Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір поділу майна подружжя, посвідчений 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №821, за яким у власність [PERSON] перейшли 4/5 пятикімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], а у власність [PERSON] 1/5 частина квартири, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10078949 від 17.06.2015 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №826, за яким право власності перейшло до [PERSON], та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10079357 від 17.06.2015 року; відновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку за іпотечним договором №11-064 від 29.04.2011 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №997 з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі підробленого документу; та стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Між АТ «[PERSON] Ворота» та УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» 05.09.2008 року було укладено договір №508 на мультивалютну кредитну лінію (невідновлювальну), з урахуванням всіх змін до нього, за умовами якого Банк за наявності вільних кредитних ресурсів зобовязався надати позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1202168,00 дол. США (ліміт), 328019 євро (ліміт), 247503,00 грн. (ліміт), а позичальник зобовязувався на умовах, передбачених договором, повернути у строк не пізніше 10.08.2011 року кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та в розмірах, передбачених п. 1.1 Кредитного договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» зобовязання за кредитним договором належним чином не виконало, у звязку з чим заборгованість УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» за договором №508 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 05.09.2008 року, перед банком становить 27 222659,44 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 1 173349,42 доларів США (еквівалент 18547999,04 грн.); за відсотками 353 134,72 доларів США (еквівалент 5582260,78 грн.), пеня за кредитом 2441210,32 грн., пеня за відсотками 651 189,29 грн. 29.04.2011 року для забезпечення виконання вимог УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» за вказаним кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього, між АТ «[PERSON] Ворота» та [PERSON] (керівник УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС») та його дружиною [PERSON] було укладено іпотечний договір №11-064 від 29.04.2011 року, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №997, в якому предметом іпотеки було визначено нерухоме майно пятикімнатна квартира №[ADDRESS], що належать іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності. На сьогоднішній день, згідно ухвали господарського суду Харківської області від 19.06.2014 року порушено провадження у справі про банкрутство УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС». Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.03.2016 року по даній справі визнано вимоги АТ «[PERSON] ВОРОТА» до УАСПІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» у розмірі 17 620 239,91 грн. Постановою господарського суду Харківської області від 10.05.2016 року УАСПІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року було звернено стягнення на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON], а саме пятикімнатну квартиру №[ADDRESS] на користь АТ «[PERSON] ВОРОТА» в рахунок погашення заборгованості УАСПзІІ «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» за кредитним договором №508 на кредитну лінію (не віднослювальну) з урахуванням всіх змін до нього в загальному розмірі 27122659,44 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.08.2016 року зазначене рішення залишено без змін. Під час звернення стягнення на предмет іпотеки, отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої встановлено, що 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №821 посвідчено договір про поділ майна подружжя, за яким у власність [PERSON] перейшли 4/5 зазначеної квартири, а у власність [PERSON] 1/5 частини квартири. В той же день, 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №826 було посвідчено договір купівлі-продажу 4/5 частки вказаної квартири, що є предметом іпотеки, та право власності зареєстровано за новим власником [PERSON] Тобто, в період коли Іпотекодержателем іпотечного майна було АТ «[PERSON] ВОРОТА», власники іпотечного майна [PERSON] та його дружина [PERSON] протиправно, без згоди та повідомлення Іпотекодержателя здійснили дії по відчуженню зазначеного іпотечного майна на підставі вказаних договорів. СВ СУ ГУНП в Харківській області провадиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України щодо протиправних дій невстановлених осіб, які шляхом внесення недостовірних відомостей до офіційних документів та подальшої видачі зазначених документів до РС ХМУЮ, безпідставно зняли обтяження з вказаної квартири, та шахрайським шляхом перереєстрували право власності на зазначений обєкт нерухомого майна, чим спричинено шкоду АТ «[PERSON] ВОРОТА», який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Під час ознайомлення з матеріалами даної кримінальної справи, стало відомо, що бланки документів, які надавалися [PERSON] державному реєстратору для зняття арешту з іпотечного майна у вигляді ніби то згоди Іпотекодержателя, виготовлені не з тих же друкарських форм, за допомогою яких надруковані бланки ПАТ «[PERSON] ВОРОТА», а відтиски круглої печатки ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» на них нанесені не печаткою позивача, а іншою печаткою. Також на підставі почеркознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України №80 від 31.03.2017 року було встановлено, що підписи від імені [PERSON] на зазначених вище бланках документів, які надавалися [PERSON] державному реєстратору для зняття арешту з іпотечного майна, виконані не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] без згоди та навіть повідомлення АТ «[PERSON] ВОРОТА» відчужили майно, яке було передане в іпотеку, чим порушили права позивача як Іпотекодержателя майна, та підлягають відновленню шляхом визнання оскаржуваних правочинів недійсними. Представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було надано до суду відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність, оскільки право на поділ майна подружжя є правом чоловіка та дружини, яке не залежить від наявності або відсутності іпотеки, у відповідачів не має доступу до Державного реєстру іпотек, тому відновлювати будь-які записи вони там не в змозі, та до суду не надано вироку суду по кримінальному провадженні, в якому буде встановлено факт підроблення офіційного документу, а відповідач [PERSON] ніколи не використовував підроблені заяви, оскільки банк міг змінити печатку та бланк в стадії своєї ліквідації. Представником ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» було подано до суду пояснення, в яких представник позивача зазначає, що від імені позивача ніколи не видавалась довіреність на імя [PERSON], та додані копії реєстраційних справ, які були вилучені в Управлінні реєстрації ГТУЮ в Харківській області, на підставі яких було знято арешт зі спірного іпотечного майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованість та недоведеність позовних вимог, а долучені до матеріалів справи докази не підтверджують позовні вимоги позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який в судовому засіданні, яке відбулось 05.02.2018 року у своєму вступному слові також просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] правомірно набула право власності на спірне нерухоме майно. В подальшому представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Третя особа ПН ХМНО [PERSON] надіслала до суду пояснення, в яких зазначила, що під час державної реєстрації правочинів будь-які обтяження були відсутні, а тому порушень з її боку не було, та надіслала до суду заяви, в яких просила розглядати справу за своєї відсутності. Представником відповідачів [PERSON] було заявлено клопотання про витребування від РС ХМУЮ копії всіх матеріалів реєстраційної справи щодо припинення іпотеки, яке ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року було задоволено, яка виконана не була. У звязку з чим вказані докази ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2017 року були витребувані повторно. Представником відповідачів [PERSON] було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчо-криміналістичної експертизи, та судової техніко-криміналістичної експертизи, в задоволенні якого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 року було відмовлено, та витребувано у СУ ГУ НП в Харківській області та Харківського НДЕКЦ МВС України належним чином завірені копії висновків експерта від 31.03.2017 року №80 та від 04.04.2017 року №81, яку було виконано. Суд встановив, що 05 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Ворота», та УАСПІІ «Влада-Промтекст» укладено договір на кредитну лінію (невідновлювальну) з подальшими змінами, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у poзмipi, що не перевищує 1 202 168 доларів США, 328 019 євро, 247 503 грн, а позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у строк не пізніше 10 серпня 2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та в розмірах, передбачених п. 1.1 кредитного договору. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 29 квітня 2011 року між банком і [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір № 11-064, згідно з яким останні передали банку в іпотеку квартиру №10, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 82. Відповідно до пункту 2.1.2 зазначеного іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на майно у випадку, зокрема, якщо на час настання строку виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, вони не будуть виконані. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 27 222 659,44 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року, позов ПАТ «[PERSON] Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «[PERSON] Ворота» задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON], а саме квартиру №10 загальною площею 227,4 кв. м, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 82, що належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 05 грудня 2002 року та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 29 квітня 2011 року, на користь ПАТ «[PERSON] Ворота» (в стані ліквідації) у рахунок погашення заборгованості УАСПІІ «Влада-Промтекст» за кредитним договором від 05 вересня 2008 року з урахуванням всіх змін до нього в розмірі 27 222 659,44 грн. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права ПАТ «БанкЗолоті Ворота» на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві, із застосуванням процедури продажу встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] відмовлено. На разі постановою Господарського суду Харківської області від 10.05.2016 року УАСПзІІ «Влада-Промтекс» визнано банкрутом, та відкрито ліквідаційну процедуру, та ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.03.2016 року визнані вимоги позивача до боржника. Стосовно позивача було розпочато процедуру ліквідації та призначеного уповноваженою особою Фонду на ліквідації АТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] Відповідно до п. 2.3.5 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодавець зобовязаний не здійснювати відчуження, заміну або будь-яку передачу майна, в тому числі наступну іпотеку, оренду, без письмової згоди Іпотекодержателя. Але, як встановлено в судовому засіданні до начальника Реєстраційної служби звернулась [PERSON] як представник позивача із заявами про зняття обтяження зі спірного нерухомого майна, які були задоволені, та зі спірної квартири було знято заборону відчуження нерухомого майна, хоча на той момент заборгованість за кредитним договором існувала, та в повному обсязі погашена не була. 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №821 посвідчено договір про поділ майна подружжя, за яким у власність [PERSON] перейшли 4/5 зазначеної квартири, а у власність [PERSON] 1/5 частини квартири. В той же день, 17.06.2015 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №826 було посвідчено договір купівлі-продажу 4/5 частки вказаної квартири, що є предметом іпотеки, та право власності зареєстровано за новим власником [PERSON] СВ СУ ГУНП в Харківській області провадиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України щодо протиправних дій невстановлених осіб, які шляхом внесення недостовірних відомостей до офіційних документів та подальшої видачі зазначених документів до РС ХМУЮ, безпідставно зняли обтяження з вказаної квартири, та шахрайським шляхом перереєстрували право власності на зазначений обєкт нерухомого майна, чим спричинено шкоду АТ «[PERSON] ВОРОТА», який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Представник АТ «[PERSON] ВОРОТА» повідомив суд, що довіреність від імені позивача на імя [PERSON] ніколи не видавалась. До суду надані висновки експертів, відповідно до яких бланки документів, які надавалися державному реєстратору для зняття арешту з іпотечного майна у вигляді ніби то згоди Іпотекодержателя, виготовлені не з тих же друкарських форм, за допомогою яких надруковані бланки ПАТ «[PERSON] ВОРОТА», а відтиски круглої печатки ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» на них нанесені не печаткою позивача, а іншою печаткою (висновок експерта №81). Також на підставі почеркознавчої експертизи проведеної Харківським НДЕКЦ МВС України №80 від 31.03.2017 року було встановлено, що підписи від імені [PERSON] на зазначених вище бланках документів, які надавалися [PERSON] державному реєстратору для зняття арешту з іпотечного майна, виконані не [PERSON], а іншою особою. Вказані висновки експерта суд в силу ст. 77-78 ЦПК України вважає належними та допустимими доказами. Враховуючи, вище викладене, позивач звернувся до суду за захистом свого права, оскільки предмет іпотеки був відчужений відповідачами без згоди позивача. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з частинами першою - третьої, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. На підставі частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Суд враховує положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном. Але, враховуючи, що спірна квартира була поділена між подружжям не в рівних частках, а у власність відповідача перейшло право власності на 4/5 частин вказаної квартири, тобто відповідачі розпорядились спірним майном, яке в подальшому вибуло з володіння на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем [PERSON], яка на даний час є її власником, та це майно не підлягає поділу в спосіб, який обрано відповідачами, оскільки вказаний поділ та купівля-продаж було здійснено на підставі неправомірного вилучення запису про обтяження іпотекою нерухомого майна за недостовірною довідкою від імені Банку- іпотекодержателя. Разом з тим, іпотечним договором визначено право банку на відчуження спірної квартири на користь інших осіб у разі порушення кредитних зобов'язань. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, суд вважає за необхідне визнати вказані правочини недійсними, оскільки в даному випадку між сторонами існує спір, має місце правова невизначеність щодо спірних правочинів, іпотечний договір було зареєстровано в Державному реєстру іпотек, тобто його укладенням створені цивільні права та обов'язки, а враховуючи, що майно, яке було предметом іпотеки відчужено без письмової згоди іпотекодержателя шляхом незаконного вилучення запису про обтяження іпотекою спірного нерухомого майна, тому суд вважає за необхідне захистити та відновити порушені права позивача як іпотекодержателя. Що стосується вимог позивача та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності, та відновлення в Державному реєстрі іпотек запису за вказаним іпотечним договором, то в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім того, відповідно до п. 7 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Державній реєстрації прав підлягає як виникнення, перехід, так і припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, зокрема іпотеки. Ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає організаційну систему державної реєстрації прав, до якої суди загальної юрисдикції не відносяться. Зокрема це можуть бути державні реєстратори, нотаріуси тощо. Крім того, скасування припинення обтяжень нерухомого майна та виключення запису з Єдиного реєстру заборон не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-1382цс16 від 26 жовтня 2016 року. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі по 1066,67 грн. з кожного.

Outcome: partial