Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просила звернути стягнення на предмет іпотеки за договором позики в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 932 015 грн., що виникла у [PERSON] перед позивачем за договором позики від 29 травня 2014 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м. шляхом продажу її на прилюдних (електронних торгах). Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 950 000 грн., які остання зобов`язувалась повернути не пізніше 29 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачами [PERSON] , [PERSON] (іпотекодавцями), від імені яких діяла [PERSON] , 29 травня 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м. Відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за договором позики, не повернула позичені кошти. Відповідно до п. 4 договору позики при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченими чинним законодавством України (в тому числі звернутись до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису), та вимагати при цьому повернення йому суми позики, або частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 10 (десяти) процентів річних від простроченої суми. Тому, за розрахунком позивача [PERSON] (позичальник) повинна сплатити позивачу 982 015 грн. компенсації за затримку у виконанні грошового зобов`язання, з яких 704 900 грн. індекс інфляції розрахований на суму простроченого (невиконаного) зобов`язання, 277 115 грн. - 10% річних від простроченої суми. Відповідно загальний розмір вимог складає 1 932 015 грн. (950 000 грн. + 982 015 грн.). З урахуванням укладеного договору іпотеки, невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики позивач звернулась з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та судовий розгляд призначено на 16 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 34). Під час розгляду справи від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення (т. 1 а.с. 45-46), відповідно до яких фактично кошти за договором позики відповідач брала у чоловіка позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач належним чином виконувала свої зобов`язання та повертала грошові кошти [PERSON] , про що є відповідні розписки. У з в`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 16 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 56-57), зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (т. 1 а.с. 52-55) повернуто. Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року визнано заяву представника [PERSON] - [PERSON] про відвід судді необґрунтованою, провадження у справі зупинено, передано заяву про відвід для вирішення в порядку ст. 33 ч. 1 ЦПК України (т. 1 а.с. 58). Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про відвід відмовлено (т. 1 а.с. 63). Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року поновлено провадження у справі та продовжено підготовче судове засідання відповідно до положень п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, призначено підготовче судове засідання на 12 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 70). Ухвалами суду від 7 червня 2018 року відмолено у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про залучення її в якості третьої особи без самостійних вимог та заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Т.М., витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Т.М., ксерокопію паспорту відповідача [PERSON] (т. а.с. 97-99). Ухвалою суду від 4 вересня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М. ксерокопію паспорту відповідача [PERSON] (т. а.с. 110). Крім того, у лютому 2018 року відповідач [PERSON] звернулась до суду (суддя Писанець В.А.) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 12 серпня 2015 року між [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та нею укладено усний договір позики для придбання нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 43 000 євро, що в гривневому еквіваленті на дату отримання позики складає 1 032 705 грн. Через тиждень [PERSON] знову надала в борг [PERSON] 36 700 доларів США, що в гривневому еквівалент становить 784 646 грн. Грошові кошти [PERSON] та [PERSON] повернуті не були. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] 24 січня 2018 року власноручно написала розписку, якою підтвердила факт отримання коштів та зобов`язання їх повернути. Тому, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 1 817 351 грн., втрати від інфляції в розмірі 56 917 грн. 46 коп. та 3% річних в розмірі 29 120 грн. (т. 1 а.с. 161-164). Ухвалою суду від 3 квітня 2018 року (суддя Писанець В.А.) відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 1 червня 2018 року (т. 1 а.с. 120). Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто (т. 1 а.с. 187-188). Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за № 757/71482/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки та № 757/8799/18-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, присвоєно спільний номер № 757/71482/17-ц (т. 1 а.с. 189, 191). Ухвалами суду від 11 грудня 2019 року, від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судових почеркознавчих експертиз (т. 1 а.с. 209, 213, 221). У судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог, у зв`язку з чим просила припинити зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з заявою [PERSON] , провадження у справі в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 1 932 015 грн. закрити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 375 715 грн. 46 коп. У разі відмови у зарахуванні 395 532 грн., переданих [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики, припинити зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог згідно з заявою [PERSON] , провадження у справі в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 1 912 198 грн. 46 коп. закрити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 19 816 грн. 54 коп. (т. 1 а.с. 223-226), яка долучена до справи. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року заяву відповідача [PERSON] про забезпечення позову повернуто (т. 1 а.с. 230). Ухвалами суду від 11 лютого 2020 року, занесеними до протоколу судового засідання, визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою, відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про виклик свідка, та клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 236-239). Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та судовий розгляд справи призначено на 14 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 240). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги [PERSON] , щодо задоволення позову [PERSON] , заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог заперечили, мотивуючи відсутністю для цього підстав. Зазначили, що ніяких усних договорів позики ні [PERSON] , ні її чоловік [PERSON] з [PERSON] не укладали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, позовні вимоги [PERSON] та її заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений нотаріально, відповідно до якого позивач [PERSON] надала відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 950 000 грн., які остання зобов`язувалась повернути не пізніше 29 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 8-9). Договір позики відповідач [PERSON] не оспорювала, не визнавала його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між позивачем (іпотекодержатель) [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] (іпотекодавцями), від імені яких діяла [PERSON] , 29 травня 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат,загальною площею 69.40 кв.м., в тому числі житловою площею 43,40 кв.м. (т. 1 а.с. 10-15). Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала у зв`язку з чим просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, заборгованість за договором позики позивачем розраховано з урахуванням положень п. 4 договору позики, а саме з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми, що становить відповідно 704 900 грн. індекс інфляції, 277 115 грн. - 10% річних від простроченої суми за період з 1 грудня 2014 року по 31 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 27-30), який відповідачем не спростовано. Водночас суд з доводами позивача щодо наявної заборгованості відповідача перед позивачем не погоджується, виходячи з такого. Так, судом встановлено, що на підставі розписки від 24 січня 2018 року позивач [PERSON] підвереджує, що нею та її чоловіком [PERSON] отримано грошові кошти у [PERSON] в розмірі 43 300 євро та 36 700 доларів США (т. 1 а.с. 165). При цьому, позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила вказану обставину, що дійсно нею та її чоловіком [PERSON] було отримано у [PERSON] вказані грошові кошти. Проте, час їх отримання позивач та на підставу отримання грошових коштів позивач не назвала. Враховуючи, що розписка від 24 січня 2018 року не містить умов укладення договору позики, дату отримання коштів, дату їх повернення, то суд вказану розписку розцінює як документ, який підтверджує факт повернення грошових коштів за договором позики від 29 травня 2014 року, укладеним між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за усним договором позики, оскільки суду не надано письмових доказів укладення договору позики у серпні 2015 року, відповідно до яких [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали у серпні 2015 року від [PERSON] в позику грошові кошти в позику на суму 43 300 євро та 36 700 доларів США відповідно до положень ст. 1047 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в договорі позики були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі відповідачем суду не надано. При цьому, суд бере до уваги, що позивач та представники сторін в судовому засіданні підвередили неодноразові факти укладення договорів позики між ними та [PERSON] , зокрема. Враховуючи, що у розписці від 24 січня 2018 року відсутні дані щодо повернення коштів відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] та її чоловіку [PERSON] (на виконання якого договору позики, кому з подружжя [PERSON] та в якій сумі кожному з подружжя [PERSON] ), у позові [PERSON] зазначено, що вказані кошти були отримані позивачем та її чоловіком 12 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 161-164), то суд при вирішенні питання еквівалента повернутих грошових коштів в євро та доларах США, виходить з дати написання розписки позивачем [PERSON] - 24 січня 2018 року, якою вона підвереджує факт отримання грошових коштів. При цьому, суд виходить з принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, оскільки інші дані щодо отримання грошових коштів позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] від [PERSON] відповідно до розписки від 24 січня 2018 року відсутні дані. Так, відповідно до курсу Національного банку України 43 300 євро станом на 24 січня 2018 року з розрахунку 3535,6522 грн. за 100 євро становить 1 530 937 грн. 40 коп., а 36 700 доларів США з розрахунку 2886,4823 грн. за 100 доларів США становить 1 059 339 грн., а всього 2 590 276 грн. 40 коп. З урахуванням отриманих коштів за договором позики та повернутою сумою коштів [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] отримала 2 590 276 грн. 40 коп. (еквівалент 43 300 євро та 36 700 доларів США), що перевищує на 658 261 грн. 40 коп. суму коштів, отриманих [PERSON] в борг за договором позики від 29 травня 2014 року з урахуванням інфляційних втрат та 10% річних (2 590 276 грн. 40 коп. - 1 932 015 грн.). Враховуючи, що предметом спору за позовом відповідача [PERSON] є повернення коштів за усним договором позики, про відмову у задоволенні якого суд дійшов висновку, та не ставилось питання про повернення зайво сплаченої суми, то суд, виходячи з принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про стягнення з позивача на користь [PERSON] зайво сплачених грошових коштів у сумі 658 261 грн. 40 коп. Розписки про отримання [PERSON] - покійним чоловіком позивача [PERSON] коштів від [PERSON] на виконання умов договору позики від 29 травня 2014 року (т. 1 а.с. 47-49), суд відхиляє, оскільки [PERSON] не є стороною вказаного договору позики, не уповноважений [PERSON] на отримання коштів від [PERSON] за цим договором. Крім того, і позивач, і її представник та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факти отримання [PERSON] коштів від [PERSON] за іншими договорами позики - розписками, які не є предметом розгляду у вказаній справі, у зв`язку з чим можуть підтверджувати факти повернення коштів за цими розписками. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно по п. 4.1 договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцями будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Згідно з п. 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, які визначаться на момент реалізації права іпотеки, в тому числі, але не виключно, всі платежі на користь іпотекодержателя, передбачені договором позики, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобов`язань за договором позики, витрати іпотекодержателя на послуги адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати, понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати, понесені іпотекодержателем у зв`язку з цим договором. Відповідно до п. 3.3.5 договору іпотеки - іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо при настанні строку виконання зобов`язання, воно не було виконано. Згідно з п. 5.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 цього Договору. Згідно з ч. 4 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи, що суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] повернута сума боргу за договором позики з урахуванням інфляційних втрат та 10% річних, то підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. у зв`язку з погашенням боргу. Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про зарахування однорідних зустрічних вимог (т. 1 а.с. 223-226), яка долучена до справи, виходячи з такого. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Враховуючи наведене, доводи відповідача [PERSON] про необхідність зарахування, на її думку однорідних зустрічних вимог, суд відхиляє, оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] повернуті суми позивачу [PERSON] на виконання умов договору позики від 29 травня 2014 року. Розписка [PERSON] про отримання нею та її чоловіком грошових коштів від 24 січня 2018 року не підтверджує факт укладення нею, її чоловіком договору позики з [PERSON] , що виключає однорідність та зустрічність вимог. У зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України сторонам не відшкодовується.

Outcome: dismissed