Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У листопаді 2019 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в обґрунтування якої зазначено, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою. [PERSON] за життя залишила заповіт на ім`я позивача. На момент смерті матері [PERSON] фактично проживав з нею без офіційної реєстрації, оскільки остання через похилий вік потребувала сторонньої допомоги.\~ Проте, після смерті матері, у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріусу позивач не звернувся, оскільки тяжко переживав втрату близької людини, знаходився у депресії та виїхав до своєї родини, яка на той час проживала в м.Одесі. У жовтні 2019 року, зібравши всі необхідні документи, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. від 28.10.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що у встановлений законодавством строк не звернувся до нотаріуса саме з поважних причин. На підставі викладеного просив визнати причини пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] поважними та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.\~ Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1879. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] від 14.05.1993 року, виданого Маріупольським міським відділом комунального господарства на підставі рішення народного суду Іллічівського району від 05.06.1975 року, що також підтверджується реєстраційним написом Бюро технічної інвентаризації від 14.05.1993 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №425898 від 08.09.2010 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0322га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту заповіту, посвідченого 18.03.2000 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш Г.С., [PERSON] належні їй на праві особистої власності частку жилого будинку з належними до нього прибудовами подвір`я та земельною ділянкою, що знаходяться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. від 28.10.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] ,\~ оскільки пропущений строк для прийняття спадщини та не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду. При цьому, згідно відповіді Третьої маріупольської державної нотаріальної контори за підписом завідувача Костецької\~ Н.Г. від 29.01.2020 року, наданої за запит суду, інформація щодо наявності спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] відсутня, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №59196678 від 29.01.2017 року. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.10.2019 року у справі №761/42165/17-ц. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. У позовній заяві позивач посилається на поважність причин пропуску ним передбаченого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини через тяжке переживання втрати близької людини, знаходження в депресійному стані та у зв`язку з чим виїзду до місця проживання його родини, до м.Одеси, проте жодного доказу щодо наведеного суду не надав, документів які б підтверджували знаходження його тривалий час за межами м.Маріуполя не представив. Також позивачем не надано жодного доказу щодо його спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті та понесення ним витрат щодо організації поховання матері. Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені доказі, суд вважає недоведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, отже, вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. При цьому суд, у разі визнання відповідачем позову, якщо таке визнання суперечить закону, ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову.\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed