Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

У лютому 2019 року до суду звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Спадкодавець склав за свого життя заповіт щодо своїх земельних ділянок, які заповів [PERSON] та позивачу в рівних частках. Крім того, на обов`язкову частку в спадщині претендує відповідач, яка є дружиною померлого. Позивач дізнався про існування заповіту від відповідача лише 21.01.2019 року, тому ним фактично було пропущено строк прийняття спадщини. Оскільки позивач вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, він звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк відповідачу для подання відзиву. Відповідач подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позову. На думку відповідача позивачу було відомо про смерть брата (її чоловіка), а відтак, причини пропуску ним строку для прийняття спадщини не є поважними. Відповідач зазначила, що весь тягар лікування чоловіка під час онкологічної хвороби несла лише вона, позивач нехтував своїми сімейними обов`язками, а тому не має права претендувати на спадщину. Третя особа [PERSON] подала заяву, у якій повідомила, що померлий [PERSON] доводився їй двоюрідним братом. Про наявність заповіту їй стало відомо лише в січні 2019 року з телефонної розмови з відповідачем. В телефонній розмові відповідач їй пояснила, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але у нотаріуса відповідачу стало відомо, що її померлий чоловік склав на ім`я [PERSON] та на позивача заповіт, а тому відповідач запропонувала [PERSON] написати заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] у заяві до суду зазначила, що не заперечує проти ухвалення судом рішення щодо задоволення позову про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Представник Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.06.2018 року [NUMBER] (а.с. 10). 03.07.2002 року [PERSON] було складено заповіт, яким він заповів земельну частку розміром 4,53 умовних кадастрових гектари в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Заповіт було посвідчено секретарем виконкому Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області (а.с. 11). 21.01.2019 року позивач звернувся до секретаря виконкому Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області із заявою про прийняття спадщини (а.с. 13). Листом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 24.01.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. На підставі матеріалів, що містяться у спадковій справі померлого [PERSON] , судом встановлено, що відповідач звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 22.08.2018 року (а.с. 121). 28.08.2018 року державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. направлено запит до Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області щодо надання копії заповіту. 10.09.2018 року копії заповітів були отримані. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 565/1145/17 (Постанова від 26.06.2019 року). Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивачу було відомо про існування заповіту, складеного померлим. А відтак, суд доходить висновку про об`єктивні і істотні труднощі прийняття спадщини, а відповідно і поважність причин пропущення позивачем шестимісячного строку з моменту смерті брата. Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що позивач не допомагав брату під час тривалої хвороби останнього та нехтував своїми сімейними обов`язками, а відтак, не має права спадкувати за заповітом. Оскільки вказані факти не є підставою усунення від права на спадкування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини та наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім є двомісячний строк з моменту набрання законної сили цим рішенням.

Outcome: approved