Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому місяці 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просили суд встановити факт, що заявники за національністю є єврейками, в зв'язку із чим доручити відділу реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області внести зміни в свідоцтво про народження одного із заявників [PERSON], а саме в розділі батьки у графі національність матері зазначити таку національність єврейка замість українка. Свою заяву обґрунтовують тим, що встановлення зазначеного факту та внесення виправлень у свідоцтво про народження потрібно [PERSON] для виїзду до Ізраїлю, оскільки умовою для цього є посвідчення національності «єврейки» за материнською лінією, однак в позасудовому порядку це зробити виявилось неможливо через зазначення в документах національності матері та бабусі заявниці [PERSON] як українок, що зумовлено було в свій час гонінням, репресіями відносно єврейського народу на час, коли такі документи оформлювались (1930 роки). Заявники зазначають, що [PERSON] та [PERSON] є корінними євреями і разом були зараховані до Дніпропетровської єврейської общини. В цій Дніпропетровській єврейській общини, при народженні [PERSON] був проведений обряд її народження та наречення імені. Крім цього заявники постійно відвідують Дніпропетровську єврейську общину та приймають активну участь в її діяльності, дотримуються єврейських традицій та віросповідань. Ці факти підтверджуються довідками з Дніпропетровської європейської общини та архівною довідкою державного архіву Дніпропетровської області. Таким чином заявники просять встановити факт, що вони за національністю є єврейками. У судове засідання заявники не зявилися, направленим листом просили розглядати справу у їх відсутність, заяву підтримали у повному обсязі та наполягали на її задоволені. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 1974 року народилась [PERSON]. В її свідоцтві про народження серії ІІ-КИ № 266124, виданого 28 грудня 1974 року, Верхньодніпровським районним ЗАГС, актовий запис №226, в розділі «батьки» в якості матері вказана [PERSON], за національністю «українка». Внаслідок шлюбу між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 серпня 1969 року, прізвище останньої було змінено і на теперішній час значиться як «Бойко Людмила Іванівна», яка в свою чергу є матірю [PERSON]. Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 29.01.2016, виданої на ім'я заявника [PERSON], її мати [PERSON] (дошлюбне прізвище Литарь) [PERSON], в книзі показнику прізвищ до метричних книг синагоги (осіб народжених євреїв) м. Дніпропетровська за 1947 рік зазначено як «Лытарь Людмила Ивановна» (запис в книзі зроблено російською мовою) жіночої статі, актовий запис №554. Згідно довідок від 26.01.2016 року №19 та №20 за підписом та печаткою керуючого справами Дніпропетровської єврейської общини, обидві заявниці зараховані до Дніпропетровської єврейської общини. При цьому, заявники [PERSON] та [PERSON], приймають активну участь в діяльності Дніпропетровської єврейської общини, відвідують її, дотримуючись єврейських традицій та віросповідань. Правовідносини з приводу встановлення заявленого факту, що має юридичне значення, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЦПК України, Закону України «Національні меншини», Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила). Так, відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. За змістом ст.ст.269, 300 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Різновидом таких прав є право на індивідуальність/свободу віросповідання. Фізична особа має право на збереження своєї національної, релігійної самобутності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Нормою ст.3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Положеннями ст.11 Закону України «Про національні меншини» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до п.1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Згідно п.2.13, 2.16.7 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. За змістом ст.ст.273, 275 ЦК України органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права. Згідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.ст.234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші, ніж передбачені 256 ч.1 ЦПК України факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні на підставі поданих заявниками доказів (зокрема, архівна довідка Державного архіву Дніпропетровської області, копія сторінки з книги покажчика прізвищ до метричних книг синагоги (осіб народжених євреїв), довідки Дніпропетровської єврейської общини) підтверджено заявлений заявниками факт їх єврейської національності, однак в свідоцтві про народження заявника [PERSON] національність її матері [PERSON] вказана «українка» замість «єврейка», що, в свою чергу, перешкоджає реалізації заявникам їх прав національних меншин, а також виїзду до Ізраїлю, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved