Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання права власності на ? частину нежитлового приміщення, офіс № 20, загальною площею 60,5 кв.м., за адресою : м. Одеса, по вул. Дідрихсона, 27. Під час судового розгляду справи [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про встановлення особистої приватної власності, згідно з яким просить встановити, що нежитлове приміщення, загальною площею 60,5 кв.м., офіс № 20, яке розташоване за адресою : м. Одеса, вул. Дідрихсона, 27, є його особистою приватною власністю. Ухвало Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року позову заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, залишено без розгляду. Таким чином, суд розглядає дану справу в межах заявленого [PERSON] позову до [PERSON] про встановлення особистої приватної власності. [PERSON] веде дану справу в суді через свого представника адвоката [PERSON], яка просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги [PERSON], про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. [PERSON] веде дану справу в суді через своїх представників [PERSON] та [PERSON], які не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка про одержання 15.11.2017 року судової повістки [PERSON] та зворотне поштове повідомлення про одержання 13.11.2017 р. судової повістки [PERSON] Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 2004 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 287. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/18253/13-ц від 13 січня 2014 року, яке набрало законної сили 24 січня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. Також судом установлено, що 16 листопада 2005 року між ТОВ «Стікон» (Замовник-Інвестор) та [PERSON] (Співінвестор) було укладено договір № Д-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, за умовами якого предметом цього договору є внесення Співінвестором інвестиційного вкладу (грошових коштів, товароматеріальних цінностей тощо) для здійснення Замовником-Інвестором будівництва житлових будинків і виконання робіт з розвитку міських інженерних будівель, комунікацій міської інфраструктури та отримання Співінвестором пакету документів на нежитлове приміщення № 20 в цокольному поверсі, в житловому будинку по вул. Дідрихсона, 27-31. Відповідно до п. 2.1. цього договору сума інвестиційного вкладу визначена сторонами у розмірі 248000,00 грн. 26 травня 2010 року між [PERSON] (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) було укладено договір про передачу права вимоги в порядку дарування, за умовами якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв безоплатно вимоги, що належать Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором № Д-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 16 листопада 2005 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Стікон». Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. цього договору, за цим договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх обовязків за основним договором; передане право вимоги за Основним договором переходить до Нового кредитора безкоштовно у дар. Крім того, 26 травня 2010 року між ТОВ «Стікон» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № Д-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 16 листопада 2005 року, за умовами якого сторони домовились внести зміни до преамбули договору стосовно того, що Співінвестором за цим договором є [PERSON], а також, в звязку з присвоєнням поштової адреси будинку та зміною нумерації квартир, сторони домовились викласти п. 1.2. договору у наступній редакції : «Здійснення Замовником-Інвестором будівництва жилих будинків та виконання ним робіт з розвитку міських інженерних будівель, комунікацій, міської інфраструктури та отримання Співінвестором пакету документів на нежиле приміщення № 20 в цокольному поверсі, в 9 секції Л, в житловому будинку по вул. Дідрихсона, 27, для наступного оформлення прав власності на обєкт..». Відповідно п. 2 ч. 1 до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна; суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя; статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які майно було набуте (джерело набуття); сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки [PERSON] набув право власності на спірне нежитлове приміщення, загальною площею 60,5 кв.м., офіс № 20 за адресою : м. Одеса, вул. Дідрихсона, 27 на підставі згаданого договору про передачу права вимоги в порядку дарування від 26.5.2010 р., тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, це нежитлове приміщення є його особистою приватною власністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved