Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав. Заявлені вимоги мотивовані тим, що від [PERSON] вона народила [INFO] доньку [PERSON] . З часу народження доньки відповідач проживає окремо та дитиною не цікавиться. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного судового наказу 27.08.2018 року Дніпровським ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документа. Проте, після прийняття судового рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, відповідач від сплати аліментів злісно ухиляється, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Донька проживає разом із матір`ю, яка займається її духовним вихованням, піклуванням, розвитком та матеріальнимзабезпеченням. Відповідач, в свою чергу, не тільки не надає матеріальної допомоги, з донькою не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не бажає займатися вихованням дитини. Посилаючись на ці обставини, позивачка з підстав, передбачених ст.ст. 150, 164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 13.02.2020 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України, справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань не подавав про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в судове засідання не з`явився, подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , та заяву про слухання справи без участі представника. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,сторони не заперечували проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предметом поданого [PERSON] позову є позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї доньки. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що батькамами дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Довідкою про реєстрацію та актом підтверджено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачкою. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив, що 27.07.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з довідки про неотримання аліментів, виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), починаючи з березня 2018 року [PERSON] аліменти на утримання доньки не сплачував. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування від 30.09.2020р., органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, не приділяє їй належної уваги, не цікавиться її здоров`ям, життям та подальшою долею. Згідно матеріалів справи, що у зв`язку із ненаданням відповідачем згоди, позивачка була змушена звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту для того, щоб зареєструвати місце проживання доньки [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2018 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . З доказів, що вмістяться в матеріалах справи видно, що відповідач участі в житті доньки не приймає. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач як батько дитини, не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток доньки,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки,не створює умов для отримання дитиною освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків, притаманних сім`ї, між ними немає почуттів любові, емоційного зв`язку. Відповідач дитиною не цікавився, проживає окремо від неї, намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлює, в сукупності це все вказує на самоусунення від участі у житті доньки. Враховуючи тривалість часу, протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки, його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї, суд прийшов до висновку, що винна поведінка батька відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав, який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, як такого, що ґрунтується, на законі та доведеного доказами.

Outcome: approved