Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № ZPVCRX01380162 від 30.09.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5494,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Станом на 11.05.2017 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 117455,33 грн., яка складається із: 4817,91 грн. заборгованості за кредитом, 62167,76 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2901,12 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 47568,54 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 65183,65 грн., яка складається із: 5494,50 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 21926,58 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2901,12 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 31281,28 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 3080,17 грн. штрафу (процентна складова). Отже, різниця між сумою заборгованості та сумою до стягнення за рішенням суду становить 56528,44 грн. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. 14 серпня 2017 року позивачем до суду надано уточнену позовну заяву, в якій розписано склад заборгованості відповідача перед банком станом на 11.05.2017 року. Оскільки на час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором в розмірі 48550,51 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що дійсно брала кредит, але сума відсотків за користування кредитом дуже велика. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~ Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до такого. 17 лютого 2014 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська розглянуто справу № 202/931/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON]. Встановлено факт укладення договору Судом встановлено факт укладення кредитного договору № ZPVCRX01380162 від 30.09.2006 року між банком та [PERSON], яка отримала кредит у розмірі 5494,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та факт наявності заборгованості відповідача за даним договором станом на 01.11.2013 року в розмірі 65183,65 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 55183,65 грн., яка складається із: 5494,50 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 21926,58 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2901,12 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 31281,28 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 3080,17 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, факт укладення кредитного договору № ZPVCRX01380162 від 30.09.2006 року між сторонами та наявність заборгованості станом на 01.11.2013 року в розмірі 65183,65 грн. не підлягає доказуванню. Разом з тим, позивач надав до суду розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ZPVCRX01380162 від 30.09.2006 року (а.с.54-56), відповідно до якого станом на 11.05.2017 року вона має заборгованість перед банком в сумі 117455,33 грн., яка складається з: -4817,91 грн. - заборгованості за кредитом; - 62167,76 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 2901,12 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 47568,54 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Отже, за період з 01.11.2013 по 11.05.2017 року за договором нараховано 56528,44 грн. Позивач вважав за необхідне заявити вимогу про стягнення з [PERSON] частини заборгованості за кредитом в розмірі 48550,51 грн., що складається з: - 40241,18 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; - 8309,33 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Суд вважає таку вимогу позивача законною з таких підстав. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 30 березня 2012 № 5 зазначає, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (п.17 Постанови). Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що оскільки взаємовідносини сторін за договором від 30.09.2006 року не припинені, зобовязання відповідачем не виконані, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми 48550,51 грн., яка складається із 40241,18 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 8309,33 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, є законними і підлягають задоволенню. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення її від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.617 ЦК України. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~понесені\~нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1600,00 гривень. На підставі статей 11, 258, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved