Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест», ТОВ «Алекс Буд», за участю третіх осіб - Київської міської ради, Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Рада житлового масиву Виноградар» про: - визнання самочинним будівництва житлового будинку на [ADDRESS]; - визнання договору № КНТР-000924/кв. від 24.11.2010р., укладеного між [PERSON] та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» - недійсним; - визнання договору № ДВМП-000924 від 06.12.2010р., укладеного між [PERSON] та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» - недійсним; - визнання договору № 69/А-22 від 02.03.2010р., укладеного між ТОВ «Алекс Буд» та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» - таким, що не створює правових наслідків для відчуження майнових прав на користь третіх осіб; - зобов'язання комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» припинити відчуження майнових прав в житловому будинку на [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач уклала з комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» договір № КНТР-000924/кв. від 24.11.2010р. про участь у фонді фінансування будівництва будинку по [ADDRESS]. 06.12.2010р. між ними також було укладено договір № ДВМП-000924 про відступлення майнових прав на квартиру [ADDRESS]. Зазначила, що будівництво зазначеного будинку ведеться на земельній ділянці, що не була відведена юридичній особі, яка здійснює будівництво. Рішенням Київської міської ради ІV сесія XXIVскликання від 10.07.2003р. за №638/798 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» ТОВ «Алес Буд» було надано в оренду на 10 років земельну ділянку на [ADDRESS] для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку. Рішенням Київської міської ради від 28.12.2004р. ТОВ «Алес Буд» було позбавлено права користування вищезазначеною земельною ділянкою. А тому, ТОВ «Алес Буд» не може бути для комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» тим контрагентом, який на законних підставах проводить будівництво вищезазначеного житлового будинку. Позивач вважає, що відповідачі знали, що будівництво житлового будинку має протиправний характер, але продовжували залучати кошти інвесторів, зокрема і кошти позивача, та будувати житловий будинок. Вказала, що на моменту укладення між відповідачами договору № 69/А-22 від 02.03.2010р., рішення Київської міської ради від 10.07.2003р. за №638/798 втратило чинність. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав, просив їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки залучення грошових коштів відбувалося відповідно до норм чинного законодавства на законних підставах. Зазначив, що вимога позивача про визнання будівництва самочинним є необґрунтованою, оскільки при створенні Фонду фінансування будівництва та укладення договору про організацію спорудження були дотримані вимоги Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та норми чинного законодавства (а.с. 71-77). Представник ТОВ «Алекс Буд» свого права на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. До початку судового засідання представник Київської міської ради подав до суду пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності, прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів (а.с. 65-67). Представник органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Рада житлового масиву Виноградар» позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. 24.11.2010р. між [PERSON] та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» було укладено договір № КНТР-000924/кв. про участь у фонді фінансування будівництва (а.с. 5-8). Згідно з умовами договору позивач передає відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а відповідач в свою чергу зобов'язався здійснити управління залученими коштами в інтересах позивача. Об'єктом інвестування є квартира [ADDRESS], поверх 16, кількість кімнат 1, загальна проектна площа 53,53 кв.м., житлова площа 19,50 кв.м., житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS] (п.1.3 договору). За цим договором ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» виступила як управитель, а позивач - як довіритель. 06.12.2010р. між [PERSON] та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» було укладено договір № ДВМП-000924 відступлення майнових прав (а.с. 11). Згідно з умовами цього договору у зв'язку з тим, що [PERSON] повністю проінвестувала закріплений за нею об'єкт інвестування ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» передало їй майнові права на цей об'єкт інвестування, а саме [ADDRESS] (п.1 договору). Відповідно до п.2 договору майнові права належать ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» на підставі договору №69/А-22 про організацію спорудження об'єкта будівництва від 02.03.2010 року. 02.03.2010р. між ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ТОВ «Алекс Буд» було укладено договір №69/А-22 про організацію спорудження об'єкта будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS], відповідно до якого забудовник (ТОВ «Алекс Буд») бере на себе зобов'язання організувати спорудження об'єкта будівництва відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектно-кошторисної документації, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт інвестування довірителям у встановлені договором строки та в порядку, передбаченому ним, а фінансова компанія (ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест») зобов'язується своєчасно здійснити фінансування обсягу підтвердженого замовлення на будівництво за рахунок залучених до ФФБ коштів (а.с. 15-20). 02.03.2010 року між ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ТОВ «Алекс Буд» було укладено акт № 01/10-П прийому-передачі об'єктів інвестування та майнових прав на них до договору про організацію спорудження об'єкта будівництва від 02.03.2010 року №69/А-22 (а.с. 120-121). Згідно з цим актом ТОВ «Алекс Буд» передав, а ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» прийняла об'єкти інвестування та майнові права на них у складі об'єкта будівництва (житлового будинку з прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS]) що є попереднім обсягом замовлення на будівництво. Всього передано 51 об'єкт інвестування. Правовідносини, що виникли, регулюються Цивільним Кодексом України та відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. П. 5 постанови передбачено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва, у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. [PERSON] не є належним позивачем у розумінні статті 376 ЦК України, оскільки не є власником земельної ділянки, на якій здійснено будівництво. Також позивач не надала суду належних та допустимих доказів, а представник позивача у судовому засіданні не довів того, що право власності позивача було порушено будівництвом житлового будинку на [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання самочинним будівництво житлового будинку на [ADDRESS] судом не встановлено. Щодо вимог про визнання договорів № КНТР-000924/кв. від 24.11.2010р. та № ДВМП-000924 від 06.12.2010р, укладених між [PERSON] та комерційним комунальним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» недійсними, то суд приходить до висновку про їх задоволення з огляду на наступне. У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1-2, та 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину». Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства. Суд не приймає до уваги заперечення представника ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» в частині того, що акт № 01/10-П прийому-передачі об'єктів інвестування та майнових прав вказує на те, що на момент укладення договору відступлення майнових прав відповідач мав на це право, виходячи з наступного. Судом встановлено, що п. 51 рішення Київської міської ради «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» № 638/798 від 10 липня 2003 року було передано ТОВ «Алекс Буд» в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,5 га для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS] за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови (а.с. 9). На підставі п. 51 рішення Київської міської ради № 638/798 від 10 липня 2003 року між Київською міської радою та ТОВ «Алекс Буд» 24 вересня 2003 року було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови (а.с. 107-109). Як вбачається з Розділу І «Загальні положення» Правил фонду фінансування будівництва (виду А) «Житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, на [ADDRESS]» (нова редакція), затверджених наказом директора ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» №9 від 02.03.2010р., забудовником є ТОВ «Алекс Буд», яке відповідно до рішення Київської міської ради «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» № 638/798 від 10 липня 2003 року отримало в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,50 га для будівництва житлового будинку з прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS] та укладає з фінансовою компанією договір про організацію спорудження об'єкта будівництва (а.с. 89-104). Рішенням Київської міської ради № 1161/2571 від 28.12.2004 року п. 51 рішення Київської міської ради № 638/798 від 10 липня 2003 року відмінено (а.с. 9). Тобто правовідносини з приводу користування земельною ділянкою, що виникли на підставі рішення Київської міської ради № 638/798 від 10 липня 2003 року, припинилися із скасуванням вказаного рішення. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2010р. у справі № 2-а-142/09 п. 51 рішення Київської міської ради «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»№ 638/798 від 10 липня 2003 року визнано протиправним. Відповідно до п. 2 договору № ДВМП-000924 відступлення майнових прав, укладеного між [PERSON] та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест», майнові права належать ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» на підставі договору №69/А-22 про організацію спорудження об'єкта будівництва від 02.03.2010 року. Згідно з п. 2.1.2 договору №69/А-22 ТОВ «Алекс Буд» зобов'язалось для відкриття фінансування об'єкта будівництва обов'язково надати фінансовій компанії (ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест») за актом приймання-передачі, що є невід'ємною частиною цього Договору, засвідчені копії документів, зокрема: документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, на якій має бути споруджений об'єкт будівництва. Зі змісту обставин встановлених у даному судовому засіданні станом на час передачі майнових прав від забудовника до фінансової компанії у ТОВ «Алекс Буд» було відсутнє право користування земельною ділянкою, а відтак і право здійснювати на ній відповідне будівництво. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні представник ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» не довів та не надав суду доказів про те, що ТОВ «Алекс Буд» передало, а ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» прийняло документи, що підтверджують належне право користування земельною ділянкою, на якій має бути споруджений об'єкт будівництва. З викладеного вбачається, що ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест», укладаючи договори із [PERSON], не мало відповідних правових підстав для відчуження майнових прав житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS]. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про визнання договорів недійсними були доведені у судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Вимога позивача про визнання договору № 69/А-22 від 02.03.2010р., укладеного між ТОВ «Алекс Буд» та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» таким, що не створює правових наслідків для відчуження майнових прав на користь третіх осіб та вимога про зобов'язання комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» припинити відчуження майнових прав в житловому будинку на [ADDRESS] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Разом з тим, вказані вимоги [PERSON] не відповідають способам захисту порушеного права, що визначені законом. Крім того, позивачем не зазначено правових підстав звернення до суду з вказаними вимогами та не зазначено обставин, з посиланням на відповідні належні та допустимі докази, які б обґрунтовували ці позовні вимоги. Також слід зазначити, що [PERSON] не є стороною договору, укладеного між ТОВ «Алекс Буд» та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» і нею не обґрунтовано які конкретні її права порушено вказаним договором. Згідно з положенням ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на прийняте судом рішення про часткове задоволення позову, а також те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1), суд вважає за необхідне покласти всі судові витрати на позивача. На підставі викладеного та ст.ст. 11, 202, 203, 215, 216, 376, 391 ЦК України,

Outcome: partial