Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до договору дарування від 19 липня 1996 року позивачу на праві приватної спільної часткової власності належало 2/5 частини будинку [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 16 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П., позивач передав у власність (у дарунок) відповідачу 1/2 частину з належних йому 2/5 частин вказаного житлового будинку (без надвірних будівель). У подальшому 15 серпня 2017 року [PERSON] відповідно до договору дарування від 15 серпня 2017 року подарував [PERSON] 1/5 частину житлового будинку № [NUMBER] без господарських будівель і споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На даний час серед осіб зареєстрованих у вказаному житловому будинку значаться: позивач, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] , [INFO] , який із листопада 2016 року фактично у спірному житловому приміщенні не проживає. Будь-які його особисті речі у будинку відсутні, жодних перешкод у користуванні нерухомим майном відповідачу ніхто не чинив. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивач змушений звернутися до суду. Дана справа слухається судом повторно. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року [PERSON] , [INFO] , визнано таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 березня 2019 року скасовано заочне рішення суду від 13 грудня 2018 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. При повторному розгляді даної справи позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 18 червня 2019 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. До початку розгляду справи по суті у судовому засіданні 28 травня 2019 року [PERSON] заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки у судове засідання його представника. Доказів, які б свідчили про наявність такого представництва до суду не подав, як і поважності його неявки. Будучи завчасно повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, відповідач 13 червня 2019 року подав до суду заяву про перенесення судового засідання 18 червня 2019 року у зв`язку із виїздом у відпустку. На підтвердження поважності причин неявки у судове засідання відповідачем додано до заяви проїзний документ. Дії відповідача щодо подачі заяв та клопотань про відкладення розгляду справи спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи. У встановлений законом строк відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування № 1023 від 19 липня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Кутовою Т.А., [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належало 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] .. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що: на підставі договорів дарування № 923 від 17 березня 2006 року та № 2282 від 20 жовтня 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П. на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належать по 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування № 3228 від 16 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П., [PERSON] передав у власність (у дарунок) [PERSON] 1/2 частину з належних йому 2/5 частин житлового будинку без надвірних будівель [ADDRESS] . Згідно із договором дарування від 15 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Грищенко В.В., зареєстрованим у реєстрі № 2154, [PERSON] передав у дар (безоплатно передав у власність) [PERSON] 1/5 частину житлового без господарських будівель і споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1-1/24192 від 24 жовтня 2017 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та син позивача - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статті 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Аналізуючи вищевказані положення, а також норми статті 405 ЦК України, можна дійти висновку, що при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого приміщення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу статті 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження обставин позову позивач надав до суду акти обстеження жилого будинку від 19 червня 2017 року № 51 та від 11 грудня 2017 року № 104, складені депутатом Броварської міської ради Київської області, [PERSON] , в яких зазначено, що [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , але за місцем реєстрації фактично не проживає з вересня, листопада 2016 року, постійно провокує конфліктні ситуації, зокрема частково зруйнував житловий будинок. Факт не проживання відповідача [PERSON] підтверджений сусідами: [PERSON] та [PERSON] й [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що зазначено у актах. Будь-яких доказів для спростування доводів позивача, відповідачем до суду надано не було. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач визнав факт не проживання у спірному помешканні, при цьому причиною відсутності зазначив перебування за кордоном з метою працевлаштування. Разом з тим, доказів, які б свідчили, що відповідач протягом всього часу відсутності у спірному житловому приміщенні перебував за кордоном у зв`язку із заробіткам, як і доказів працевлаштування за межами України відповідачем надано не було. Сам факт перебування за кордоном, не може вважатися поважною причиною не проживання. Протягом всього часу розгляду даної справи по суті відповідач як учасник справи мав достатньо можливості щодо реалізації своїх процесуальних прав, зокрема щодо витребування доказів у разі неможливості самостійного їх подати. При розгляді даної справи по суті судом не здобуто доказів чинення відповідачу перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. Також суд вважає, що відповідач втратив інтерес до житлового приміщення, будучи його співвласником, останній добровільно відчужив у спосіб дарування на користь третьої особи. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] проявляє інтерес до спірного житлового приміщення як свого єдиного житла, користується ним, сплачує комунальні послуги, здійснює поточні ремонтні роботи та вчиняє інші дії, а не лише зберігає реєстрацію, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, посилання позивача про те, що відповідач без поважних причин понад один рік не проживає у спірному житловому будинку, є доведеним, а тому

Outcome: approved