Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] Вячеславівни, [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог повноважний представник ПАТ «Кредобанк» вказував, що 01 грудня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №06Ф-011208Р, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 29 954,50 гривень на строк до 30 листопада 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,5 % річних. З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] Вячеславівною (змінила прізвище на [PERSON]) 01 грудня 2008 року був укладений Договір поруки №06Ф-011208Р/S1. Однак, як зазначав представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 54 522,55 гривень. Цивільна справа вже розглядалась судом. Так, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2012 року позов було задоволено, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] Вячеславівни на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором №06Ф-011208Р в загальному розмірі 54 522,55 гривень, а також судові витрати у розмірі по 332,60 гривень з кожного відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2017 року заяву [PERSON] Вячеславівни про перегляд заочного рішення було задоволено. Заочне рішення від 24 квітня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 14 лютого 2018 року. При новому розгляді справи заявлені вимоги та правове обґрунтування позову не змінювались. Представник ПАТ «Кредобанк» у відкрите судове засідання не зявився, але від повноважного представника надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від повноважного представника особи надійшла заява, в якій сторона заперечувала проти заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила суд розглянути справу за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Кредобанк» виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 01 грудня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №06Ф-011208Р, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 29 954,50 гривень на строк до 30 листопада 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,5 % річних. Відповідно до умов п. 2.6 Кредитного договору кредит видається Позичальнику в безготівковій формі, шляхом зарахування на поточний рахунок Позичальника. Як передбачає п. 3.3 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» з моменту видачі кредиту до 30 листопада 2011 року. Згідно з п. 5.1 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим Договором, Позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки, вказаної у п. 3.2. цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ч. 1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Умовами Кредитного договору, а саме п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними платежами по 1 459 гривень (ануїтетними платежами) протягом усього строку кредитування. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором, який є додатком до позовної заяви (а.с. 10), вбачається, що остання сплата Позичальником за основним боргом була здійснена 01 вересня 2009 року. Остання сплата за відсотками за користування кредитом була здійснена 01 жовтня 2009 року (а.с. 11). Доводи, а також докази, надані стороною позивача щодо неналежного виконання умов Кредитного договору не спростовані. Відповідно до п. 4.9. Кредитного договору Банк у випадках, передбачених п. 2.9. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи (а.с. 20), що позивач з метою реалізації умов п. 4.9 Кредитного договору направив [PERSON] лист-вимогу від 28 січня 2011 року №27-359/11, яка була отримана позичальником 01 лютого 2011 року. Таким чином, позивач набув права на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором відповідно до його умов та вимог чинного законодавства України. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11 березня 2011 заборгованість за Кредитним договором №06Ф-011208Р становила 54 522,55 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 25 461,87 гривень, заборгованість по процентам 14 881,54 гривень, пеня за основним боргом 6 701,92 гривень, пеня по процентам 7 477,22 гривень. Суд приходить до висновків про доцільність та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з основного позичальника [PERSON] на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №06Ф-011208Р, яка станом на 11 березня 2011 року становила 54 522, 55 гривень. Щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог до поручителя [PERSON] Вячеславівни суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Так, згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Але, відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. 01 грудня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] Вячеславівною було укладено Договір поруки №06Ф-011208Р/S1, відповідно до умов якого остання зобовязалась відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобовязань в повному обсязі. Згідно умов п. 2.5. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Як вже встановлено судом, остання сплата Позичальником за основним боргом була здійснена 01 вересня 2009 року. Остання сплата за відсотками за користування кредитом була здійснена 01жовтня 2009 року. Згідно з п. 4.9. Кредитного договору передбачено, що Банк у випадках, передбачених п. 2.9. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором. Відповідно до п. 2.9. Кредитного договору визначено підставу для повернення достроково всієї суми кредиту, нарахованих процентів та інших платежів несвоєчасну сплату Позичальником процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту). Таким чином, сторонами Кредитного договору було обумовлено строк виконання основного зобовязання, який також повязується з правом кредитора вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів у випадку порушення його умов. Суд погоджується з доводами відзиву на позовну заяву, наданого представником відповідача [PERSON] про те, що за умови припинення виконання зобовязань зі сплати основного боргу з 01 вересня 2009 року та процентів за користування кредитними коштами з 01 жовтня 2009 року, у кредитора відповідно до умов п. п. 2.9., 4.9. Кредитного договору виникло право щодо стягнення достроково всієї суми кредиту, прострочених процентів та неустойки за порушення його умов. Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст. 627 ч. 1 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як наведено у ст. 628 ч. 1 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Реалізація кредитором своїх прав на звернення з позовною заявою до Поручителя повинна була здійснитись на протязі шести місяців з моменту виникнення у нього права на дострокове повернення кредиту. Але, згідно матеріалів справи, ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду із позовною заявою 17 березня 2011 року, тобто через 17 місяців після сплати Позичальником останнього платежу по кредиту. Відповідно до вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. До відповідного висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-2875цс15. Так, «відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором». Враховуючи умови Кредитного договору, вимоги ст. 559 ч. 4 ЦК України та правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про припинення поруки зі спливом шестимісячного строку з моменту настання зміненого строку виконання основного зобовязання, а саме з 01 квітня 2010 року. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку вчинятися не може. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог ПАТ «Кредобанк» до [PERSON] Вячеславівни в звязку з припиненням дії поруки за договором поруки №06Ф-011208Р/S1 з 01 квітня 2010 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 665,20 гривень.

Outcome: partial