Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що йому, його матері [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 23/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та складається з квартири №3 , загальною площею 63,30кв.м., в тому числі житловою 39,20кв.м., підвальних приміщень IV, V загальною площею 21,0кв.м. [INFO] його матір [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 1/4 частини вказаного нерухомого майна. У визначений законом строк він, як спадкоємиць першої черги, звернувся до Першої Чернівецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки ним не надано оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої на вищевказаний об`єкт спадкового майна. Оскільки оригінал свідоцтва про право власності на вказане майно втрачене, просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , а саме: 23/400 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та складається з квартири №3 , загальною площею 63,30кв.м., в тому числі житловою 39,20кв.м., підвальних приміщень IV, V загальною площею 21,0кв.м. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, які до суду не з`явилися. 02 червня 2020 року представник позивача - адвокат Петікар А.В. подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також до суду від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та представника Чернівецької міської ради надійшли заяви про проведення судового засідання у їх відсутність. Позовні вимоги [PERSON] визнали та не заперечували щодо їх задоволення. Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало 23/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , що складається з квартири №3 , загальною площею 62,30кв.м., житловою площею 38,770кв.м. та підвальних приміщень IV, V загальною площею 21,0кв.м.(а.с.14-19). У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного зі співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по 23/400 (1/4). Крім того, чинним законодавством передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України). Враховуючи наведені вище вимоги закону, право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно слід припинити. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно (а.с.11). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивач [PERSON] , як спадкоємиць першої черги, у встановлений законом строк звернувся до Першої Чернівецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.13). 15 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Карвацькому Є.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом: земельну ділянку, площею 0,0065г. по [ADDRESS] (а.с.12). Втім, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачу відмовлено, оскільки ним не було надано належним чином оформлені документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на дане майно (а.с.27-28). Як вбачається із матеріалів справи, відомості про реєстрацію вказаного нерухомого майна у Державному реєстрі відсутні. Так, із запровадженням з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно були передані органам державної реєстрації прав. Органи, місцевого самоврядування не мають права вносити зміни в раніше видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видавати нові правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна та дублікати втрачених, пошкоджених свідоцтв про право власності на нерухоме майно. 26.11.2015 року до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були внесені зміни, згідно яких з січня 2016 року не передбачено видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно та їх дублікатів. Отже, починаючи з 2016 року, будь-які правочини вчиняються на підставі відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у позивача [PERSON] відсутня можливість отримати дублікат правовстановлюючого документа. Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи всі обставини справи з посиланням на докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Втім, під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження, що розмір площі спадкового майна, вказаний [PERSON] у позові (23/100 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та складається з квартири №3 ), становить 63,30кв.м. загальної, в тому числі 39,20кв.м. житлової. Так, як було вище встановлено судом, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.02.2000року затверджено перерахунок ідеальних часток будинку [ADDRESS] . У зв`язку із цим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділено у власність 23/100 часток житлового будинку, що складається з квартири №3 , загальною площею 62,30кв.м., житловою площею 38,770кв.м. та підвальних приміщень IV, V загальною площею 21,0кв.м. На підставі вказаного рішення, 22 березня 2000року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Свідоцтво про право власності на житловий будинок. Таким чином, належними правовстановлюючими документами підтвердженого, що розмір площі спадкового майна (23/400 частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] та складається з квартири №3 ) становить саме 62,30кв.м. загальної, в тому числі 38,770кв.м. житлової. При цьому позивачем та його представником, не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що вказане вище нерухоме майно було реконструйовано чи добудовано, у зв`язку із чим збільшилась його площа.

Outcome: partial