Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Хустська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку однак не проживає у ньому понад 25 років. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права на вільне розпорядження і користування майном, а також на оформлення субсидії. Посилаючись на приписи ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився подавши заяву, у якій не заперечує проти розгляду справи у письмовому провадженні. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6, 7ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Представник Хустської міської ради у судове засідання не з`явився, подавши заяву у якій просить розглянути справу без участі представника третьої особи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2008 року [PERSON] є спадкоємцем майна дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5). На підставі даного свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину вказаного будинку (а.с.7). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Хустської міської ради №02-22/116 від 23.02.2021 року та Актом про проживаючих осіб у житловому приміщенні від 02.02.2021 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою . [ADDRESS] , однак фактично у вказаному дворогосподарстві не проживає з 1995 року. Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак понад 25 років там не проживає. Відповідач, будучи зареєстрованим у будинкау позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а також позбавляє права на отримання позивачем субсидії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: адресою [ADDRESS] . У відповідності до вимогст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 908 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача

Outcome: approved