Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У поданій 02 липня 2015 року заяві позивач [PERSON] просить зобовязати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видати їй грошові кошти в сумі 54200 євро, що еквівалентно по курсу Національного банку України 1273848,50 грн., та стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 75000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 24 червня 2014 року між сторонами укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті в сумі 54200 евро строком по 29 червня 2015 року з виплатою 11% річних за користування коштами вкладу. Після закінчення терміну дії договору відповідач кошти депозитного вкладу не повернув. Такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 75000 грн. та яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях та порушені нормального способу її життя. Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданої представником позивача заяви позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, що 24 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №54 був укладений договір-заява №300131/75001/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. За умовами договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 54200 євро на строк з 24 червня 2014 року по 29 червня 2015 року, зобов'язавшись за користування коштами вкладу нараховувати проценти за ставкою 11% річних і повернути вклад разом з відсотками після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору. 18 червня 2015 року та 30 червня 2015 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами, в яких вимагала повернути їй вклад та нараховані відсотки. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та не повернув позивачу грошовий вклад у розмірі 54200 євро, що станом на час ухвалення рішення з розрахунку 2571,3624 за 100 євро еквівалентно 1393678,42 грн. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому визнається, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Недоліком згідно п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у випадках, якщо вона завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Належних доказів того, що діями (бездіяльністю) відповідача під час укладення договору банківського вкладу внаслідок невідповідності продукції (дефекту в продукції) позивачу була завдана моральна шкода суду не представлено. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині повернення коштів за договором банківського вкладу. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved