Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки нерухомого майна в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу № 734 від 12.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., належить на праві власності 9/100 частин нежитлового приміщення інв. № 00263 за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] Запоріжжя, яке складається з кімнати № 11 площею 15,8 кв.м, складу № 12 площею 26,2 кв.м, загальною площею 42 кв [ADDRESS] цього майна є відповідач [PERSON] . Позивач із посиланням на технічну інвентаризацію, проведену 04.11.2011 року ТОВ «Запорізьке бюро технічної інвентаризації», та акт про можливість виділення окремого приміщення, зазначає, що належні йому приміщення фактично складають окреме приміщення № 4, щодо якого є можливість виділення. Позивач письмово звернувся до відповідача із листом про наявність технічної можливості виділу належної йому частки майна в натурі, однак відповіді на свій лист не отримав. Після цього, 20.04.2018 року позивач повторно направив відповідачеві пропозицію, яка також залишена без уваги. Посилаючись на вимоги ст. 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просив припинити правовідношення спільної часткової власності між ним та відповідачем шляхом виділення йому в натурі належної йому частини приміщення, а також визнати за ним право власності на окреме нежитлове приміщення [ADDRESS] . [ADDRESS] , [ADDRESS] , що складається з кабінету № 1 площею 14,9 кв.м, складу № 2 площею 27,8 кв.м, загальною площею 42,7 кв.м, що має окремий вхід та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. 26.12.2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій просила позов задовольнити. Інших заяв по суті справи від учасників процесу не надходило. Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 09.11.2018 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків. Ухвалою судді від 28.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.12.2018 року, учасникам процесу встановлені строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 04.03.2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.04.2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до заяви відповідача від 26.12.2018 року, вона просила розглянути справу за її відсутності у зв`язку із хворобою. З урахуванням викладеного, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 734, приватний підприємець [PERSON] як Продавець продав, а приватні підприємці [PERSON] і [PERSON] як Покупці придбали такі частини нежитлового приміщення: [PERSON] 23/50 частин об`єкту нерухомого майна інв. № 00263, що знаходиться по провулку [ADDRESS] Запоріжжі, загальною площею 214,0 кв.м (із зазначенням складових цього приміщення); [PERSON] 9/100 частин об`єкту нерухомого майна інв. № [ADDRESS] по [ADDRESS] , що складається з кімнати № 11 площею 15,8 кв.м та складу площею 26,2 кв.м, загальною площею 42,0 кв.м. Відповідачеві [PERSON] на підставі договору дарування від 29.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорним В.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 2374, належить 45/100 часток бараку інв. № 00263 на плані літ. З, З1 загальною площею 469,0 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 15396 кв.м. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з ч. 3 цієї ж статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, ця Інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Згідно з п. 3.10 цієї ж Інструкції суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. В якості доказу можливості виділу належної позивачеві частки із спільного майна позивач надає акт ТОВ «Земля Плюс 2006» вих. № 1 від 26.03.2018, відповідно до якого обстеженням встановлено, що станом на 26.03.2018 року нежитлове приміщення № 4 в будівлі літ. З, З1, [ADDRESS] 00263, складається з: кабінету № 1 площею 14,9 кв.м, складу № 2 площею 27,8 кв.м, загальною площею 42,7 кв.м, має окремий вхід та не має спільного сполучення з іншими приміщеннями будівлі. У акті зроблено висновок, що виділення 9/100 частин об`єкта нерухомого майна інв. № 00263 [ADDRESS] , в окреме приміщення № [ADDRESS] в [ADDRESS] . [ADDRESS] є можливим. Оцінюючи даний акт як доказ у справі суд виходить із того, що за змістом ст. 364 ЦК України для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності необхідно, щоб такий виділ допускався згідно із законом та був можливим, тобто повинна існувати можливість поділу приміщення без втрати його цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Разом із тим, наданий позивачем акт не містить будь-яких даних та обґрунтувань технічної можливості виділу частини приміщення, що належить позивачеві, без втрати його цільового призначення. У акті відсутнє будь-яке дослідження з цього питання, а також не вказано, чи допускається такий виділ згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ч. 2 цієї ж статті ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У даному випадку встановлення обставини щодо технічної можливості виділу частки, що належить позивачу, із приміщення, що перебуває у спільній частковій власності, потребує спеціальних знань у сфері будівництва. Разом із тим, позивач не надав суду висновок експерта з цього питання, а також не звертався до суду із відповідним клопотанням про призначення будівельно-технічної експертизи. Наданий позивачем акт не може розцінюватися судом як доказ можливості проведення виділу частки, оскільки не містить викладу обставин, за яких особа, яка його склала, дійшла висновку про можливість виділу належної позивачеві частки із загального приміщення. Акт містить лише посилання на дані технічної інвентаризації ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» приміщення, що була проведена у 2011 році, та результати якої містяться у технічному паспорті. Натомість, для визначення технічної можливості виділу частки із приміщення необхідно дослідити саме будівлю, дані документації, вимоги законодавчих актів щодо розміщення об`єктів містобудування, характеристику конструктивних елементів будівлі, проаналізувати її технічний стан, капітальність, нормативну документацію тощо. Будь-яких інших доказів, які б доводили технічну можливість виділу належної позивачеві частки в натурі, суду не надано. Також позивач не зазначив підстав, за яких не є можливим проведення виділу його частки із дотриманням процедури, встановленої вищезазначеною Інструкцією. Крім того, враховуючи вищезазначені правовстановлюючі документи, нежитлове приміщення інв. № 00263, що розташоване [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності трьом особам, а саме позивачу [PERSON] 9/100, відповідачеві [PERSON] 45/100 і [PERSON] 23/50, який до участі у даній справі в якості відповідача не залучався, і позовних вимог до якого позивач не заявляв. Також, надсилаючи пропозиції щодо укладання договору про виділення частки нерухомого майна в натурі від 27.03.2018 та від 20.04.2018, позивач адресував їх лише відповідачеві [PERSON] Іншому співвласникові [PERSON] позивач такі пропозиції не надсилав та його думки з цього приводу не з`ясовував. Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, визначення змісту позовних вимог та кола осіб, які мають відповідати за позовом, є виключним диспозитивним правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд. Натомість, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази та визначати зміст позовних вимог, у тому числі до особи, яку позивач не вважав за доцільне зазначити як відповідача у справі, та відносно якої позивач не зазначив, яким чином вона порушила або не визнала його відповідне право. Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих доказів на їх обґрунтування, а також не зазначив вимог до одного зі співвласників спірного приміщення, з огляду на що позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, тому судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed