Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою «про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини», в якій просить: - розірвати шлюб між [PERSON] і відповідачем - [PERSON] зареєстрований 19 жовтня 2013 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №602; - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за її місцем проживанням чи перебуванням. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 10 жовтня 2018 року вона з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини, та не проживають разом, спільного бюджету не мають, господарства не ведуть. [PERSON] чужими людьми, наміру врятувати сім`ю не мають, втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач не заперечує проти спілкування сина з батьком, та навіть сприяє цьому, що підтверджено заявою до Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради «про встановлення способу участі батька у виховані та спілкуванні з дитиною». Позивач також зазначає, що вона працює та має достатній дохід для утримання дитини, у будинку де вони мешкають створені всі умови для комфортного проживання дитини, житлові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Згода з батьком не досягнута, щодо визначення місця проживання дитини, тому просить суд врахувати вік дитини, його потребу в постійному контакті з матір`ю, позбавлення якого може привести до негативних наслідків психо-емоційного та фізичного стану дитини. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в загальному позовному проваджені. Позивач [PERSON] до судового засідання подала заяву за якою прохала провести розгляд справи у її відсутність, на підставі поданих доказів, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного судового рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2013 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №602, свідоцтво серія [NUMBER] (а.с.11). Дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] є « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14.10.2014 року, Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №626 (а.с.10). Як встановлено судом, місцем постійного проживання малолітню дитини [PERSON] , [INFO] , є місце постійного проживання матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою від 19.11.2018 року №1186 виданою Головою квартального комітету №3 Дніпровського району Рожковою А.Ю.(а.с. 14) 19 березня 2019 року Адміністрацією Дніпровського району Кам`янської міської ради, як органом опіки та піклування, розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, питання про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та комісія дійшла висновку: - вважати за доцільне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.43-44). Як встановлено, сторони припинили подружні стосунки, припинили ведення спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету та не піклуються один про одного, прийшли до обоюдної згоди, що перебування у зареєстрованому шлюбі шкодить їх інтересам, а тому зберегти шлюб не є можливим. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається із встановлених обставин спору, примирення між сторонами не є доцільним. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Як встановлено судом, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. На підставі ст.112 СК України, суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Що стосується вимоги, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Згідно зі\~статтею 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом\~статей 160-161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. В п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Отже, положення\~Сімейного кодексу України\~захищають права та інтереси дитини шляхом визначення місця проживання дитини з одним з батьків лише у разі наявності спору між батьками щодо того з ким буде проживати дитина. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей\~11,\~15 ЦК України\~цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Враховуючи вище зазначене, перевіривши докази, та врахувавши висновки третьої сторони, враховуючи вік дитини, його потребу в постійному контакті з матір`ю, позбавлення якого може привести до негативних наслідків психо-емоційного та фізичного стану дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які визнані відповідачем у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Заява [PERSON] , про залишення шлюбного прізвища після розірвання шлюбу, узгоджується із вимогами ст. 113 СК України, а тому також підлягає задоволенню. Враховуючи, що при зверненні із позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 гривень, то 1409,60 гривень підлягає поверненню позивачці з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved