Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У первісному позові [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/3 нерухомого майна колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] та на 5/36 майна того ж господарства в порядку спадкування після смерті [INFO] його матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтував тим, що спірне майно відносилось до суспільної категорії колгоспного двору, членами на 15.04.1991 року якого був сам позивач, його матір та батько. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вибули з колгоспного двору відповідно у 1976, 1974, 1988 році і втратили право на частку в майні. Таким чином, майно двору належало трьом його членам в рівних частках по 1/3. Після смерті матері спадкує її частку в майні двору по заповіту разом із [PERSON] в рівних частках по 1/2. Його батько [PERSON] та сестри [PERSON], [PERSON] мають право на обов'язкову частку, яка з врахуванням загальної кількості спадкоємців у 9 осіб становитиме 1/54 на кожного. Відтак на нього і [PERSON] припадатиме по 5/36 майна. У видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав відмову нотаріуса, оскільки спірне майно не було зареєстроване у державних органах. Однак відомості про господарство внесені у погосподарські книги сільської Ради, а раніше чинне законодавство не вимагало державної реєстрації. Самочинне будівництво при технічній інвентаризації не виявлене, будівлі відповідають державним нормам і правилам. У зустрічному позові з врахуванням уточнень в попередньому засіданні відповідачі просять визнати за [PERSON] право власності та 19/90 спірного майна, за [PERSON] - на 17/60 майна, за [PERSON] і [PERSON] по 1/90 майна, а первісний позов задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право на 17/60 майна. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] і [PERSON] станом на 15.04.1991 року не втратили право на частку в майні колгоспного двору, оскільки вибули з нього менше, ніж за три роки до цієї дати. Відтак майно двору належало 5 особам, а спадкування за заповітом [PERSON] має проводитись щодо належної їй 1/5 частки. З врахуванням права на обов'язкову частку трьох спадкоємців провели розрахунки часток відповідно до заявлених вимог. Третя особа [PERSON] у своєму позові просить визнати за ним право власності на 1/5 майна колишнього колгоспного двору з тих підстав, що вибув з нього у серпні 1990 року, тим самим зберіг своє право на частку у майні двору разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та померлою матір'ю [PERSON] В судовому засіданні позивач по первісному позову свої вимоги підтримав в повному об'ємі, зустрічний позов визнав частково, позов третьої особи не визнав. Відповідачі свій зустрічний позов підтримали в повному об'ємі, первісний позов визнали частково, позов третьої особи визнали повністю. Третя особа свій позов підтримав, первісний та зустрічний позови визнав частково. В судовому засіданні особи, що беруть участь в справі, дали пояснення, в яких кожен підтримав викладені в позовних заявах фактичні обставини. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рідними братами і сестрами та дітьми [PERSON] і [PERSON], що стверджено відповідними свідоцтвами про народження і сторонами не оспорюється. Згідно з відомостями погосподарських книг Машівської сільської Ради Любомльського району Волинської області за 1986-1995 роки у селі Машів зареєстровано колгоспний двір, головою якого була [PERSON] Довідками Машівської сільської Ради стверджено, що колгоспний двір розташований у [ADDRESS]. З погосподарських книг та довідок Машівської сільської Ради вбачається, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON] З двору вибули [PERSON] у місто Феодосія 16.08.1988 року, [PERSON] - 25.08.1990 року. За відомостями погосподарських книг двір мав житловий будинок 1974 року побудови та сарай 1977 року побудови. Згідно із технічним паспортом на спірне домоволодіння до нього входять житловий будинок з прибудовою і сарай 1973 року загальною вартістю 71735 гривень, два сараї, гараж, навіс, вбиральню 1991 року побудови загальною вартістю 17844 гривні, огорожу 2012 року побудови вартістю 29740 гривень. Згідно із свідоцтвом серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. Довідкою Машівської сільської Ради стверджено, що у померлої [PERSON] є 9 спадкоємців, в тому числі, сторони даної справи. Згідно із заповітом [PERSON], посвідченим 2011 року Машівською сільською Радою, вона заповіла належний їй будинок [PERSON] і [PERSON] по ? частки кожному. З наведених доказів суд приходить до висновку, що станом на 15.04.1991 року спірне господарство відносилось до суспільної категорії колгоспного двору, а його членами були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із ст.120 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року(далі ЦК України 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч.2 ст.123 ЦК України 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Статтею 126 ЦК України 1963 року встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Враховуючи такі положення закону і проаналізовані докази, суд вважає, що на момент припинення колгоспного двору(15.04.1991 року) право на частку в його майні мали члени двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] і [PERSON], які вибули з нього до збігу трирічного строку. При цьому двоє останніх таке право мали на майно, що існувало на час залишення ними колгоспного двору: на будинок з прибудовою та сарай(Б-1) 1973 року побудови. При цьому суд вважає, що посилання сторони первісного позивача на пропуск відповідачами і третьою особою строку позовної давності щодо цієї частини майна є безпідставним. Саме по собі припинення статусу спірного майна як колгоспного двору станом на 15.04.1991 року не припиняло права на частку в його майні [PERSON] і [PERSON] В подальшому і по даний час жоден із членів двору, в тому числі, позивач [PERSON], відповідач [PERSON] і спадкодавець [PERSON], не зареєстрували своїх прав на нерухоме майно. На момент виникнення спірних відносин(1991 рік) чинне на той час законодавство не вимагало реєстрації житлових будинків в сільських населених пунктах. Позов як [PERSON], так і іншими особами в даній справі заявлено не про витребування частки, а про визнання права власності, в тому числі, в порядку спадкування. Згідно із п.37 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014 року №5 «З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.» Отже, відповідно чинного на 1991 рік законодавства члени колгоспного двору, що вибули з нього до збігу встановленого ст.126 ЦК України 1963 року трирічного строку, набули право власності на рівну частку з іншими членами двору, що залишились в ньому проживати. Решта майна двору 1991 року побудови на момент припинення його статусу як колгоспного належало на праві спільної власності членам двору [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже, частина майна колгоспного двору має ділитись між п'ятьма особами, частина - між трьома особами. Така обставина впливатиме на розмір часток при спадкуванні, тому суд вважає необхідним провести визначення і розрахунок таких часток провести окремо щодо кожного виду майна. При цьому суд бере до уваги визнаний всіма сторонами і підтверджений довідкою Машівської сільської Ради та заявами нотаріусу факт того, що по закону у [PERSON] є 9 спадкоємців, а прийняли спадщину [PERSON], [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку ст.1269 ЦК України. Спадкування частки [PERSON] в майні двору здійснюватиметься в порядку ст.ст.1233-1236 ЦК України по заповіту спадкоємцями [PERSON] і [PERSON], а [PERSON], як непрацездатний вдівець, та [PERSON] і [PERSON], як непрацездатні повнолітні діти спадкоємця, згідно із ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку. Розмір часток при поділі і спадкуванні частини майна з розрахунку п'яти власників буде таким. [PERSON] має право на 1/5 майна. Розмір обов'язкової частки, на яку мають право [PERSON], [PERSON] і [PERSON], становитиме 1/5 : 9 :2 = 1/90 або на трьох осіб 1/30. Для спадкування за заповітом залишається 1/5 - 1/30 = 1/6 належного [PERSON] майна або по 1/12 на кожного спадкоємця. Отже, [PERSON] в цій частині спадкового майна належатиме 1/5 + 1/90 = 19/90, [PERSON] і [PERSON] по 1/5 + 1/12 = 17/60 майна. При визначені часток і спадкування решти майна щодо трьох співвласників розрахунок буде таким. Обов'язкова частка у спадковому майні становитиме 1/3 : 9 : 2 = 1/54 кожному спадкоємцю, що має на неї право, а на трьох осіб припадатиме 1/18 спірного майна. Розмір частки, що спадкуватиметься по заповіту, становитиме: 1/3 - 1/18 = 5/18 спірного майна. На кожного із спадкоємців по заповіту припадатиме 5/18 : 2 = 5/36 майна. Таким чином, [PERSON] належить 1/3 + 1/54 = 19/54 частки від цього спірного майна; [PERSON] - 1/3 + 5/36 = 17/36 майна, [PERSON] - 5/36 майна, [PERSON] і [PERSON] - по 1/54 спірного майна. Крім розрахованих часток майна, згідно із технічним паспортом на домоволодіння має огорожу 2012 року побудови вартістю 29740 гривень. На час побудови огорожі в будинку проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час розгляду даної справи жодна із сторін не навела переконливих доказів виключно своєї участі в будівництві цієї частини майна. З огляду на положення ст.ст.186, 331 ЦК України суд вважає наявними підстави для визнання цієї частини майна спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Відтак спадкування належної [PERSON] частки 1/3 слід визначити таким чином. Обов'язкова частка становитиме 1/2 : 9 : 2 = 1/36(на трьох спадкоємців припадає 1/12). До спадкування за заповітом лишається 1/2 - 1/12 = 5/12 або по 5/24 кожному спадкоємцю. Розмір часток складатиме: у [PERSON] - 1/2 + 1/36 = 19/36, у [PERSON] і [PERSON] - по 5/24, у [PERSON] і [PERSON] по 1/36 майна. Таким чином, по справі встановлено, що і первісний, і зустрічний позови, а так само і позов третьої особи підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на сторони пропорційно заявленим вимогам. Виходячи із загальної вартості майна в грошовому вираженні належатиме: - [PERSON] (19/90 х 71735) + (19/54 х 17844) + (19/36 х 29740) = 37118 гривень(судовий збір щодо задоволеної суми становитиме 371,18 гривні, які підлягають стягненню в його користь з [PERSON], решта 48,65 гривні зайво сплаченого збору слід повернути); - [PERSON] належатиме (17/60 х 71735) + (17/36 х 17844) + (5/24 х 29740) = 34947 гривень(судовий збір становитиме 349,47 гривні, що підлягають стягненню в його користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах по 87,37 гривні з кожного, решта від сплаченого збору відшкодуванню не підлягає у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог); - [PERSON] належатиме (17/60 х 71735) + (5/36 х 17844) + (5/24 х 29740) = 28999 гривень( судовий збір становитиме 289,99 гривні, що підлягає стягненню з [PERSON], решта збору відшкодуванню не підлягає у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог); - [PERSON] і [PERSON] по (1/90 х 71735) + (1/54 х 17844) + (1/36 х 29740) = по 1953 гривні(судовий збір становитиме 243,60 гривні і підлягає вішкодуванню [PERSON]П.); - [PERSON] 1/5 х 71735 = 14347 гривень(судовий збір в сумі 243,60 гривні підлягає відшкодуванню з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 48,72 гривні з кожного). Заявлена [PERSON] вимога про відшкодування його витрат на правову допомогу як судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки згідно із ст.88 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені стороною і документально підтверджені судові витрати. Представник [PERSON] надала договір про надання правової допомоги та розрахунок відповідності витрат законодавству. Однак жодних доказів того, що обумовлена вартість послуг з надання допомоги була сплачена, тобто понесена [PERSON] в розумінні ст.88 ЦПК України, суду не надано.

Outcome: partial