Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі ? частини від його заробітку(доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що син є учнем 11 класу Хижівської Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Баранівського району Житомирської області (далі Школа), повністю знаходиться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги своєму сину, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], який навчається у Школі. Строк навчання до 31 травня 2016 року. Відповідно до виконавчого листа № 2-995 від 11.08.2004 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття, тобто до 20.01.2016 року. Син проживає разом з матірю, окремо від відповідача. Домовленості про утримання дорослого сина, який продовжує навчання, сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільний син сторін [PERSON], який на момент розгляду справи досяг повноліття, навчається у Школі, є учнем 11 класу; йомуне виповнилось 23 роки та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків. Відповідач є здоровою особою 41 року, має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює в ПрАТ «ВКФ Леся» в м. Новоград-Волинський Житомирської області, а тому може надаватисвоєму синові матеріальну допомогу на період його навчання. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.05.2016 року 1 399 грн., ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»); а також потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку та позов визнав повністю, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання повнолітнього сина, який навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки мінімальний розмір аліментів, установлений ч. 2 ст. 182 СК України, застосовується тільки при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial