Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

у провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до КНП «Центральної районної лікарні Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» про визнання незаконним та скасування наказу №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України»(із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р.). Крім того, ухвалою Рожнятівського районного суду від 02.04.2018 року про забезпечення позову, відповідно до заяви позивача [PERSON] , зупинено дію наказу №315 від 13.12.2017р. «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України» (із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р.) до вирішення спору по суті між позивачем [PERSON] та Комунальним закладом «Центральна районна лікарня Калуської міської і районної рад Івано-Франківської області». У своїй позовній заяві позивач [PERSON] просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України»(із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р). /далі Наказ/. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працює на 0,5 посади лікарем гінекологом дитячого та підліткового віку жіночої консультації пологового будинку. У п.1 наказу №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників у порядку пункту 2 ст.32 КЗпП України» вказано - вивести зі штатного розпису жіночої консультації пологового будинку Калуської ЦРЛ 0,5 посади лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку жіночої консультації пологового будинку Калуської ЦРЛ та введено 0,5 посади лікаря гінеколога дитячого та підліткового віку в поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ. Пунктом 2 цього наказу позивача [PERSON] , який працює на 0,5 посади лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку жіночої консультації пологового будинку Калуської ЦРЛ, відповідно до п.2 ст.32 КЗпП України, перемістити на 0,5 посади лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку в поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ з 01.01.2018 року. Наказом №323 від 28.12.2017р. «Про внесення змін до наказу №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України» внесено зміни та викладено п.2 у наступній редакції : [PERSON] , який працює на 0,5 лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку жіночої консультації пологового будинку Калуської ЦРЛ, відповідно до пункту 2 статті 32 Кодексу законів про працю України, перемістити на 0,5 посади лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку в поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ в п`ятиденний термін з дня виходу на роботу після перебування на листку непрацездатності». Позивач вважає, що наказ №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України»(із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р.) є незаконним, суперечить вимогам чинного законодавства та є таким, що порушує його права та законні інтереси, виходячи з наступних міркувань. При винесенні Наказу відповідач прийшов до висновку, що [PERSON] можна перемістити в інший структурний підрозділ без його згоди, зіславшись на ч.2 ст.32 КЗпП України. Однак у даній спірній ситуації існує зміна істотних умов праці. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Крім того позивач вказав на те, що відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію, допускається тільки за згодою працівника. А так як своєї згоди на переведення позивач [PERSON] не давав, тому відсутні підстави для прийняття Наказу. Через це Наказ слід визнати незаконним та скасувати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у попередніх судових засіданнях позовну вимогу підтримував у повному об`ємі та просив її задоволити. 10.02.2020 року у судове засідання черговий раз не прибув, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. До початку судового розгляду по суті направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на листку непрацездатності. У судове засідання 10.02.2020 року представники відповідача\~КНП «Центральної\~районної лікарні\~Калуської міської\~та районної\~рад Івано-Франківської\~області» -\~Онушканич І.В.\~та Кінаш\~Н.О. не з`явились, однак у попередніх судових засіданнях позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Зі змісту заяви від 20.01.2020 року вбачається, що представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить судові засідання проводити без його участі. У судовому засіданні16.05.2018 року свідок [PERSON] суду пояснила, що згідно наказу №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України»(із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р.) вона повинна працювати на посаді акушерки поліклінічного відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ. Однак оглянувши кабінет поліклінічного відділення дитячої лікарні, у якому вона разом із лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку [PERSON] мала би працювати, вважає його не придатним для роботи. Хоча у цьому ж поліклінічному відділенні дитячої лікарні, у інших кабінетах, працюють інші лікарі та приймають хворих. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями тст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Копіями наказу №315 від 13.12.2017р. та №323 від 28.12.2017р./а.с.5-6/ підтверджено, що адміністрацією Калуської ЦРЛ були винесені оскаржувані накази. Копією трудової книжки позивача [PERSON] /а.с.7-8/ підтверджено, що останній працював лікарем-гінекологом дитячого та підліткового віку жіночої консультації пологового будинку. Копією витягу зі статуту/а.с.27-29/ підтверджено, що КНП «Центральної районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» є неприбутковим, багатопрофільним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я для надання медичної, консультативної та спеціалізованої допомоги жителям міста Калуша та Калуського району та координації діяльності щодо забезпечення державної політики в галузі охорони здоров`я. Копією службової записки/а.с.33/ підтверджено, що заступник головного лікаря Калуської ЦРЛ з охорони дитинства та пологової допомоги [PERSON] звернувся до головного лікаря Калуської ЦРЛ з проханням забезпечити поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ відповідним фахівцем з дитячої гінекології. Копією Посадової Інструкції лікаря лікарем-гінекологом дитячого та підліткового віку жіночої консультації/а.с.37-39/ підтверджено, що позивач [PERSON] з нею ознайомлений 02.01.2015 року. Копією Акту про роз`яснення змісту наказу/а.с.43-44/ підтверджено, що [PERSON] 29.03.2018 року о 10.39 доведено до відома, що він повинен бути переміщений у поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ у п`ятиденний термін з дня виходу з листка непрацездатності. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах справи не існує. Суд, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні пояснення сторін, свідка та письмові докази встановив, що позивач [PERSON] не навів у своїй позовній заяві та не довів у судових засіданнях жодних фактичних доказів, які б підтверджували зміну істотних умов праці для нього, а також, жодних пояснень про те, в чому саме на його думку полягає зміна істотних умов праці та якою нормою чинного законодавства регулюються зміни тих істотних умов праці, які відбулися саме в його роботі. Потреба переміщення позивача [PERSON] була зумовлена виробничою необхідністю, оскільки, як вбачається зі змісту службової записки заступника головного лікаря Калуської ЦРЛ з охорони дитинства та пологової допомоги [PERSON] , останній звернувся до головного лікаря Калуської ЦРЛ з проханням забезпечити поліклінічне відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ відповідним фахівцем з дитячої гінекології, а позивач якраз і являється фахівцем з дитячої гінекології. Видаючи накази №315 від 13.12.2017 року «Про переміщення працівників в порядку п.2 ст.32 КЗпП України»(із змінами згідно з наказом №323 від 28.12.2017р.), відповідач керувався необхідністю забезпечити повноцінне функціонування поліклінічного відділення дитячої лікарні Калуської ЦРЛ усіма необхідними фахівцями. Позивачу [PERSON] повністю збережено всі істотні умови праці, передбачені ч.3 ст.32 КЗпП України/ систем та розмірів оплати праці, пільг, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше/. Переміщення працівника в інший структурний підрозділ у тій же місцевості є безумовним правом роботодавця, яке передбачене ч.2 ст.32 КЗпП України. Позовні вимоги позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження, як у матеріалах справи, так і в судовому засіданні, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.32 КЗпП України та

Outcome: dismissed