Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28 листопада 2012 року з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], 2001 року народження, у розмірі ? частки усіх видів її доходів. Оскільки на теперішній час її син [PERSON] виїхав зі своїм батьком [PERSON] на постійне проживання у Російську Федерацію, вважає, що [PERSON] втратила право на отримання аліментів на утримання дитини. Просить суд винести рішення, яким звільнити її від стягнення аліментів на утримання сина. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в залу суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності за участі представника. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі ордеру серії ДН №ООО, 131590 та договору доручення від 06.03.2015р., в судовому засіданні позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні. Також зазначив, що на теперішній час право звернення з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON] має лише його батько [PERSON], з яким дитини і проживає. Право відповідача, бабусі дитини, на отримання аліментів, вважає втраченим. Добровільно ніякої допомоги на утримання дитини позивач [PERSON] не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, свої заперечення обґрунтувала наступним. Дійсно на теперішній час її онук разом з батьком тимчасово виїхали на проживання у Російську Федерацію. Влітку онук повернеться до неї знов, і можливо вже подовжить проживати разом з нею. Зараз всі аліменти, які надходять від позивача, вона передає своєму синові для утримання онука через банківські установи, про що в неї є відповідні квитанції, або через знайомих. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини позовні вимоги задоволені, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходів щомісячно, однак не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2012 року до повноліття дитини. З змісту рішення також вбачається, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та не оспорюється сторонами. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини та спільне проживання з листопада 2011року і після їх припинення малолітній [PERSON] залишився проживати та жив з батьком, що вбачається із рішення суду про розірвання шлюбу та з пояснень обох сторін. Рішенням суду від 12 грудня 2011року шлюб між [PERSON] та [PERSON]. було розірвано. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звернувшись до суду з позовом про звільнення від уплати аліментів [PERSON] на його обґрунтування зазначила, що відповідач [PERSON] втратила право на утримання аліментів, оскільки це право перейшло до батька дитини, з яким і мешкає хлопець на теперішній час. Такі доводи позивача не ґрунтуються на законі. Відносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, яка передбачає обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 188 СК України встановлена єдина підстава для звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину, а саме - якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби. Отже, єдиною підставою для звільнення батька чи матері дитини від обов'язку сплачувати аліменти на її утримання є правило, встановлене ст. 188 СК України, відповідно до якого батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. При цьому дитина повинна мати такий високий матеріальний рівень доходів за рахунок власних коштів, який повністю забезпечує її життєві потреби. Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що її неповнолітній син має власні коштів, самостійний дохід, який перевищує дохід позивача і забезпечує повністю його потреби позивачем суду не надано. За таких обставин, позивач не може бути звільнена від обов'язку утримувати неповнолітнього сина. Разом з тим суд вважає, що позивач вправі звернутись в порядку ст. 186 СК України до органу опіки та піклування з заявою для перевірки цільового витрачання аліментів, які отримує відповідач на утримання дитини, і у разі нецільового витрачання аліментів він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки у позовних вимогах [PERSON] відмовлено у повному обсязі, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не можуть бути відшкодовані. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed