Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона з 1997 року по 2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси в 2010 році було розірвано. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року (справа №521/15139/14) з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Оскільки відповідач рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року виконував недобросовісно, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, то у нього виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01 вересня 2020 року складає 53601,50 грн. Вказувала, що у зв`язку з несплатою аліментів, постановою Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт на строк 120 годин. Крім того, постановою Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2020 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП та на нього також було накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 жовтня 2020 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2020 року складає 53601,50 грн. Зазначала, що 29 березня 2019 року державним виконавцем відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника був накладений штраф в сумі 31522,25 грн. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за період з 26 серпня 2014 року по 01 лютого 2016 рік за прострочення сплати аліментів в розмірі 53601,50 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 41-42). Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 56-57). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 70, 72). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с. 49, 50, 53, 54, 61, 66, 71). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 1997 року по 2010 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси в 2010 році було розірвано (а.с. 6). В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання двох доньок, а саме на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення останньою повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з 26 серпня 2014 року, та на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення останньою повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з 26 серпня 2014 року (а.с. 11-12). Судом встановлено, що на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №521/15139/14-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 19 травня 2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості від 26 вересня 2017 року заборгованість відповідача по аліментам складала на той час 53000,00 грн., з яких 17000,00 грн. - заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за період з 26 серпня 2014 року до 08 лютого 2016 року; 36000,00 грн. - заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за період з 26 серпня 2014 року до серпня 2017 року (а.с. 16). Згідно з розрахунку заборгованості від 29 березня 2019 року заборгованість відповідача по аліментам складала 63044,50 грн. (53000,00 грн. + 10044,50 грн.). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18 листопаду 2019 року заборгованість відповідача по аліментам складала 64058,00 грн. (а.с. 18). Встановлено, що відповідач з листопада 2019 року по вересень 2020 року повинен був сплатити аліменти в розмірі 12299,00 грн., сплачено 10000,00 грн. Сума заборгованості за даний період склала 2299,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів, складеного 12 жовтня 2020 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сума заборгованості [PERSON] по аліментам станом на 01 жовтня 2020 року за прострочення сплати аліментів складає 53601,50 грн. (а.с. 19). При визначені суми заборгованості відповідача із сплати аліментів вбачається, що державним виконавцем було враховано, що згідно попереднього розрахунку державного виконавця станом на 01 листопада 2019 року заборгованість відповідача складала 71294,50 грн., за період з 17 листопада 2017 року по 28 жовтня 2019 року відповідачем було сплачено 19992,00 грн., тому заборгованість по аліментам на даний час складає 53601,50 грн. (71294,50 - 19992,00 + 2299,00 грн.). З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця від 29 березня 2019 року відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на [PERSON] було накладено штраф в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 31522,25 грн. (а.с. 31). Встановлено, що у зв`язку з несплатою аліментів, постановою Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт на строк 120 годин (а.с. 20). Постановою Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2020 року відповідачу було оголошено усне зауваження, в силу ст. 284 ч. 2 КУпАП провадження відносно [PERSON] за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП, закрито (а.с. 21) За твердженням позивачки, зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній не виконував свої зобов`язання щодо утримання дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України (в редакції до 07 липня 2017 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно абзацу першого частини першої статті 196 СК України (в редакції із 07 липня 2017 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином. загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Вересень - грудень 2017: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 122 дн. = 1220,00 грн. - сума неустойки (пені); Листопад - грудень 2017: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 61 дн. = 610,00 грн. - сума неустойки (пені); Грудень 2017: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 31 дн. = 310,00 грн. - сума неустойки (пені); Січень - грудень 2018: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 365 дн. = 3650,00 грн. - сума неустойки (пені); Лютий - грудень 2018: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 337 дн. = 3370,00 грн. - сума неустойки (пені); Червень - грудень 2018: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 214дн. = 2140,00 грн. - сума неустойки (пені); Серпень - грудень 2018 : нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 153дн. = 1530,00 грн. - сума неустойки (пені); Жовтень - грудень 2018: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92дн. = 920,00 грн. - сума неустойки (пені); Листопад - грудень 2018: нарахована сума аліментів 1000,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 61 дн. = 610,00 грн. - сума неустойки (пені); Грудень 2018: нарахована сума аліментів 1013,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 31 дн. = 314,18 грн. - сума неустойки (пені); Січень - жовтень 2019: нарахована сума аліментів 1013,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 304 дн. = 3081,04 грн. - сума неустойки (пені); Лютий - жовтень 2019: нарахована сума аліментів 1013,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 276 дн. = 2797,26 грн. - сума неустойки (пені); Листопад 2019: нарахована сума аліментів 1059,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 31 дн. = 328,29 грн. - сума неустойки (пені); Лютий - жовтень 2020: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 273 дн. = 3027,57 грн. - сума неустойки (пені); Квітень - жовтень 2020: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 214 дн. = 2373,26 грн. - сума неустойки (пені); Липень - жовтень 2020: нарахована сума аліментів 1159,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 123 дн. = 1425,57 грн. - сума неустойки (пені); Серпень- жовтень 2020 року: нарахована сума аліментів 1159,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. = 1066,28 грн. - сума неустойки (пені); Всього: 28773,45 грн. Таким чином, сума неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача за період часу з вересня 2017 року по жовтень 2020 року складає 28773,45 грн. Відповідно до ст. 196 СК України у разі застосування до особи , яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду , заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання. Оскільки сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів складає 53601,50 грн., а розмір штрафу, накладеного на відповідача складає 31522,25 грн., то максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, що складає 22079,25 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 22079,25 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини четвертої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закону № 1404-VIII). У частині третій та дев`ятій статті 74 Закону № 606-XIV та частині третій та восьмі статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оскаржував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягнути пеню за період з вересня 2017 року по жовтень 2020 року в розмірі 22079,25 грн., оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial