Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 19.08.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Станом на 26.10.2020 року [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ «КБ «Приватбанк» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 19 057 грн. 04 коп. заборгованості. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки жодних договорів з АТ «КБ «Приватбанк» він не укладав. У відповіді на відзив на позовну заяву представник АТ «КБ «Приватбанк» просив задовольнити позов повністю, посилаючись на порушення [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до АТ «КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, яка прийнята судом до провадження. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що фактично кредитний договір з АТ «КБ «Приватбанк» ним не укладався, анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг він не підписував, а тому просить суд визнати кредитний договір недійсним. У судове засідання Представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні [PERSON] проти первісного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що 19.08.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір на підставі підписаної [PERSON] цифровим власноручним підписом із застосуванням стилусу Анкети-заяви, за умовами якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 15 000 грн. 00 коп. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 15-64). При укладенні кредитного договору [PERSON] пред`явлено уповноваженому представнику АТ «КБ «Приватбанк» паспорт громадянина України серії [NUMBER] , копія якого долучена до позовної заява АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 66-67). Як вбачається із виписки по особовому рахунку [PERSON] , він користувався кредитними картками АТ «КБ «Приватбанк» з серпня 2017 року, неодноразово проводив операції з поповнення рахунку з терміналу самообслуговування, поповнення мобільних телефонів, в тому числі за номером указаним у зустрічній позовній заяві, покупок у роздрібній торговельній мережі, а також з повернення товарів (а.с. 74-97). З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 26.10.2020 року вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає - 19 057 грн. 04 коп., з яких 16 632 грн. 61 коп. заборгованість за простроченим тілом кредитом, 2 424 грн. 43 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-12). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно пп. 5 п. 3 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Пунктом 6 цього Положення передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ «КБ «Приватбанк» [PERSON] підписано цифровим власноручним підписом за допомогою стилусу, ним надано співробітнику банку копії особистих документів, одержано банківські картки, які в подальшому ним використовувались для здійснення розрахункових операцій, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Разом з цим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У анкеті-заяві [PERSON] від 19.08.2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ «КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми процентів. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає можливим стягнути з відповідача фактично отримані грошові кошти у сумі 16 632 грн. 61 коп. Оскільки первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов залишається судом без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial