Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У період з 09.06.2015 по 24.11.2016 [PERSON]В, перебував в трудових відносинах з ПАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» виконуючи обовязки водія автотранспортних засобів та середньомісячний заробіток [PERSON] складає 1785,01 грн., що підтверджується довідкою №КХ000000050 від 09.02.2017 (а.с. 6). За відповідачем закріплено автомобіль марки ГАЗ - 33021 СПГ, державний номерний знак [NUMBER]. Водій [PERSON] при виконанні своїх трудових обовязків (доставці хлібобулочних виробів до місцевої торгівельної мережі) 26.10.2016 приблизно об 11-00 годині, керуючи автомобілем марки ГАЗ - 33021 СПГ, державний номерний знак [NUMBER], по Обїзній дорозі в Довгинцівському районі міста [PERSON] не врахував безпечну швидкість руху, своєчасно не застосував міри до зменшення швидкості, виїхав за межі проїзної частини дороги, допустив наїзд на перешкоду «дерево», після чого автомобіль перевернувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, а [PERSON] - травми. В результаті ДТП транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень. Постановою Довгинцівського районного суду міста [PERSON] від 28.12.2016 по справі №211/5795/16-п [PERSON] визнано винним у порушенні п.2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та, у відповідності до ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 5). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 243/16 по вивченню матеріальної шкоди, складеного 30.11.2016 судовим експертом авто товарознавцем [PERSON], сума матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу ГАЗ - 33021 СПГ складає 43239,35 грн. (а.с. 7-18). Відповідачем добровільно (а.с. 19) частково погашено шкоду шляхом внесення грошової суми в розмірі 889,00 грн. в касу позивача (а.с. 20). За змістом частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 № 14 роз'яснив, що: «Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. При матеріальній відповідальності в межах середньомісячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 N100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 N348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві». Таким чином, за загальним правилом при перевищенні розміром прямої дійсної шкоди місячного заробітку працівника, на працівника покладається обов'язок покрити частину шкоди, яка визначається, виходячи не з розміру шкоди, а з розміру середнього місячного заробітку працівника. Розмір прямої дійсної шкоди, згідно з Висновком №243/16, становить 43239,35 грн. Середньомісячний заробіток [PERSON] складає 1785,01 грн. Вину [PERSON] підтверджено постановою Довгинцівського районного суду міста [PERSON] від 28.12.2016. Отже вина відповідача є підставою для стягнення з нього матеріальної шкоди, нанесеної ПАТ «КРИВОРІЖХЛІБ». Відповідачем добровільно погашено шкоду частково шляхом внесення грошової суми в розмірі 889,00. Решта шкоди в розмірі 896,01 грн. підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Аналізуючи перелічені докази в їх сукупності, встановлення обставин завдання матеріальної шкоди підприємству ПАТ «КРИВОРІЖХЛІБ», на якому працював відповідач, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 896,01грн., суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ПАТ «КРИВОРІЖХЛІБ» матеріальну шкоду в розмірі 896,01 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1684 грн. в рахунок відшкодування судового збору, в звязку з повним задоволенням позовних вимог (а.с.1).

Outcome: approved