який позивач сплачує на свого рідного сина. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. За таких обставин, суд вважає, що права дитини не можуть бути порушені судом, оскільки розмір аліментів, який визначений за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року був визначений саме за заявою [PERSON] . Отже, за таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 840,00 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовій збір не підлягає поверненню позивачу.

Outcome: dismissed