Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У лютому 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту ПрАТ «СК «Українська страхова група», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 08.12.2017 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» уклало договір-поліс № АК 7738299 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з громадянином [PERSON] , за умовами якого були застраховані майнові інтереси пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 10.03.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ««Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням Відповідача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно шкоду здоров`ю [PERSON] . Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року, по справі № 755/7157/18, Відповідач був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) та призначено покарання. Було також підтверджено факт знаходження Відповідача (на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди) у стані алкогольного сп`яніння. До Позивача, 4 листопада 2019 року звернувся Потерпілий з заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю від третьої особи. На підставі страхового акту № ДКЦВ - 18953 від 5 червня 2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Потерпілому - [PERSON] (тимчасова втрата працездатності) в розмірі 23 817,61 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 14532 від 9 червня 2020 року. Оскільки, Відповідач визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило Потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, підтверджений факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 817,61 грн. та витрати сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою його реєстрації, вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 08.12.2017 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» уклало договір-поліс № АК 7738299 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з громадянином [PERSON] , за умовами якого були застраховані майнові інтереси пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 10.03.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ««Hyundai», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням Відповідача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно шкоду здоров`ю [PERSON] . Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року, по справі № 755/7157/18, Відповідач був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) та призначено покарання. Було також підтверджено факт знаходження Відповідача (на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди) у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. До Позивача, 4 листопада 2019 року звернувся Потерпілий з заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю від третьої особи. На підставі страхового акту № ДКЦВ - 18953 від 5 червня 2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Потерпілому - [PERSON] (тимчасова втрата працездатності) в розмірі 23 817,61 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 14532 від 9 червня 2020 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України «Про страхування», за змістом якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1196 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи під час виконання нею договірних зобов`язань (договір перевезення тощо), підлягає відшкодуванню на підставах, встановлених статтями 1166 та 1187 цього Кодексу. Відповідно підпункту а) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено те, що Відповідач визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило Потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, підтверджений факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду, у зв`язку з чим позов є обґрунтований та такий, який підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved