Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесаголовпостач», [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що 20 квітня 2021 року о 10:17 годині по вулиці Овідіопольська дорога напроти будинку №6 у Малиновському районі м. Одеси відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5410», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» [PERSON] , що належить на праві власності ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач», та автомобілю марки «Toyota» моделі «Corolla», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. У результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена\~ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП автомобіль марки «Toyota» моделі «Corolla», державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, а [PERSON] завдано моральної шкоди. У зв`язку із викладеним [PERSON] звернулась із позовом до Приватного акціонерного\~товариства «Ремонтно-будівельна\~дільниця «Одесаголовпостач»,\~ [PERSON] ,\~у якому\~просила суд:\~стягнути з\~Приватного акціонерного\~товариства «Ремонтно-будівельна\~дільниця «Одесаголовпостач»\~на її\~користь суму\~заподіяної моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, стягнути з [PERSON] на її користь суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, солідарно стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесаголовпостач», [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 2 300 гривень. Представник Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесаголовпостач», [PERSON] правом подачі відзиву не скористались, відзивів на позо не надходило. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Представник Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «Одесаголовпостач» у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомо. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення позивача, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 20 квітня 2021 року о 10:17 годині по вулиці Овідіопольська дорога напроти будинку №6 у Малиновському районі м. Одеси відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «КАМАЗ» моделі «5410», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач» [PERSON] , що належить на праві власності ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач», та автомобілю марки «Toyota» моделі «Corolla», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Право власності [PERSON] на автомобіль марки «Toyota» моделі «Corolla», державний номер [NUMBER] , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . У результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення №521/6288/21 постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена\~ст. 124 КУпАП. Як убачається із вищевказаної постанови суду, [PERSON] працював водієм у ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач». Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, Відповідно до\~ст.\~82\~ч.\~1,\~3,\~4\~ЦПК України\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Спираючись на вказані норми закону суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із ПрАТ Ремонтно-будівельна дільниця «Одесголовпостач», суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. У матеріалах справи присутні квитанція на суму 700 гривень від 20 квітня 2021 року на підтвердження доставлення автомобілю на евакуаторі, так як в результаті ДТП автомобілю були спричинені пошкодження, що унеможливило його пересування самостійно. Також у матеріалах справи знаходились квитанції на підтвердження звернення [PERSON] до медичних закладів до сімейного лікаря на суму 400 гривень та на суму за МРТ дослідження -1200 гривень. Згідно із\~ст.\~11\~ч.\~1,\~ч.\~2\~п.\~3\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як зазначається у\~ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч. 1, 2, 5 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вирішуючи даний спір, суд не встановив, що завдана шкода [PERSON] була завдана відповідним джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дії непереборної сили. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Суд погоджується із твердженням позивача, що внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому у ДТП нервовому стресі, страху за своє здоров`я та життя взагалі, так як вона знаходилась в безнадійній та безвихідній ситуації в момент зіткнення з вантажівкою, вага якої складає біля 7 т. Суд також звертає увагу, що позивач зазначила, що вона є адвокатом, але деякий час вона не мала можливості працювати, страждала на підвищений тиск, а після перенесеного стресу не могла повноцінно продовжувати працювати, брати участь у судових справах, зустрічатися з клієнтами. Крім того, вона була позбавлена можливості пересуватися по місту та за його межами, що відображалось на роботі, яка пов`язана з постійними пересуваннями. Унаслідок ушкодження автомобіля позивач не мала змоги використовувати належне їй майно, організовувала свою роботу з урахуванням відсутності транспортного засобу, що призвело до докладання додаткових зусиль для організації не тільки побуту, але й праці, що призвело до тривалих незручностей та знаходження позивача у постійному нервовому стані з цієї причини. Як встановлює ст. 1172 ч. 1 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах. В даному випадку, водій [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «РБД «Одесголовпостач», що підтверджується постановою Малиновського райсуду м. Одеси від 20 травня 2021 року. Відтак суд вбачає, що відповідати за заподіяну моральну шкоду повинно ПрАТ «РБД «Одесголовпостач». Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридичне втілює її волю. Тобто, юридична особа реалізує свою цивільну право- і дієздатність, зокрема деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридичне сприймаються як дії самої юридичної особи. Таким чином, суд вбачає обґрунтованим стягнути заподіяну заподіяні матеріальну та моральну шкоду з ПрАТ «РБД «Одесголовпостач» на користь [PERSON] . Утім,\~розглядаючи вимоги\~ [PERSON] \~про відшкодування\~їй моральної\~шкоди з ПрАТ «РБД «Одесголовпостач», суд, спираючись на\~принцип виваженості,\~розумності та\~справедливості, вбачає заявлену до стягнення суму заподіяної моральної шкоди надмірною та вбачає обґрунтованим частково задовольнити відповідні вимоги та стягнути заподіяну моральну шкоду та матеріальну шкоди з ПрАТ «РБД «Одесголовпостач» у розмірі 2\~300,00 гривень (матеріальна шкода) та 15\~000,00 гривень (моральна шкода). У задоволенні вимог позивача до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд вбачає доцільним відмовити повністю. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Відповідно до\~ст. 141 ч.1 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з ПрАТ «РБД «Одесголовпостач» на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору\~у розмірі 2 270 гривень.

Outcome: partial