Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 18 серпня 1990 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] [INFO]. За рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської Ради народних депутатів від 13 листопада 1992 року на позивачку та її сина був виданий ордер, в порядку обміну, № 1477 на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. З 1992 року позивачка є наймачем квартири [ADDRESS]. В березні 2002 року шлюб між сторонами розірвано і відповідач проживає в іншому місці. За період з 2002 року відповідач жодного разу не з'являвся у квартирі [ADDRESS], і всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на позивачку. Таким чином відповідач, без поважних причин, не проживає за вище вказаною адресою понад шість місяців. Позивачка та її представник у судове засідання з'явилися. Позовні вимоги підтримали. Просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач у судове засідання з'явився. Позов визнав в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд приймає визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 71-72 Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Судом встановлено, виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради народних депутатів видано ордер №1477 від 13.11.1992 року, на ім'я [PERSON] для вселення у житлове приміщення за адресою [ADDRESS]. Вказаний ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради народних депутатів від 05.11.1992 року (а.с.4). Згідно довідки №18 від 30.01.2014 року Житлово-експлуатаційного об'єднання Желєзнодорожнього району м. Сімферополя, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS]. Склад сімї - син [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Згідно листа №49/3-1648 від 04.03.2014 року Залізничного РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим, [PERSON] повідомлено, що в ході проведення перевірки з заявою від 03.03.2014 року, було встановлено, що [PERSON], [INFO] у квартирі [ADDRESS] не проживає. Вказана обставина встановлена зі слів сусідів, які проживають у даному багатоквартирному будинку. Згідно облікового рахунку №12633 Житлово-експлуатаційного обєднання Желєзнодорожнього району м. Сімферополя, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] Також у даній квартирі зареєстровані як проживаючі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в АР Крим відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований у [ADDRESS](а.с.10). Згідно письмових пояснень сусідів позивачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають у [ADDRESS], [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS]. Згідно з положеннями статті 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS], більше шести місяців, на підставі статті 71 ЖК УРСР, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як зазначено вище, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком не проживання у житловому приміщенні більше шести останніх місяців. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. Суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених ним судових витрат, оскільки позивач про це не заявляв. На підставі статей 71-72 Житлового кодексу Української РСР, статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved