Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

у лютому 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що вона, [PERSON], перебуває із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2011 року. З травня 2016 року вони проживають окремо. Відповідач матеріально не допомагає сину. Їхній син [PERSON] проживає з нею, знаходиться на її утриманні і вона займається його вихованням. Дитина потребує уваги і турботи, медичного догляду, лікування, посиленого харчування, вітамінів, одягу, духовного та фізичного розвитку. Син відвідує дитячий садочок, за який необхідно платити. Протягом п'яти місяців вона працює на 1/2 ставки керівником музичного гуртка і її середньомісячний заробіток становить 1445 грн. в місяць. Відповідач займається бізнесом, виготовляє меблі на замовлення та офіційно зареєстрований як приватний підприємець. Відповідач отримує дохід і спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує свого обов'язку по утриманню сина, тому вона вирішила звернутись в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. В судовому засіданні 24 лютого 2017 року позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів, які викладені у ньому та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 24 лютого 2017 року позов визнав повністю. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 22 липня 2011 року. Від спільного життя з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 03 грудня 2013 року та копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 3,4). З пояснень позивача [PERSON] у судовому засіданні вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2017 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. З копії довідки про доходи вбачається, що [PERSON] працює керівником гуртка у будинку дитячої та юнацької творчості м. Винники та її дохід за період з вересня 2016 року по січень 2017 року становить 7212,68 грн. (а.с.10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає кошти на утримання сина [PERSON], а тому з нього слід стягувати ці кошти в примусовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ст.ст. 182, 184 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved