Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Банк Національний Кредит» було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року. У забезпечення виконань зобов`язань за цим договором між ПАТ «Банк Національний Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайсон інвестмент групп» було укладено іпотечний договір №04-589/1-1 від 06.12.2010 за реєстровим №6263, за яким в іпотеку були передані земельні ділянки, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, за кадастровими номерами: 3222480400:05:004:0123, 3222480400:05:004:0124, 3222480400:05:004:0125, 3222480400:05:004:0126, 3222480400:05:004:0127, 3222480400:05:004:0131. 29 квітня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайсон інвестмент групп» та ТОВ «Укрщеббуд» було укладено договори купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок, які були зареєстровані нотаріусом в реєстрі за № 912, № 914, № 916, № 918, № 920, № 922 (із збереженням ПАТ «Банк Національний Кредит» статусу іпотекодержателя). Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 р. № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Національний Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 р. № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Позивачу стало відомо про те, що право вимоги за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року було відчужено за результатами голландського аукціону, проведеного 04.07.2019 р., через оператора, за допомогою електронного майданчика , переможець електронних торгів набув право участі в електронних торгах - ТОВ «Е-Тендер». Аукціон був призначений та відбувся на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу від 2019-06-07 №614. За результатами проведення електронних торгів аукціону (лот GL3N24907), сформовано протокол електронного аукціону №UA-EA-2019-06-11-000047-b від 04.07.2019, переможцем визнано гр. [PERSON] . На виконання протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-06-11-000047-b від 04.07.2019 між ПАТ «Банк Національний Кредит» та гр. [PERSON] , 19.07.2019 було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та Договір від 19.07.2019 про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсними результати електронного аукціону, оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-06-11-000047-b від 04.07.2019 в частині продажу права вимоги за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року із забезпеченням; визнати недійсним Договір від 19.07.2019 р. про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іваненком В.Ю., за реєстровим №2945. Разом з позовом, в порядку ст.93 ЦПК України, позивачем відповідачу 2 та відповідачу 4 були поставлені запитання про обставини, що мають значення для справи. Письмових відповідей на запитання, відмов від надання відповідей на поставлені запитання відповідач 2 та відповідач 4 не надали. В березні 2020 року до суду поданий відзив відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування). Не погоджуючись з позовом, відповідач вказав, що дійсно рішенням Фонду гарантування від 2019-06-07 № 614 було затверджено перелік майна банку, що підлягає продажу та умови відкритих торгів. Проте, обов`язок щодо формування активу покладається на неплатоспроможний банк та у Фонду гарантування відсутній правовий механізм здійснення перевірок активу, сформованого неплатоспроможним банком, зокрема малим комітетом з управління активами. Також зазначив, що банк мав право реалізовувати вимоги на електронних торгах будь-яким організаціям, без статусу банку або фінансової установи, оскільки спосіб продажу спірного майна відповідає діючому законодавству. Разом з тим, Фонд гарантування вважає, що оскільки відбулася лише зміна кредитора у зобов`язанні, права позивача не порушені. Просив відмовити в задоволенні позову. 16 квітня 2020 року до суду подана відповідь на відзив Фонду гарантування. Позивач зазначив, що законодавство наділяє Фонд гарантування усіма необхідними повноваженнями, необхідними для забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, зокрема саме Фонд гарантування проводить інвентаризацію та оцінку майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. Водночас, порушення прав позивача полягало в тому, що виставлений актив на електронні торги та передані права вимоги були в більшому обсязі, ніж якими володів банк. Просив суд задовольнити позов. В червні 2020 року до суду подано відповідачем Фондом гарантування, заперечення на відповідь на відзив. Вказано, що до ліквідаційної маси банку включаються кошти надані в кредит, які є активом неплатоспроможного банку. Також зазначено, що майно неплатоспроможного банку, а саме право вимоги, є вільно оборотоздатним, та не встановлено жодної заборони щодо переходу права вимоги за кредитним договором до будь-якої юридичної та фізичної особи. 16 червня 2020 року до суду подані пояснення позивача щодо заперечень Фонду гарантування. Позивач зазначив, що включення до ліквідаційної маси банку коштів наданих в кредит суперечить законодавству, оскільки активом банку є право вимоги до позичальника. Також позивач зазначив, що частина 9 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є відсилочною нормою до інших законодавчих актів, якими встановлено обмеження суб`єктам, на участь у відкритих торгах, на яких реалізуються права вимоги до позичальників банку. В серпні 2020 року представником відповідача [PERSON] до суду поданий відзив в якому останній вказав, що аукціон був проведений відповідно до законодавства і з дотриманням відповідної процедури та для укладення договору відступлення права вимоги за кредитом покупець не повинен обов`язково мати статус фінансової установи. Також зазначив, що в спірних договорах відсутні ознаки факторингової операції, оскільки банк жодним чином не оплатив так зване «користування коштами» від передачі прав вимог, а покупцем придбано лот за суму, яка сформована в процесі торгів. Крім цього вказав, що є законним іпотекодержателем. Просив відмовити в задоволенні позову. У вересні 2020 року до суду подана відповідь на відзив відповідача. Позивач зазначив, що оскільки відомості про відступлення прав за договором іпотеки не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав згідно із законодавством, [PERSON] не є законним іпотекодержателем. Також вказав, що характерною рисою кредитних зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору є спеціальний суб`єкт - кредитор, яким може бути лише банк чи фінансова установа. Просив суд задовольнити позов. 07.09.2020 року представник відповідача [PERSON] , подав клопотання про зупинення провадження по даній цивільній справі, оскільки у провадження Шевченківського районного суду м. Києва є справа № 761/41579/19, рішення якої, на його думку, може вплинути на прийняття рішення по цій справі. В задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, так як доказів неможливості вирішення даної справи суду подано не було. В жовтні 2020 року представником відповідача до суду подані заперечення на відповідь на відзив, в якому вказано, що жодні права та інтереси позивача не порушені проведеним аукціоном та спірним договором. В листопаді 2020 року до суду подані пояснення позивача щодо заперечень відповідача 4, про неспростування останнім правової позиції позивача, що на момент проведення аукціону та укладення договору відступлення прав за іпотечним договором у ПАТ «Банк Національний Кредит» не було прав іпотекодержателя, а також що порушений законний інтерес позивача полягає в тому, що на спірний аукціон було виставлено та реалізовано неіснуючий обсяг права вимоги за кредитним договором та його кредитором стала фізична особа, що унеможливило законну реалізацію прав боржника на захист, як споживача фінансових послуг. Заяв по суті від інших учасників справи не надходило. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. У подальшому подали заяву про розгляд справи без їх участі, також до суду позивачем було подано письмову промову до судових дебатів, в якій позивач просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, у подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також до суду представником відповідача було подано письмову промову у судових дебатах, в якій просив в задоволенні позову відмовити. У судові засідання не з`явилися представники Фонду гарантування, ПАТ «Банк Національний Кредит» та ТОВ «Е-Тендер». Про час та місце розгляду справи зазначені учасники справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 06 грудня 2010 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк Національний Кредит» укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24Ф/2010/05-588/2-1. Пунктом 3.2.6.2 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх обов`язків за цим Договором, погіршення його фінансового стану, плато- та кредитоспроможності Позичальника, банк має право вимагати від нього дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу). Виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено іпотечним договором від 06.12.2010 за №04-589/1-1, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайсон Інвестмент Групп» і ПАТ «Банк Національний Кредит», посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. за реєстровим №6263, предметом якого cтали земельні ділянки. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/2822/13-ц, від 25.07.2013 з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Національний кредит» за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року було стягнуто 17 058 693 грн. 68 коп. суми заборгованості, що включає: 15 000 000 грн. - заборгованість за кредитом; 1 913 333 грн. 35 коп. - заборгованість за процентами; 115 671 грн. 98 коп. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату процентів; 12 328 грн. 77 коп. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту; 9 068 грн. 82 коп. - 3 % річних від простроченої суми процентів; 2 465 грн. 75 коп. - 3 % річних від простроченої суми кредиту; 5 825 грн. - індекс інфляції за час прострочення по сплаті процентів по кредиту, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн. Також в вказаному заочному рішенні встановлено, що 06.12.2012 року [PERSON] особисто було вручено вимогу №04-19/2537 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Зазначене встановлено на підставі доказів - копій кредитного договору, договору іпотеки, копії заочного рішення у справі №369/2822/13-ц, які надані позивачем разом з позовом. Зміст постанов державних виконавців по виконавчому провадженню №47611403 від 08.09.2016 та від 13.02.2020 при примусовому виконанні виконавчого листа №369/256/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Національний кредит» 17 058 693 грн. 68 коп., копії яких надані позивачем, свідчать про часткову самостійну оплату заборгованості [PERSON] в розмірі 11 905 144, 00 грн. згідно рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження. З 31 серпня 2015 року на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Національний Кредит» уповноваженій особі Фонду гарантування. Комітетом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів рішенням № 614 від 7 червня 2019 року були затверджені умови продажу активів ПАТ «Банк Національний Кредит», в які ввійшли права вимоги до [PERSON] за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року, забезпечені іпотекою, що підтверджується інформацією, зазначеною в оголошенні про проведення аукціону, розміщеному на сайті «прозорро». Згідно публічного паспорта активу пропонувалося до продажу право вимоги за кредитним договором №24Ф/2010/05-588/2-1 в розмірі: загального залишку заборгованості 26 589 855,69 грн. та залишку по пеням і штрафам у розмірі 27 777 306,02 грн. що разом складає 54 367 161, 71 грн. 04.07.2019 р. через оператора електронного майданчика ТОВ «Е-Тендер» по лоту GL3N24907 був проведений електронний аукціон продажу активів ПАТ «Банк Національний Кредит». Переможцем електронного аукціону став учасник [PERSON] , що підтверджується результатами сформованого протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-06-11-000047-b від 4 липня 2019 року. З наданої суду відповіді оператора електронного майданчика ТОВ «Е-Тендер» на адвокатський запит представника відповідача 4, слідує, що [PERSON] був зареєстрований на електронному майданчику Е-Tender 04.07.2019 р., тобто в день проведення аукціону; при реєстрації на електронному майданчику [PERSON] погодився з Договором приєднання, чим надав підтвердження, що не є поручителем чи боржником за кредитними договорами, що входять до складу кредитного портфелю; також ТОВ «Е-Тендер» повідомило, що [PERSON] виконав усі вимоги, передбачені Регламентом роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону. 19 липня 2019 на підставі вищевказаного протоколу електронного аукціону між ПАТ «Банк Національний Кредит» та переможцем аукціону, було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, зміст якого підтверджує, що Банк фактично передав новому кредитору право вимоги до [PERSON] на загальну суму 53 691 464,86 грн., в тому числі: 11 289 856,05 грн. - заборгованість за кредитом, 15 993 698,56 грн. - заборгованість за процентами, 29 293 304,84 грн. - заборгованість за пенею. Також 19 липня 2019 між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іваненком В.Ю., за реєстровим № 2945. Пунктом 3.7.2 зазначеного договору визначено, що новий іпотекодержатель, свідчить, що до укладення Договору про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 Банк, тобто ПАТ «Банк Національний кредит» повідомив нового іпотекодержателя, що додатковим рішенням Індустріального суду м.Дніпропетровська від 12.04.2016 у справі №202/2234/16-ц визнано недійсним договір іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 р., укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та ТОВ «Тайсон інвестмент групп», визнано недійсним договір про внесення змін до договору іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 р., укладений між ПАТ «Банк Національний кредит» та ТОВ «Тайсон інвестмент групп», скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідні записи про іпотеку та заборону на нерухоме майно, звернуто стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності за ТОВ НВЦ «Енергія сервіс». Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 3 статті 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно з частиною 5 статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Статтею 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом (ч. 2 ст. 178 ЦК). Продаж прав вимоги за кредитними угодами банками, які перебувають у стані ліквідації, має особливості та встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452 -VI (далі - Закон № 4452). Відповідно до положень Закону № 4452 з дня початку процедури ліквідації банку Фонд гарантування приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси. Частиною 9 статті 51 Закону № 4452 визначено, що майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, продається на відкритих торгах. Відповідно до положень частини 1 статті 2 цього Закону, відкриті торги - спосіб продажу майна (активів), за якого переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов`язань, а для об`єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи. Таким чином, вказана норма спеціального Закону носить обмежуючий характер стосовно участі у торгах осіб щодо придбання майна банку із встановленим обмеженим оборотом. Не знайшли правового підтвердження аргументи відповідача Фонду гарантування, викладені у відзиві стосовно редакції з 13.12.2016 р. пункту 5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування від 05.07.2012 № 2 щодо можливості набуття прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язань шляхом проведення відкритого конкурсу не тільки банками та фінансовими установами, а й іншими фізичними та юридичними особами. Системний аналіз норм зазначеного Положення та безпосередньо пункту 5.11 в чинній та попередній редакціях дозволяє зробити висновок, що зміна редакції п.5.11 шляхом виключення з його змісту слів «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)» не свідчить про зняття обмежень щодо участі в відкритих торгах (аукціоні) особи, не маючої статусу фінансової установи, в тому числі й через те, що даний пункт забезпечує правове регулювання відкритого конкурсу, а не відкритих торгів. Разом з цим, суд звертає увагу, що правова регламентація відкритих торгів визначена в п.5.7 зазначеного Положення, а саме: майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, продається на відкритих торгах. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа та цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Таким чином, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 9 ст. 51 Закону № 4452 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Суд погоджується з доводами позивача, що договір про відступлення прав вимог за кредитним договором №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року за своєю природою є договором факторингу. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Оцінюючи подані сторонами докази (публічний паспорт активу, копія протоколу електронного аукціону, копія договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.07.2019 р. та додатку №1 до зазначеного договору) в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують, що новий кредитор, [PERSON] , в результаті перемоги в електронному аукціоні фактично набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, зокрема до [PERSON] , що відступається та, відповідно до договору про відступлення права вимоги складає 56 576 859, 45 грн., і ціною такої вимоги, яка не перевищує 2 885 394, 59 грн., адже пул складається з 17 прав вимог, кожна з яких має свою оцінку, та входить до загальної вартості пулу, яка дорівнює 2 885 394, 59 грн., що за своєю суттю є платою за договором факторингу. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено поняття «фінансова послуга», а саме, це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. При вирішенні справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18)договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Отже, договір факторингу може укладатися лише між фінансовими установами, а [PERSON] не може надавати послуги у форматі факторингу, а тому був неправомірно допущений до участі в аукціоні. Суд відхиляє доказ, наданий відповідачем - відповідь ТОВ «Е-тендер» на адвокатський запит, щодо виконання [PERSON] усіх вимог, передбачених Регламентом роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, з мотивів його недостатності: інформація зазначена у відповіді, в тому числі виконання учасником усіх вимог, передбачених Регламентом роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, сплата гарантійного внеску тощо, не дає змогу суду дійти висновку про законність участі [PERSON] в аукціоні. Разом з позовом позивачем надані документи на підтвердження участі [PERSON] в ПАТ «Банк національний кредит» як акціонера, а саме - схематичне зображення структури власності ПАТ «Банк національний кредит» та відомості про остаточних ключових учасників у структурі власності банку станом на 08.03.2015 року ПАТ «Банк Національний Кредит», що не було спростовано відповідачем 4. У відповіді на відзив відповідача позивачем надана інформація, отримана з Єдиного державного реєстру судових рішень, щодо заміни ПАТ «Банк Національний Кредит» на правонаступника, [PERSON] по справах №369/16280/18 (відповідач - [PERSON] , третя особа - [PERSON] ) та №369/14360/18 (відповідач - [PERSON] ) та відмови від позовів за цими справами. Безпосередньо в судовому засіданні 04.11.2020 р. уповноважений представник відповідача, адвокат [PERSON], на запитання представника позивача щодо мети придбання [PERSON] прав вимог, що включені в лот GL3N24907, заявив, що [PERSON] придбав цей лот для родичів чи знайомих, що, вкупі з інформацією, наданою позивачем, на думку суду, підтверджує здійснення операції в інтересах третіх осіб. Суд не погоджується з аргументами відповідача стосовно відсутності в позивача порушених прав з мотивів їхньої суб`єктивності. З моменту переходу права вимоги до боржника за зобов`язанням, змінюється особа кредитора, до якої переходять права первісного кредитора. Пунктом 3.4 Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19 липня 2019 р., укладеного між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON] передбачено, що новий кредитор повідомляє Боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання чинності цим договором в порядку, передбаченому чинним законодавством, відповідним основним договором. З матеріалів справи вбачається, що всупереч п.3.4 вказаного договору та ч. 2 статті 24 Закону України «Про іпотеку» новий кредитор та іпотекодержатель не повідомив боржника про перехід права вимоги, нехтуючи підґрунтям будь-якого зобов`язання - засадою добросовісності, передбаченою ст.509 ЦК України. Зазначений факт не спростований відповідачами. Як слідує з договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19 липня 2019 р., загальний розмір обсягу зобов`язань [PERSON] , що перейшов від Банку до [PERSON] , склав 56 576 859, 45 грн., тоді як розмір зобов`язань [PERSON] перед Банком відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 по справі №910/8428/18, наданої позивачем в якості підтвердження суми заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 р. склав 27 251 353,76 грн., що підтвердив і представник відповідача 4 в своєму відзиві. Суд критично оцінює аргументи представника відповідача, що [PERSON] не вимагає від позивача більшої суми, ніж банк, а виключно має право вимоги на суму, яка була продана йому ПАТ «Банк Національний Кредит». Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При формуванні лоту, в публічному паспорті активу ПАТ «Банк Національний Кредит» заявив та реалізував право вимоги на більшу суму пені за кредитним договором №24Ф/2010/05-588/2-1, ніж пеня, встановлена Господарським судом міста Києва в ухвалі від 19.12.2018 по справі №910/8428/18 з урахуванням норм законодавства щодо спеціальної позовної давності. Різниця в розмірі пені складає 27 777 306,02 - 3 330 921, 78 грн. = 24 446 384,24 грн.Фізичне непред`явлення відповідної вимоги новим кредитором до позивача не означає відсутності факту порушення майнових прав останнього, адже передача права вимоги на конкретну суму мала місце, це факт що відбувся, відповідно, з цього часу майнові права та інтереси позивача є порушеними, ПАТ «Банк Національний Кредит» перевищив межі наданих йому прав вимоги, передавши новому кредитору право вимоги пені в більшому, ніж є насправді розмірі. Безпосередньо ж проведення електронного аукціону за участі осіб, що не являються банками та/або фінансовими установами, а також перемога на ньому особи, що не являється банком/ фінансовою установою, враховуючи спірні моменти щодо розміру переданого права вимоги, зумовило також порушення права позивача на отримання захисту належного органу, який здійснює нагляд за додержанням законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів фінансових послуг у межах своєї компетенції. Отже, суд погоджується з позицією позивача, що продаж на електронному аукціоні права вимоги в неіснуючому обсязі за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року фізичній особі, а не фінансовій установі призвів до порушення його законних інтересів, унеможливив реалізацію прав на захист, як споживача фінансових послуг та змусив звернутися за судовим захистом. Системний аналіз норм чинного законодавства, в тому числі ст.ст. 13, 177, 178, 509, 512, 514, 656, 1054 ЦК України, положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вкупі з фактично встановленими судом обставинами дають підстави для висновку про необхідність визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформлених протоколом №UA-EA-2019-06-11-000047-b від 04.07.2019, в частині продажу права вимоги за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №24Ф/2010/05-588/2-1 від 06.12.2010 року із забезпеченням у зв`язку з тим, що права вимоги на електронні торги були виставлені та передані в більшому обсязі, ніж ними володів банк, а також в силу відсутності в учасника та переможця торгів статусу фінансової установи і, відповідно, прав на придбання права вимоги за кредитом. Щодо наявності правових підстав для визнання недійсним Договору про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іваненком В.Ю. 19.07.2019 р., за реєстровим №2945, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Частинами 1 та 5 статті 203 ЦК України відповідно передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 3 статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.2 вказаного закону в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до змісту ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, діючій на момент укладення оспорюваного договору, державній реєстрації прав підлягають, в тому числі, іпотека, заборона відчуження, інші обтяження. Частиною1 ст.3 вказаного закону передбачено, що обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав та одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав є одними з загальних засад державної реєстрації прав. Судом встановлено, що предметом Договору про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іваненком В.Ю. 19.07.2019 р., за реєстровим №2945, є відступлення Банком новому іпотекодержателю та набуття новим іпотекодержателем належних Банку прав вимоги Банку до іпотекодавців, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Додаток №1 представляє собою реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та опис предметів іпотеки. Згідно цього реєстру Договором є іпотечний договір № 04-589/1-1 від 06.12.2010 р. з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними його частинами, укладений між іпотеко держателем ПАТ «Банк Національний Кредит» та іпотекодавцем ТОВ «Тайсон інвестмент групп», посвідчений Воробйовою Т.А. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим №6262, на 3 (трьох) арк. Також судом встановлено, що на час оголошення (11.06.2019) та проведення аукціону (04.07.2019), а також в момент укладення договору від 19.07.2019 р. про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1, ПАТ «Банк національний кредит» не мав прав вимоги до іпотекодавців за іпотечним договором №04-589/1-1 в силу визнання його недійсним в судовому порядку та скасування іпотек, заборон на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи зміст пунктів 3.2.1 Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.07.2019 та 3.7.2 оспорюваного договору, в момент його укладення, ПАТ «Банк Національний Кредит» порушив ст.203 ЦК України, здійснив відчуження майна, власником якого не являвся. На підставі наданих позивачем копії договору від 19.07.2019 р. про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 від 06.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іваненком В.Ю., за реєстровим №2945 та інформаційних довідок судом встановлено, що станом як на 19 липня 2020 р., так і станом на момент розгляду позову [PERSON] в даній справі, державна реєстрація прав іпотеки на земельні ділянки, які є предметом іпотеки та мають наступні кадастрові номери 3222480400:05:004:0123, 3222480400:05:004:0124, 3222480400:05:004:0125, 3222480400:05:004:0126, 3222480400:05:004:0127, 3222480400:05:004:0131 за [PERSON] здійснена не була, тому аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов щодо того, що [PERSON] є законним іпотекодержателем земельних ділянок суд відхиляє. Відсутність реєстрації відомостей про відступлення права вимоги підтверджує відсутність у [PERSON] прав вимоги за договором іпотеки № 04-589/1-1. Правові наслідки, обумовлені договором від 19.07.2019 р. про відступлення прав за договором іпотеки №04-589/1-1 не настали. Також суд відхиляє аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов, стосовно відсутності правового механізму здійснення перевірки, корегування активу, вже сформованого малим комітетом з управління активами з огляду на наступне. Частиною 5 ст.3 Закону України № 4452 визначено, що у своїй діяльності Фонд гарантування вкладів фізичних осіб керується Конституцією України та законодавством України. Відповідно до ст.6 Закону України № 4452 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у межах своїх функцій та повноважень здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку; приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами;видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил; нормативно-правові акти Фонду підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved