Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (прізвище при народженні - [PERSON]) та [PERSON] звернулися до суду із заявою, у якій просили встановити юридичний факт, що вони, громадяни Федеративної Республіки Німеччини (далі - ФРН), є відповідно батьком та матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] . Зміст вимог, з якими звертається заявник В обґрунтування заяви зазначали, що перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства народився син [PERSON] , який має із заявниками генетичну спорідненість. 23 жовтня 2020 року сурогатна мати [PERSON] , надала свою нотаріально засвідчену згоду на запис заявників батьками новонародженого нею хлопчика [PERSON] . 28 жовтня 2020 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про народження вказаної дитини, в якому батьками записані [PERSON] (прізвище при народженні - [PERSON] ) (батько) та [PERSON] (мати). Проте, згідно законодавства ФРН, для оформлення їхніх батьківських прав щодо цієї дитини та реєстрації сина на території даної держави із урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, необхідним є рішення компетентного суду України, яким було б встановлено юридичний факт їхньої (заявників) спорідненості з сином [PERSON] , [INFO] , оскільки свідоцтва про народження дитини для визнання походження дитини від батьків недостатньо. Вищевикладене й стало підставою для звернення заявників до суду із вказаною заявою. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. У судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання від їх представника адвоката Пелеха В.В. надійшло клопотання, в якому заявлені вимоги останній підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання від начальника відділу Ірини Антоненко надійшов лист, в якому остання просила здійснювати розгляд справи без участі представника відділу за наявними у справі документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи. Обставини справи, що встановлені судом 20 жовтня 2020 року о 18:18 год. на 38 тижні вагітності [PERSON] народила хлопчика вагою 3 310 грамів, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 3377 від 20 жовтня 2020 року, виданого КНП Київським міським пологовим будинком № 3 (а.с. 43). Із копії заяви від 23 жовтня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5056, вбачається, що [PERSON] надала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею [INFO] у місті Києві дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість з його генетичним батьком громадянином Федеративної Республіки Німеччини - [PERSON] та його генетичною матір`ю громадянкою Федеративної Республіки Німеччини - [PERSON] , були записані ці особи, оскільки вони є генетичними батьками новонародженої дитини (а.с. 48). Згідно заяви від 23 жовтня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., зареєстрованої в реєстрі за № 5059, [PERSON] , [INFO] , станом на час складання даної заяви, в зареєстрованому шлюбі, як в Україні, так і за її межами, не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 53). Генетична спорідненість дитини [PERSON] з батьками [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом № 2710/4-20/2 від 27 жовтня 2020 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІОТЕХКОМ» (а.с. 41). 28 жовтня 2020 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2431, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому батьком дитини записаний [PERSON], матір`ю - [PERSON] , громадяни Федеративної Республіки Німеччини (а.с. 72). Із копії Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00028332648 від 28 жовтня 2020 року видно, що 28 жовтня 2020 року за № 00141724105 реєстратором Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано актовий запис № 2431 про народження [PERSON] , який народився [INFO] у місті Києві, Україна; відомості про батька: громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] ; відомості про матір: громадянка Федеративної Республіки Німеччини, [PERSON] , [INFO] . Підстава запису відомостей про батька: № АЗ: Е61/2015, дата складання АЗ: 08.08.2015, Орган ДРАЦС: відділ РАЦС Бломберг, район Ліппе, Федеративна Республіка Німеччина. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 СК України (а.с. 44-47). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 123 СК України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Враховуючи той факт, що в актовому записі № 2431 від 28 жовтня 2020 року про народження дитини, його батьками записані заявники, громадяни Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та [PERSON] , слід дійти висновку, що за законодавством України вони являються батьками [PERSON] , [INFO] , що не потребує доказування. Згідно із ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. За змістом ст. ст. 65, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Судом встановлено, що Верховний федеральний суд Німеччини у рішенні від 20 березня 2019 року у справі ХІІ ZB 320/17, на яке заявники посилаються у заяві, предметом розгляду якого було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним у розумінні § 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». У ч. 1 § 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності (визнання інших закордонних рішень) передбачено, що крім рішень у шлюбних питаннях, закордонні рішення визнаються без проведення будь-яких спеціальних процедур з їх визнання. Згідно із п. 6.9 розділу VI Сурогатне (замінне) материнство Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року № 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» (скарга № 65192/11) та у справі «Лабассе проти Франції» (скарга № 65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, зокрема, свідоцтво про народження [PERSON] , який народився [INFO] у місті Києві, копію медичного свідоцтва про народження № 3377 від 20 жовтня 2020 року, нотаріально посвідчену заяву сурогатної матері [PERSON] про надання нею згоди зареєструвати в органах реєстрації актів цивільного стану заявників [PERSON] та [PERSON] батьками зазначеної вище, народженої нею дитини, які є її генетичними батьками, враховуючи, що для встановлення юридичного факту щодо родинного зв`язку дитини, яка народилася шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, заявникам у справі, подружжю заявників для захисту своїх прав та інтересів їхньої дитини, іншим способом, крім встановлення рішенням суду України юридичного факту родинних відносин, є неможливим, суд вважає доведеним факт спорідненості дитини із заявниками, тому приходить до висновку про задоволення поданої заяви в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved