Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, надалі який уточнив та просив визнати недійсним договір без номеру від 13 червня 2008 р. між ним та Банком. В обґрунтування вимог послався: 1) на відсутність факту укладання договору - кредитною карткою виданою йому в торгівельному центрі у 2007 р. він користувався і повністю заборгованість сплатив, але не памятає щоб підписував чи отримував від Банку будь-які кредитні документи, тобто ніякого договору між ним та Банком не існує, 2) порушення його прав як споживача - не доведення до його відома банком інформації про умови кредитування та на недійсність правочину укладеного банком із застосуванням нечесної підприємницької практики, воля банку у відносинах банку є визначальною, 3) порушені вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в так як в договорі немає назви документу договір, строку дії, порядку зміни та припинення договору, 4) його волевиявлення під час отримання картки не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, які стосувалися отримання кредиту, не було вільним та не відповідало його внутрішній волі Доповненням до позову зазначив, що також вважає договір нікчемним через сукупність вищенаведених порушень, а також послався на те, що доказів про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг представники банку суду не дали, наданий примірник цих Умов та правил його особистого підпису не містить. Ухвалою суду від 04 листопада 2015 р. із позовних вимог позову була розєднана в самостійне провадження вимога про встановлення факту відсутності заборгованості. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що визнання недійсним договору потрібно щоб усунути йому перешкоди в користуванні надалі продуктами Банку, в чому зараз є перешкода через наявність боргу. Визнав, що в торгівельному центрі йому видали кредитну картку ПАТ КБ «Приватбанк», якою він користувався і вважав, що погасив. Визнав своє авторство в заяві про надання кредиту та довідці про кредитування, але надалі заявив, що ці підписи лише схожі на його. Від проведення експертизи щодо авторства підпису відмовився через брак коштів. Пояснив, що банк до нього жодного разу з позовом про стягнення заборгованості за кредитом не звертався. Представник відповідача подав заперечення проти позову, просив розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов слід відхилити. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 13 червня 2008 р. [PERSON] особистими підписами засвідчив у бланку заяві ЗАТ КБ «Приватбанк» №0115030800059951107 бажання оформити на себе кредитку «Універсальну» з 30 днями пільгового періоду з лімітом 2500 грн. (а.с.62). Того ж дня [PERSON] було ознайомлено з детальними умовами обраного типу кредиту, зокрема, кредитна лінія є відновлювальна, валюта картрахунку - гривня, пільговий період 30 днів по кожній траті, базова % ставка на залишок заборгованості у гривні 3,0% щомісячно виходячи з 360 днів в року, комісія відсутня, розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн./10 дол. США, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного за звітним, розцінки комісій на зняття готівки, формула нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу за порушення строків платежів, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування. та прикладами використання кредитних коштів, про що він також розписався (а.с.63). Банк отримав від [PERSON] також копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.45,46) Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Згідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1056 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 «Умови обслуговування» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), затверджених Банком 13 вересня 2007 р. які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, про що зазначено в преамбулі, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (а. с. 36-44). Лише після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку (пп. 3.2 п. 3 Умов). Кредитний ліміт згідно виписки по особовому рахунку було встановлено Банком 25 червня 2008 р. в сумі 2500 грн., востаннє картковий рахунок поповнений у березні 2013 р. В заяві від 13 червня 2008 р. №0115030800059951107 не йдеться про те, що Умови є складовою частиною договору про надання банківських послуг, тож для [PERSON] їх не підписання не створило правового наслідку. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже суд вважає, що звернувшись до Банку за кредитом, підписавши відповідну заяву, надавши копії особистих документів, позивач виявив свою волю на виникнення кредитних правовідносин. Права позивача споживача не є порушеними, як і не застосована банком до нього нечесна підприємницька практика [PERSON] за власною волею обрав стандартизований тип кредиту, приєднавшись до фінансової послуги Банку. Детальний розпис умов кредиту був доведений йому до відома. Стаття 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) як спеціальний закон містила застереження, що договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Зміст заяви позичальника та довідки про умови кредитування 13 червня 2008 р. дають підстави стверджувати, що кредитний продукт Банку викладений в двох цих документах відповідає вимогам до змісту договору про надання фінансових послуг. Таким чином знайшов підтвердження факт укладення договору між сторонами, прийняття його умов позичальником. Відповідно у задоволенні позову [PERSON] через недоведеність слід відмовити.

Outcome: dismissed