Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради від 06.09.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеному будинку також зареєстровані: його донька - [PERSON], [INFO], та онук - [PERSON], [INFO], проте, з 2010 року та по теперешній час останні мешкають за іншою адресою, у спірному будинку не бувають, житлом не цікавляться, разом з тим, скасувати свою реєстрацію в ньому у добровільному порядку відмовляються, що тягне за собою для позивача понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує права власника на розпорядження своїм майном, а тому він змушений звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надав письмову заяву, в якій вимоги позову підтримав, просив розглянути справу в його відсутність, проти її заочного розгляду не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи безїх участі останні на адресу суду не надсилали. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачів було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій було встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.06.2002 року серії АЕК№863769. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради від 06.09.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеному будинку також зареєстровані: дружина позивача - [PERSON], [INFO], їх донька - [PERSON] [INFO], та онук - [PERSON] [INFO], проте, донька та онук з 2010 року та по теперешній час мешкають за іншою адресою. Згідно акту від 10.09.2018 року, складеного депутатом Таврійської міської ради, відповідачі фактично не проживають за адресою реєстрації з 2010 року. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідачі суду не подали. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, зважаючи також на відсутність заперечень відповідачів, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, суд вважає, що останніх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved