overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] , мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак за твердженням позивача в добровільному порядку надання коштів не здійснює, тому позивач бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку. За таких обставин [PERSON] просила стягувати з відповідача на утримання доньки 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Позивач, через канцелярію суду, подала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач, через канцелярію суду, подав заяву в якій підтримав позов та не заперечував проти його задоволення, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. В судовому засіданні встановлено, що після розлучення відповідач самоусунувся від своїх обов`язків по вихованню та утриманню їх спільної дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначене та надані в судовому засіданні докази і пояснення, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 141 ЦПК України в розмірі 704,80 грн. на користь держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач в своїй позовній заяві зазначив, що 22.02.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження від 22.02.2003 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 131, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 20.04.2004 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 553, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через протилежні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з лютого 2016 року, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просив розірвати шлюб. До початку судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує, та наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Спору про поділ майна та визначення проживання дитини не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що 06.10.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 06.06.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1714, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 23.08.2007 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1768, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з липня 2018 року, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просив розірвати шлюб. До початку судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Відповідач надала заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач в своїй позовній заяві зазначив, що 04.08.1990 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.08.1990 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 58, виданим Відділом ЗАГС Улянівського райвиконкому Кіровоградської області. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 03.11.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 298, виданим відділом РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через протилежні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з кінця 2015 року, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просив розірвати шлюб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року справу направлено до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю. До початку судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує, та наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Спору про поділ майна та визначення проживання дитини не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що 28.08.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 28.08.2010 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 447, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 30.10.2010 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 3749, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. До початку судового засідання, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 15 грудня 1988 року між позивачем та відповідачем Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених у місті Києві укладено шлюб, про що зроблено запис №6462, та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.02.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1191, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.07.2013 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 11240 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. До початку судового розгляду представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує. Спору про поділ майна та визначення проживання дитини не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 21.02.2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданого повторно 12.02.2019 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 269, виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу дітей не мають. Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності позивача, позов підтримав та просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 12). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 21.02.2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданого повторно 12.02.2019 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 269, виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.6). Від шлюбу сторони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відтак суд робить висновок, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 22.06.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що відповідач матеріально її та дитині не допомагає, всі витрати з утримання дитини позивач несе самостійно, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в розмірі однієї шостої від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 16.10.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Позивач подала заяву, у якій підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов. Відповідач подав заяву, в якій визнав позов в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved