Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, третя особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном та виключення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що при підготовці документів щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS] позивачу стало відомо, що на його квартиру постановою ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві накладено арешт 25 січня 2010 року. Разом з тим, на звернення позивача до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, останній повідомив, що відомості про винесення такої постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні і станом на 13 січня 2016 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та АРМ, відкриті виконавчі провадження відносно позивача, який є боржником відсутні. Оскільки накладений арешт на квартиру позивача перешкоджає останньому розпорядитись нею на власний розсуд, то позивач звернувся з цим позовом до суду, просив звільнити квартиру з-під арешту та зобов'язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту з квартири. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача та третьої особи до судового засідання не з'явилися з невідомих причин. Представник позивача не заперечив щодо розгляду справи у відсутність представників відповідача та третьої особи. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що постановою Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві 25 січня 2010 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с. 8, 12). Відповідно до листа ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 13 січня 2016 року відомості про винесення такої постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні і станом на 13 січня 2016 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та АРМ, відкриті виконавчі провадження відносно позивача, який є боржником відсутні (а.с. 11). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Враховуючи, що діями відповідача порушене право власності позивача на квартиру, що полягає в накладенні арешту на неї, позивач позбавлений можливості розпорядитись нею на власний розсуд, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки в інший спосіб, ніж звільнити з-під арешту квартиру позивача, захистити порушене право позивача неможливо. Разом з тим, позовні вимоги про зобов'язання державного виконавця винести постанову про зняття арешту з квартири задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких даних про наявні виконавчі провадження або виконавчого провадження, на підставі якого було винесено постанову про накладення арешту, суду не надано. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial