Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між сторонами 18.02.2011 зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами припинено, згоди щодо утримання дитини між ними не досягнуто. Відповідач у добровільному порядку утримання дитини не здійснює, дитина перебуває на утриманні позивача. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, однак має неофіційний дохід, який здатний забезпечити потреби дитини, інших осіб на утриманні немає, а тому має змогу сплачувати аліменти на дитину у розмірі 12000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2021 визначено головуючим у справі суддю Банасько І.М. Ухвалою суду від 04.03.2021 відкрито провадження у справі №756/3080/21, визначено, що спір підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 26.03.2021 на електронну адресу суду та 30.03.2021 через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, які є фактично відзивом у справі, в яких відповідач зазначає, що обставини, які викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності. Він постійно надає дитині матеріальну допомогу шляхом придбання одягу, їжі, побутових речей, мобільного телефону, пральної машини, візитами до лікаря стоматолога, однак чеків не зберігає. Крім того, вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки працює у сфері обслуговування, однак у зв`язку з карантинними обмеженнями наразі не працевлаштований та не має постійного заробітку, його доходів вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1500,00 грн. 07.05.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Мороза В.П. надійшла відповідь на відзив, в якій представник вказує, що у своєму відзиві відповідач фактично визнає, що працює у сфері обслуговування і має намір утримувати дитину. В свою чергу, [PERSON] не вказав свій дохід, в той час як позивачу відомо, що сума доходів відповідача є високою, відповідно відповідач матиме змогу сплачувати аліменти у розмірі 12000,00 грн. Твердження відповідача про його скрутне матеріальне становище не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач не спростував заявлену у позовній заяві суму, яку позивач просить стягнути з нього на утримання дитини. Придбання речей зазначених відповідачем свідчить про наявність у нього доходу для утримання дитини. У доповнення до відповіді на відзив, стороною позивача надано роздруківки квитанцій з банку, які свідчать про те, що позивачем регулярно здійснюються витрати на утримання дитини, серед яких квитанції щодо оплати продуктів харчування, сплати комунальних послуг та інших витрат, які регулярно здійснюються. Крім того, вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатною особою, отримує дохід, за станом здоров`я здатний працювати, має транспортний засіб марки «Форд» державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 150000,00 грн. З огляду на наведене, відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі 12000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві та поданій відповіді на відзив. Зазначив, що середньомісячний розмір витрат позивача на утримання дитини становить близько 24000,00 грн. - 25000,00 грн., до яких входять придбання одягу, харчування, оплата відвідування дитячих гуртків, а також витрати, які необхідні для навчання в державній школі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, викладених у запереченнях, зазначив, що готовий сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Окрім того, відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що наразі не працевлаштований та здійснює пошук роботи, виконувати важку фізичну роботу не в змозі за станом здоров`я, періодично працює в таксі з доходом в день близько 200,00 грн. Має у власності 1/3 частки квартири та автомобіль приблизною вартістю 50000,00 грн. Крім того, має батька-інваліда, який є пенсіонером, та надає йому матеріальну допомогу, інших дітей або осіб на утриманні не має. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач разом із донькою проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спір між сторонами виник з приводу недотримання відповідачем, як батьком малолітньої дитини, обов`язку по її утриманню. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується надиференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що може бути стягнутий з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки суд ураховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я. Під час розгляду справи судом, позивач відомостей щодо місця роботи та розміру заробітку відповідача не надала. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, не має постійного офіційного заробітку, його доходи мають нерегулярний, мінливий характер, але є достатніми для участі в утриманні дитини. В обґрунтування позовних вимог представником позивача надано ряд квитанцій з банку, як таких що були здійснені на утримання дитини позивачем, однак суд не може брати до уваги даний доказ, як доказ понесення даних витрат саме на утримання дитини, оскільки в даних квитанціях відсутнє призначення платежу і що саме ці кошти були витрачені на утримання дитини. Суд також ураховує, що у власності відповідача перебуває автомобіль марки «Форд», яким він користується, а також 1/3 частина квартири, що свідчить про достатній рівень матеріального забезпечення. Посилання відповідача, що на його утриманні перебуває батько, суд не може визнати доведеними, оскільки не надано доказів матеріального забезпечення останнього. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року в сумі 2395 грн. в місяць. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності сторін, а також те, що позивач не довела суду потребу середньомісячних витрат на дитину в розмірі 24000,00 грн. - 25000,00 грн. та можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, а тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням обставин встановлених судом у ході розгляду справи, визначений розмір аліментів буде більше ніж достатнім з урахуванням обов`язку обох батьків дбати про добробут дитини, що забезпечить малолітній [PERSON] гармонійний розвиток її здібностей та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. Суд вважає, що задоволення позовних вимог у повному обсязі призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави у розмірі 908,00 грн., оскільки згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial