Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У поданому позові [PERSON] , який продовжує навчання у «Центрально-Європейському університеті» ПрАТ «Українсько-Польський вищий навчальний заклад» на денному відділенні та платній основі, просить стягнути зі свого батька [PERSON] аліменти на власне утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до закінчення навчання. На обґрунтування у позові вказав, що внаслідок навчання на платній основі за контрактом, без отримання стипендії, потребує матеріальної допомоги, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. [PERSON] звернувся з клопотання про розгляд справи без нього, вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/8 частини заробітку, просить розглядати справу за його відсутності, про що вказав у поданій заяві. Також у письмових поясненнях [PERSON] зазначив, що піклується за хворою матір`ю, яка потребує догляду (а.с.12). Суд, дослідивши представлені докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до частин 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно з правозастосовними орієнтирами постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.20) - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За приписом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи вбачається, що батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2-5). Відповідачем не надано доказів про неможливість надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Разом з тим, згідно медичної довідки мати відповідача дійсно хворіє і потребує постійного стороннього догляду, який надає саме [PERSON] , що є обставиною підлягаючою врахуванню при визначенні розміру аліментів. З огляду на викладене, законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд приходить до переконання, що позивачем не доведена спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, а тому вважає необхідним визначити розмір аліментів 1/8 частину доходу, частково задовольнивши вимоги. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial