overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09 серпня 2014 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1909. Від шлюбу у сторін дітей немає. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач подала заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1909. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини, оскільки матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. У судове засідання позивач не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 450 грн. 00 коп. щомісячно. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 20 липня 2002 року (арк.с.5). Від цього шлюбу, [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 23 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (арк.с.6). Неповнолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. 00 коп. щомісячно на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 077, 06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14\~474, 48 грн. У судове засідання позивач не зявилась, до його початку надала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позов підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 22.05.2012 року позивач працювала у відповідача на посаді прядильника, наказом № 135 від 08.08.2014 року була звільнена із займаної посади у звязку з переведенням до ПрАТ «Чексіл» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідачем була нарахована заробітна плата позивачу за липень та серпень 2014 року в розмірі 1\~077, 06 грн., але виплачена не була. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у даному випадку середній заробіток складає 14\~474, 48 грн. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 31 серпня 1987 року. Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, шлюб існує формально та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач просить присвоїти дошлюбне прізвище «[PERSON]» Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просить про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31 серпня 1987 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Козаровицькою сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 10. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають трьох повнолітніх дітей. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказувала, що спільне господарство та спільне життя між ним та відповідачем припинено з серпня 2014 року, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 20.11.1999 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказувала, що спільне господарство та спільне життя між ним та відповідачем припинено з січня 2010 року, шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином, а саме шляхом публікування 19.03.2015 року в газеті «Слобідський край» оголошення про його виклик в судове засідання, що призначене на 30.03.2015 року на 09:30 годину (а.с.17), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 03.08.1995 року було укладено шлюб, який був зареєстрований Кочетовською селищною Радою Чугуївського району Харківської області. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 20.06.2008 року Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, актова запис за №12. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і в їх обґрунтування послалася на наступне. У шлюбі з відповідачем вони перебувають з 20 червня 2008 року. Від шлюбу мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. На час одруження з відповідачем вона мала дочку [INFO], яку відповідач удочерив. Прожили разом 8 років. На при кінці 2014 року припинили шлюбні відносини і з того часу проживають окремо спільного господарства не ведуть. На сьогодні шлюб їх зберегти не можливо, оскільки вона вже проживає з іншим чоловіком з яким бажає створити повноцінну сімю, тому строк на примирення просить не надавати. Спору про розподіл майна і про місце проживання дітей між ними не має, діти проживають разом з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Відповідач позов визнав та просив його задовольнити по підставам, викладеним позивачем. Також вважає, що збереження їх сімї на сьогодні вже не можливе, тому строку на примирення просить не надавати. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 26.06.2008 року Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис за №12. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №078711 /а.с.7/. [PERSON] мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.8,9/. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між ними шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні з листопада 2014 року, позивач на теперішній час проживає з іншим чоловіком, тому підстав для надання сторонам строку на примирення не вбачається та збереження шлюбу сторін за встановлених обставин, не можливо. На підставі ст. ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Соколов Олександр Євгенович, третя особа: приватний нотаріус Смірнова Тетяна Юріївна, про визнання договору купівлі-продажу удаваним, витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року відкрито провадження у справі. Разом з позовною заявою позивач звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачі мають можливість відчужити спірну квартиру або передати таку в іпотеку. Крім того, відповідачі оспорюють право власності позивача на квартиру, здійснювали неодноразове захоплення спірної квартири. За приписами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у постанові від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], визнати, що між сторонами був укладений договір позички квартири, витребувати спірну квартиру з незаконного володіння [PERSON], визнати за позивачем право власності на вказану квартиру, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя повинен пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази реальної загрози невиконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову, обставини, на які посилається позивач, є припущеннями останнього, належними доказами не підтверджені. За таких обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Мотивувала свої вимоги тим, що 13.09.11 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.09.11 року Відділом ДРАЦС Славутського МУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 213. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Мотивувала свої вимоги тим, що 14.05.05 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.05.05 року Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, актовий запис № 2. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved