Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на його користь 98\~560,54 грн, з яких 47\~807,64 грн заборгованість по заробітній платі, 50\~752,90 грн середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.05.2020 по 10.02.2021. Позовні вимоги мотивував тим, що 15.04.1997 було прийнято на роботу до АТ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ», яке 05.09.2011 перетворено в ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ». 18.05.2020 позивача було звільнено за власним бажанням. На момент звільнення [PERSON] була нарахована, але не виплачена до часу звернення до суду заробітна плата в сумі 47\~807,64 грн. 24.06.2020 позивач звертався до Урядової гарячої лінії, до Головного управління Держпраці у Харківській області, про результати розгляду його було повідомлено 22.07.2020 листом. Позивач зазначає, що в порушення ст.47,116 КЗпП України відповідач не виплатив в день звільнення заробітну плату. На підставі ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 19.05.2020 по 10.02.2021 із урахуванням середньоденної заробітної плати, яка згідно з розрахунком склала 274,34 грн. Загальна сума за зазначений період склала 50\~752,90 грн. Також позивачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. 12.03.2021 до суду надійшов відзив на позов від відповідача в особі генерального директора Козлова І.В., в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не наведено жодних доказів, які б свідчили про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати на момент звільнення та її розмір. Відповідач зазначає, що розрахункові листки, на які посилається позивач, мають невідоме походження, оскільки роздруковані з комп`ютера та жодним чином не завірені роботодавцем та не містять інформацію щодо існування заборгованості роботодавця перед працівником, а тому не можуть бути прийняті судом як допустимі докази. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не вірно розраховано період нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наказів №41/1-к від 31.03.2020, №22/1-к від 29.05.2020 по підприємству було змінено графік роботи та встановлено 4 робочих дня в місяць. Тому з моменту звільнення позивача до дня подання позову до суду пройшло не 185 робочих днів, а 125. Отже розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі з урахуванням податків та зборів становить 34\~292,50 грн. Позивачем не зазначено, що сума середнього заробітку включає податки та збори, що порушує права відповідача як роботодавця та призводить до подвійного стягнення з нього податків і зборів. На думку відповідача, в резолютивній частині рішення суду при вирішенні питання про стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Відповідач зазначає, що така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/100023/16-ц. Відповідач вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є неспівмірним із ймовірними втратами позивача. Відповідачем зроблено розрахунок розміру майнових втрат, яких зазнав позивач у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні як відсотки за кредит з метою збереження рівня свого життя. Відповідач стверджує, що на такому способі визначення втрат працівника наполягає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Відповідно до розрахунку відповідача орієнтовні майнові втрати позивача склали 2574,73 грн, що в 20 разів менше ніж сума середнього заробітку, які заявляє до стягнення позивач, що на думку відповідача, свідчить про те, що обсяг відповідальності роботодавця є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також відповідач зазначає про те, що позивач не звертався за захистом своїх прав протягом дев`яти місяців, що свідчить про навмисне зволікання з метою стягнення з підприємства не заборгованості по заробітній платі більшої суми в розмірі середнього заробітку, передбаченого ст.117 КЗпП України. Відповідач стверджує, що виплата середнього заробітку за весь час затримки виплати звільненому працівникові за ст.117 КЗпП України передбачається лише з вини власника або уповноваженого ним органу. Проте в діях відповідача відсутня вина, як обов`язкова ознака правопорушення, передбаченого ст.117 КЗпП України, оскільки постановою приватного виконавця Попляка В.В. від 31.07.2019 по виконавчому провадженню №59685640, постановою старшого державного виконавця Машкіної І.О. на виконавчому провадженню №60817053 від 09.12.2019 на рахунки ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» було накладено арешт, що унеможливлювало проведення будь-яких розрахунків з працівниками. На сьогодні існує зведене виконавче провадження №61021467 в рамках якого рахунки відповідача арештовані. 26.03.2021 від позивача в особі його представника надійшла відповідь на відзив, в які позовні вимоги підтримав повністю. Зазначає, що у розрахункових листках вбачається заборгованість по заробітній платі на кінець травня 2020 року в сумі 47\~807,64 грн. Відповідачем ця обставина не спростована. З індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб станом на 09.02.2021 вбачається, що відповідачем нараховувалася заробітна плата, що узгоджується із розрахунковими листками. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 18.03.2021 за період з 18.03.2017 по 18.03.2021 відповідачем на картку [PERSON] перерахована заробітна плата у розмірі 6035,10 за лютий 2019 року, 5369,55 за березень 2019 року, 7452,88 грн за квітень 2019 року та лікарняний за березень 2019 року в сумі 964,81 грн. Борг по заробітній платі утворився за період з травня 2019 року по травень 2020 року. Довідку про заборгованість по заробітній платі на усне звернення видано не було. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових відносинах, за що йому повинна бути сплачена заробітна плата. Розрахунковий лист містить відомості про зарплату, а відомості зазначені у листках відповідачем не спростовані. Представник позивача не погоджується із альтернативним розрахунком середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, наданим відповідачем. Накази, на які посилається відповідач не були доведені до відома позивача під підпис, а тому такий розрахунок не може братися до уваги. Позивач вважає недоречним посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, як такі, що стосувалися інших підстав. Посилання відповідача на накладення арешту не повинно прийматися до уваги, оскільки в постанові ДВС зазначено про накладення арешту на всі грошові кошти, які знаходяться на відкритих рахунках і які будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, які є на рахунках накладення арешту і звернення стягнення на які заборонені законом і належать боржникові. Крім того, виконавчі провадження, на які посилається відповідач у відзиві є завершеними, а борг позивача по заробітній платі не погашено навіть частково. 17.02.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача\~у судовому\~засіданні підтримав\~позовні вимоги\~в повному\~обсязі та\~просив їх\~задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за відсутності представника позивача або про відкладення справи не надходило, тому на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позов. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З 15.04.1997 [PERSON] був зарахований слюсарем механо-збірних робіт до АТ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на підставі наказу №22-к від 15.04.1997. 05.09.2011 АТ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» перетворено у ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ». 18.05.2020 [PERSON] був звільнений на підставі наказу №52-к від 18.05.2020. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6-8), витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-14), копією наказу про припинення трудового договору (а.с.16). З наданих позивачем розрахункових листків вбачається, що станом на травень 2020 року борг за підприємством на кінець місяця становить 47\~807,64 грн (а.с.5). З листа Головного Управління Держпраці у Харківській області від 22.07.2020 №Т-566/УГЛ/02.03/12-09/7218 на ім`я [PERSON] повідомляється, що у зв`язку зі зверненням позивача інспектором праці ГУ Держпраці у Харківській області неодноразово здійснювалися виходи за юридичною адресою підприємства, проте перевірку провести не виявилося можливим, порушення фіксувалося працівниками поліції та роз`яснено право звернення для захисту порушеного права до суду (а.с.17). Згідно з розрахунком відповідача сума, яку позивач міг би сплатити як відсотки, взявши кредит за 2020 рік та 2021 рік склала 2574,73 грн (а.с.40-47). Відповідно до наказу №39-к від 17.03.2020 [PERSON] вступив на посаду генерального директора ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» (а.с.48). Відповідно до довідки про режим роботи ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» з березня 2020 року по вересень 2020 року на підприємстві було змінено режим роботи: на підставі наказу №147/1-к від 30.11.2019 в лютому 4 робочих дня, в березні 4 робочих дня; на підставі наказу №7/1-к від 30.01.2020 в квітні 4 робочих дня, в травні 4 робочих дня; на підставі наказу №41/1-к від 31.03.2020 в червні 4 робочих дня, в липні 4 робочих дня; на підставі наказу №55/1-к від 29.05.2020 в серпні 4 робочих дня, у вересені 4 робочих дня. У серпні 2020 року на підставі наказу №61/1-к від 14.08.2020 було скасовано режим неповного робочого часу з 01 вересня 2020 року і встановлено п`ятиденний робочий тиждень (а.с.49). З постанов про арешт коштів боржника у виконавчих провадженнях №59685640 та №60817053 вбачається, що 31.07.2019 та 09.12.2019 накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на підставі виконавчих документів виданих судами (а.с.50-51, 52). Позивачем надано розрахункові листки за період січень 2019 року травень 2020 року, з яких вбачається що станом на кінець травня 2020 року, тобто коли позивача було уже звільнено, за підприємством рахувався борг по заробітній платі у сумі 47\~807,64 грн (а.с.65-70). З форми ОК-7 вбачається, що [PERSON] за травень січень 2019 рік нараховано заробітну плату у сумі 52\~200,79 грн, за січень по травень 2020 року заробітну плату у сумі 19\~941,09 грн (а.с.71). З виписки по картці [PERSON] за період з травня по грудень 2019 року отримав заробітну плату у загальній сумі 19\~822,34 грн (а.с.72). З даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження №59685640 та №60817053, в яких були накладені арешти на грошові кошти відповідача, завершені (а.с.73, 74). Що стосується відсутності доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі та посилання на недопустимість доказів, а саме: розрахункових листів наданих позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. На нормативному рівні не затверджена форма «зарплатного» розрахункового листа. Тож цей лист надається у довільній формі і оскільки відповідачем не спростовано відомостей щодо заборгованості по заробітній платі жодним достатнім доказом перед колишнім працівником [PERSON] , суд приймає ці докази та встановлює на їх підставі наявність у відповідача перед працівником (позивачем у справі) заборгованості по заробітній платі у сумі 47\~807,64 грн, вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у заявленій позивачем сумі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.1 ст.52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п`ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. П`ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою. Відповідно до ч.1 ст.56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Натомість відповідачем при посиланні на неповний робочий тиждень не надано підтвердження (достатніх доказів) наявності угоди між працівником і власником про неповний робочий тиждень, а тому судом аргумент щодо неправильного розрахунку позивачем кількості робочих днів затримки розрахунку судом не приймається та не враховується. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правильно розрахована кількість робочих днів за період затримки розрахунку за час затримки за період з 19.05.2020 по 10.02.2021, яка складає 185 робочих днів. Отже вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 19.05.2020 по 10.02.2021 підлягають задоволенню. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Згідно з п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. П.8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З форми ОК-7 позивача вбачається, що його заробітна плата за два останні місяця перед звільненням становила: 3083,45 грн за березень 2020 року, 1097,37 грн за квітень 2020 року, загалом за два місяці перед звільненням - 4180,82 грн (а.с.71). З розрахункових листів [PERSON] вбачається, що за березень, квітень 2020 року робочі дні склали загалом 14 днів (а.с.70). Середньоденна заробітна плата для обчислення суми виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до п.2 Порядку складає 298,63 грн (4180,82 грн :14). Водночас позивачем зроблено розрахунок середньоденної заробітної плати в сумі 274,34 грн, що є менше, ніж розрахував суд. Оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, суд не виходить за межі позовних вимог та розраховує середній заробіток, який підлягає до стягнення з розрахунку середньоденного заробітку в сумі 274,34 грн за 185 робочих днів за період затримки розрахунку. Стосовно посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц, яка на думку відповідача, передбачає зменшення виплат як неспівмірних із ймовірними втратами позивача. Велика Палата ВС встановила, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.86 постанови). Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України(п.87 Постанови). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п.89 постанови). Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. 91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (п.92 Постанови). Враховуючи значний розмір заборгованості по заробітній платі, що виник протягом тривалого періоду травень 2019 року травень 2020 року, тобто при наявності систематичної затримки виплати заробітної плати працівникові під час перебування його у трудових відносинах з роботодавцем та в наступному протягом тривалого часу після звільнення (травень 2020 року лютий 2021 року), недоведеність поважної причини такого прострочення (накладення арешту на рахунки відповідача не враховується, оскільки арешт не накладається на заробітну плату на рахунках, як такі, на які звернення стягнення заборонено), ігнорування перевірок органів, що перевіряють дотримання законодавства про працю, суд не вбачає підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Отже до сплати підлягає середній заробіток за період фактичної затримки остаточного розрахунку в межах заявлених вимог з 19.05.2020 по 10.02.2021 (185 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 274,34 грн. Середній заробіток за час затримки виплати дорівнює 50\~752,90 грн (274,34 грн х 185 робочих днів), тобто суд задовольняє позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку повністю у сумі 50\~752,90 грн. При цьому зазначення відповідача про те, що в резолютивній частині рішення суду при вирішенні питання про стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку обов'язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку не знаходить свого підтвердження у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/100023/16-ц, як про це зазначає відповідач. Відповідно до такої правової позиції суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.\~\~ Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору за дві позовні вимоги покладається на відповідача та підлягають стягненню на користь держави. Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ»на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. На підтвердження понесених витрат [PERSON] подано договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021, укладений між адвокатом Бірючинським Е.О. та [PERSON] (а.с.18-19), додаток до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 (а.с.20), квитанцію до прибуткового касового ордера №01/02 від 01.02.2021 (а.с.21), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О. (а.с.22), акт про прийняття передачі наданих послуг від 10.02.2021 (а.с.23). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання\~розподілу судових\~витрат,\~суд має\~з`ясувати склад\~та розмір\~витрат,\~пов`язаних з\~оплатою правової\~допомоги.\~На підтвердження\~цих обставин\~суду повинні\~бути надані\~договір про\~надання правової\~допомоги (договір\~доручення,\~договір про\~надання юридичних\~послуг та\~ін.),\~документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних із\~наданням правової\~допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки,\~посвідчення про\~відрядження). Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі\~наданих суду\~доказів суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 6000 грн. Суд зменшив ці витрати, заявлені позивачем на 1000 грн, які згідно з розрахунком суми гонорару нараховані адвокатом Бірючинським Е.О. за представництво та захист інтересів клієнта в суді, а фактично адвокат Бірючинський Е.О. не представляв інтереси [PERSON] у суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved