Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1987 року, мають двох повнолітніх доньок. Спільне життя не склалось та фактично не проживають разом, а в різних частинах будинку. З 15 липня 1994 року вона зареєстрована за адресою: [INFO]. В даному будинку вона фактично проживає весь час, за час спільного проживання вони з відповідачем значно поліпшили його. В даний час вона також подала заяву про розірвання шлюбу, але вона не має іншого житла та не має куди виселятись. На підставі ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України просила суд визнати за нею право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенка, буд.28. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила задоволити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 21 листопада 1987 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З поданого паспорту позивача [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 15 липня 1994 року за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенка, 28. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням. Таким чином, на час розгляду справи позивачка є членом сім'ї власника та має право користування жилим приміщенням. Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З пояснень [PERSON] та матеріалів справи встановлено, що в провадження суду перебуває також позов [PERSON] про розірвання шлюбу. В будинку вона проживає весь час, відповідач жодних дій не вчиняв щодо її виселення, лише, перебуваючи в стані алкогольного спяніння погрожує їй виселенням. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено визнання права користування житлом, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що її права користування житловим будинком порушуються відповідачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed