Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У лютому місяці 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 21 березня 2008 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № HM10GI0000006192. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір № HMIDGI0000006192 від 21.03.2008 року за умовами якого відповідач надав в іпотеку майно квартиру за № 38 по вулиці Гастелло, 10/2 у м. Хмельницькому, загальною площею 46,20 кв.м., котре належало йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 21.03.2008 року. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 серпня 2010 року звернуто стягнення на вказану квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів рухомого майна, однак означене обтяження порушує його першочергове право на задоволення вимог за кредитним договором від 21.03.2008 року. 26 серпня 2009 року державним виконавцем ДВС Хмельницького МРУЮ накладено арешт на майно боржника, що є предметом іпотеки. Оскільки постанова про арешт майна боржника винесена 26.09.2009 року, пізніше ніж було укладено договір іпотеки і заборгованість відповідача перед банком становить 68 845,49 доларів США, що значно перевищує вартість предмета іпотеки позивач позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя. Просить звільнити заставне майно з-під арешту. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов збільшив, просив звільнити з-під арешту майно, накладеного постановами державних виконавців від 26.08.2009 року та постановою від 28.04.2016 року, винесеною державним виконавцем районного відділу ДВС Хмельницького МРУЮ та задоволити його із викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. [PERSON] та її представник проти позову заперечують та вважають, що позивач має визнати право власності на іпотечне майно, а лише тоді має право ставити питання про зняття з нього арешту. Він, як обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, зокрема, ПАТ КБ «Приватбанк» згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна має вищий пріоритет на заставлене майно, тому тоді лише як власник матиме право на звільнення майна з-під арешту, оскільки відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» має переважне право на звернення на заставлене майно. Представник Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ та представник районного відділу Хмельницького РУЮ в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та її представника. перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № HM10GI0000006192 згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 90 000 грн. 21 липня 2008 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № HM10GI0000006192 від 21.03.2008 року відповідно залишок заборгованості по договору станом на 10.09.2015 року складає 68 845,49 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № HMIDGI0000006192 від 21.03.2008 року за умовами якого відповідач надав в іпотеку майно квартиру за 38 по вулиці Гастелло, 10/2 у м. Хмельницькому. 26 серпня 2009 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУЮ винесена постанова про арешт означеного нерухомого майна та оголошена заборона його відчуження, що є предметом іпотеки. Крім того, в ході розгляду справи позивач дізнався і про наявність іншої заборони на квартиру [ADDRESS], накладеної постановою державного виконавця районного відділу ДВС 28 квітня 2016 року у зв»язку із заборгованістю за аліментами перед [PERSON] Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 серпня 2010 року звернуто стягнення на вказану квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Вказане рішення набрало законної сили, але до цього часу не виконане. Однак позивач позбавлений можливості виконати таке рішення суду, котре набрало законної сили, оскільки на нього накладено арешт постановами державних виконавців. Із матеріалів цивільної справи слідує, що постанови державних виконавців про арешт майна боржника від 26 серпня 2009 року Першого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ (станом на 02.02.2016 року виконавчі провадження завершені, поряд з цим кошти на користь бюджету та виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій боржником не сплачені. Постановою державного виконавця районного відділу ДВС Хмельницького МРУЮ від 28 квітня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] у зв»язку із не сплатою аліментів боржником на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісяця. Державним виконавцем районного відділу ДВС 11.05.2016 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, проте постанова про накладення арешту на квартиру залишилась чинною. Постанови про заборону на відчуження нерухомого майна унеможливлюють реалізацію позивачем своїх прав щодо предмета іпотеки. У відповідності до ст.ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Виходячи з аналізу норм закону та обставин справи суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки був укладений ще в 2008 році до видачі судового наказу про стягнення коштів з [PERSON] на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та аліментів на користь [PERSON] згідно рішення суду від 29.11.2010 року, вартість предмету іпотеки за умовами договору іпотеки, а саме 367076 грн. значно менша, ніж заборгованість по кредитному договору 68 845,49 доларів США, позивач розпочав процедуру звернення стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем, позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки. Накладення арешту з метою забезпечення позову по інших виконавчих документах на предмет іпотеки фактично унеможливлює звернути стягнення на предмет іпотеки, чим порушується право позивача як іпотекодержателя. Однак, банк не може використати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки державною виконавчою службою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] в тому числі і на предмет іпотеки порушує умови виконання кредитного договору та має відповідач заборгованість, і банк позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави, оскільки він знаходиться під арештом. Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України № 6-124цс13 роз»яснено, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. На підставі наведеного та

Outcome: approved