Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У лютому 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ, ВДВС Кілійського районного управління юстиції Одеської області, третя особа : [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. При цьому позивач вимагає звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON], а також скасувати накладений на вказану квартиру арешт згідно постанови В-3/84 від 18.08.2009 р. державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 27329277 від 16.06.2011 р. державного виконався Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 32397639 від 18.05.201 р. державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 40387351 від 25.10.2013 р. державного виконавця ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області, постанови В-10/1021 від 29.08.2013 р. державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, та постанови ВП 43737490 від 17.04.2014 р. державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що, по-перше, 06.03.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-502/029/2008, та в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором був укладений договір іпотеки № РМL-502/029/2008 від 06.03.2008 р., за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю АТ «ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]; по-друге, згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 29.06.2010 р. та договору відступлення прав н від 29.06.2010 р. ПАТ «ОТБ Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-502/029/2008 від 06.03.2008 р.; і, по-третє, у зв'язку з накладенням арешту відповідно до вищезазначених постанов ДВС на згадану квартиру, яка є предметом іпотеки, станом на цей час не виявляється можливим провести дії щодо добровільної реалізації цієї квартири з метою погашення заборгованості за кредитним зобов'язанням по кредитному договору № МL-502/029/2008 від 06.03.2008 р. Представник позивача - Сукноваленко Є.В. просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Начальник ВДВК Кілійського РУЮ Одеської області просив розглянути справу без участі представника цього ВДВС, про зазначив в своїх адресованих суду письмових запереченнях на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи. Другий Приморський ВДВС ОМУЮ та Перший Суворовський ВДВС ОМУЮ не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток. Третя особа [PERSON] також не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про одержання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 06.03.20-8 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-502/029/2008. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 06.03.2008 р. був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № РМL-502/029/2008, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк») в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Крім того, згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 29.06.2010 р. та договору відступлення прав н від 29.06.2010 р. ПАТ «ОТБ Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-502/029/2008 від 06.03.2008 р.; Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіння і користування іпотекодавця, згідно з яким іпотеодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника у порядку, встановленому цим законом. Приписами частин 6 та 7 статті 3 згаданого Закону, ст. 572 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодерждателя лише у разі його /її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечений іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговість їх державної реєстрації. Також судом установлено, що записи щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON], на підставі постанови В-3/84 від 18.08.2009 р. державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 27329277 від 16.06.2011 р. державного виконався Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 32397639 від 18.05.201 р. державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, постанови ВП 40387351 від 25.10.2013 р. державного виконавця ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області, постанови В-10/1021 від 29.08.2013 р. державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, та постанови ВП 43737490 від 17.04.2014 р. державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ - внесені після реєстрації обтяження іпотекою цієї квартири, оскільки реєстрація цього предмета іпотеки відбувалася 06.03.2008 р. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що у зв'язку з накладенням арешту відповідно до вищезазначених постанов ДВС на згадану квартиру, яка є предметом іпотеки, станом на цей час не виявляється можливим провести дії щодо добровільної реалізації цієї квартири з метою погашення заборгованості за кредитним зобов'язанням по кредитному договору № МL-502/029/2008 від 06.03.2008 р. Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» заставлене майно позичальника за наявності підстав може бути реалізоване без участі Державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому, частина третя цієї статті визначає, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі : а) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів ; б) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно з п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Разом з тим, суд установлено, що ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області накладав арешт постановою № 40387351 від 25.10.2013 р. на майно [PERSON], [INFO], яка має ІПН : [NUMBER], та зареєстрована за адресою : [ADDRESS], тобто є особою, яка має однакове прізвище, ім'я та по батькові з особою, яка є позичальником за кредитним договором № МL-502/029/2008 від 06.03.2008 р. та іпотекодавцем за договором іпотеки № РМL-502/029/2008 від 06.03.2008 р., але не є власником квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки за договором іпотеки № РМL-502/029/2008 від 06.03.2008 р. Крім того, ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області постановою ВП № 40387351 від 08.11.2013 р. про закінчення виконавчого провадження припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення, а також скасував постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2013 р. за ВП № 40387351. Отже ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області обтяження, яке прозивач просить скасувати, було припинено ще 08.11.2013 р. і вказані дії були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.11.2013 р., що підтверджується наданою суду самим позивачем Інформаційною довідкою. Відтак позовні вимоги позивача в скасування постанови ВП 40387351 від 25.10.2013 р. державного виконавця ВДВС Кілійського РУЮ Одеської області - не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial