Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди у вигляді переплати пенсії в звязку з втратою годувальника за період з 3 вересня 2005 р. по 31 грудня 2012 р. на загальну суму 49\~083 грн. 82 коп. солідарно. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В 2002 р. вони припинили спільне проживання, а в 2004 р. за позовом [PERSON] ухвалено судове рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх сина. На момент розгляду справи відносно [PERSON] про місце його перебування не було відомостей більше 12 місяців. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 1 серпня 2005 р. за заявою [PERSON] [PERSON] визнано безвісно відсутнім. На підставі зазначеного рішення та відповідно до ч.7 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» [PERSON], починаючи з 3 вересня 2005 р., отримувала пенсію в звязку із втратою годувальника на утримання неповнолітнього сина. В листопаді 2012 р. при перевірці правомірності здійснення виплат пенсії встановлено, що [PERSON], дані про якого, зазначені в рішенні суду і якого визнано безвісно відсутнім, та пенсіонер з такими ж даними, який отримує пенсію за віком і проживає [INFO], є однією і тією ж особою . Починаючи з 1 січня 2013р. з метою недопущення переплати пенсії [PERSON] була припинена виплата пенсії. 12 лютого 2013 р. управління Пенсійного фонду звернулося до Новосанжарського районного суду Полтавської області з заявою про скасування рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням цього суду від 9 квітня 2013 р. попереднє рішення від 1 серпня 2005 р. скасовано. Всупереч вимогам сімейного законодавства [PERSON] не виконував батьківські обовязки, повязані з утриманням дитини, а визнання його безвісно відсутнім призвело до призначення пенсії в звязку із втратою годувальника. Відповідач переклав свої обовязки на державу в особі управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі, а пенсію безпосередньо отримувала [PERSON] Статтею 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Внаслідок неправомірних дій відповідача, ухилення ним від батьківських обовязків, позивачеві були спричинені збитки у вигляді переплати пенсії і відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України мають бути відшкодовані відповідачами солідарно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що ніяких матеріальних збитків позивачеві вона не завдала, її вини немає, як і підстав вважати, що шкода завдана спільними діями - її та відповідача [PERSON] Пенсія була призначена на законних підставах і сплачувалася до моменту встановлення місця проживання [PERSON] Переплата відсутня. Всі документи, які стали підставою для призначення пенсії в звязку з втратою годувальника, є дійсними, жодних підробок не існує, нікого в оману вона не вводила. Відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків. Виконавчий лист про стягнення аліментів було направлено до відділу ДВС Олевського районного управління юстиції Житомирської області в серпні 2004 р. і було відкрито виконавче провадження, але в ході виконання судового рішення було встановлено, що в смт. Бучмани Олевського району [PERSON] лише зареєстрований, але не проживає. Жодного аліментного платежу вона від нього не отримала; його не цікавила доля сина; ні з нею, ні з сином [PERSON] вона з моменту припинення спільного проживання не спілкувався. Місце його перебування не було відомо ні їй, ні відділу ДВС, який проінформував її про те, що приймаються заходи щодо розшуку боржника. Вважає, що сама є постраждалою особою, бо весь тягар з утримання дитини вона взяла на себе. Закиди на її адресу, викладені в запереченні [PERSON], про те, що вона знала, де він перебуває, вважає безглуздими. Після того, як він залишив її з дитиною, вона дійсно в 2002 р. вислала його особисті речі. Після цього зв'язок з ним було припинено. Стягнення аліментів відновлено лише після ухвалення судового рішення про скасування рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. На її думку, у будь-якому випадку має бути застосовано позовну давність, оскільки сума пенсії, яку вона отримала, обчислена за період з 3 вересня 2005 р. по 31 грудня 2012 р. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову. Він зазначає, що після припинення спільного проживання з [PERSON] він переїхав на постійне місце проживання в [INFO] [PERSON] знала про місце його проживання, бо неодноразово пересилала йому його особисті речі. Починаючи з березня 2003 р. він проживає та зареєстрований в [INFO]. Про те, що його визнано безвісно відсутнім, він не знав. Після скасування рішення заборгованість по аліментах за період з 22 липня 2004 р. по 24 липня 2013 р. він сумлінно сплачує, починаючи з 27 травня 2004 р. отримує пенсію. До переплати пенсії у звязку з втратою годувальника призвели не його дії, а неналежне виконання посадових обовязків працівниками Пенсійного фонду, які в ході перевірки лише після сплину 7 років встановили ідентичність особи, а також не оголошення його в розшук працівниками міліції. \~\~\~ Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов\~ до [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню. Суд встановив, що [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], на утримання якого з [PERSON] на підставі рішення суду від 9 серпня 2004 р. стягнуто аліменти. Однак судове рішення тривалий час не виконувалося, оскільки місце перебування [PERSON] було невідоме. На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 1 серпня 2015 р. [PERSON] за заявою [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Зазначене рішення стало підставою для призначення [PERSON] управлінням Пенсійного фонду України в м. Олександрії, правонаступником якого є управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі, пенсії у звязку із втратою годувальника. Цей вид пенсії вона отримувала починаючи з 3 вересня 2005 р. Під час перевірки законності нарахування пенсій було встановлено, що [PERSON], якого раніше визнано безвісно відсутнім, є пенсіонером, отримує пенсію і проживає в Новосанжарському районі Полтавської обл. 9 квітня 2013 р. Новосанжарський районний суд Полтавської області за заявою управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі скасував рішення Олександрійського міськрайонного суду від 1 серпня 2005р. про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. 8 вересня 2014 р. управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди у вигляді переплати пенсії в звязку з втратою годувальника. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті майнова шкода, завдана майну фізичної бо юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При вирішенні питання про відшкодування шкоди підлягають зясуванню такі питання:\~ наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та\~ протиправним діянням заподіювача вини та вини останнього в\~ заподіянні шкоди. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у звязку з втратою годувальника. Положення цього Закону поширюються і на сімю особи, визнаної безвісно відсутньої або оголошеною померлою у встановленому законом порядку( ч.7 ст. 36 Закону). Отже, судове рішення про визнання особи безвісно відсутньої, ухвалене в порядку, передбаченому ЦПК України, є однією із підстав для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом року (ч.1 ст. 43 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 45 ЦК України , якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Судове рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім від 1 серпня 2005 р., яке набрало законної сили, слугувало підставою для призначення пенсії в звязку з втратою годувальника, Лише після одержання управлінням Пенсійного фонду відомостей про місце перебування [PERSON] виплата пенсії їй була припинена. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону\~«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, визначені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.\~ Приписи ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зобовязують\~ пенсіонерів повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обовязку\~ і одержанням у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Докази, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, тобто надавала фіктивні документи чи приховувала інформацію, яка б мала значення для виплати пенсії чи припинення її виплати, відсутні. Навпаки, вона, домагаючись виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання її сина, зверталася до відділу ДВС, але отримала відповідь про те, що в смт. Бучмани [PERSON] зареєстрований, але не проживає, місцезнаходження його невідоме, приймаються заходи щодо його розшуку. Про це свідчить довідка відділу ДВС Олевського районного управління юстиції Житомирської області від 5 жовтня 2004 р. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом звернутися до суду для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, а судове рішення про визнання особи безвісно відсутньою стало підставою для виплати пенсії в звязку з втратою годувальника. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що [PERSON] в період з 3 вересня 2005 р. по 31 грудня 2012 р. отримувала пенсію на законних підставах. Суд не вбачає підстав для задоволення позову і щодо [PERSON] Варто зазначити, що даних про те, що останньому було відомо про визнання його безвісно відсутнім, немає. Закони України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення» повязують відшкодування шкоди у виді зайво сплаченої пенсії лише з певними обставинами і відносно певного кола осіб. [PERSON] до коло цих осіб не належить. Окрім того, закон, зокрема ст. 1215 ЦК України, передбачає випадки, коли майно, яке було безпідставно набуте не підлягає поверненню: не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідальність за невиконання аліментних зобовязань, передбачених СК України, не можна ототожнювати з цивільно-правовою відповідальністю за переплату пенсії, повязаною із зловживаннями з боку пенсіонера. Оскільки в позовних вимогах суд відмовляє, а позивач при подачі позову відповідно до Закону України «Про судовий збір» на день звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, то їх необхідно віднести на рахунок держави. \~\~\~\~

Outcome: dismissed