Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Управління освіти Луцької міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], перебуває з управлінням освіти Луцької міської ради у трудових відносинах. Наказом № 35-к від 31 серпня 2007 року [PERSON] була переведена на посаду вчителя української мови та літератури Луцького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 24 - технологічний ліцей». Наказом по школі № 102-у від 03.10.2013 року була призначена керівником групи для проведення екскурсії учнів 9-В класу за маршрутом Луцьк-Дубно-Ворохта-Буковель-Яремче-Дубно-Луцьк 11-12 жовтня 2013 року. 12 жовтня 2013 року близько 12 год. 30 хв. екскурсія продовжилася в м. Яремче по вул. Петраша біля ресторану «Гуцульщина». Проходячи з групою учнів через міст на інший берег річки Прут, неповнолітня потерпіла [PERSON] разом з однокласниками [PERSON] та [PERSON], перед мостом зійшла на берег річки Прут з метою сфотографуватися на фоні водоспаду «Пробій». [PERSON] стала на мокрий край камяної брили, посковзнулася, впала в річку Прут і втопилася. 10 лютого 2014 року вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області визнано [PERSON] винуватою у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 137 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки, з позбавленням права займатися діяльністю, повязаною з проведенням екскурсій з організованими групами дітей на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді обмеження волі на строк три роки з випробувальним строком два роки. На підставі вироку Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2014 року стягнуто з управління освіти Луцької міської ради в користь потерпілих [PERSON] 20 040 гривень на відшкодування майнової шкоди та 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а разом 70 040 гривень, та в користь потерпілої [PERSON] стягнуто 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Проте, потерпілі не погодившись із вироком суду, подали апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.05.2014 року на апеляційну скаргу потерпілої [PERSON] та потерпілого [PERSON] відносно [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди змінено. Сума моральних збитків, які стягнуто з управління освіти Луцької міської ради на користь [PERSON], як батька та законного представника неповнолітніх дітей, становить в розмірі 75 000 гривень. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпІІ України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкода завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа в даному випадку управління освіти Луцької міської ради, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, [PERSON], має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Позивач підставою регресної вимоги вважає:виконавчий лист від 04.09.2014 року провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] моральної шкоди в сумі 50 000 гривень; виконавчий лист від 04.09.2014 року, провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] моральної шкоди в сумі 75 000 гривень; виконавчий лист від 05.09.2014 року, провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] майнової шкоди в сумі 20 040 гривень; Повідомлення про безспірне списання коштів управління державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 15.09.2014 року № 03-15/2376; платіжні доручення від 01.10.2014 року № 4049 та № 4050. Матеріальна шкода заподіяна підприємству, управлінню освіти Луцької міської ради, винною особою [PERSON] складає 145 040 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] на користь Упраління освіти Луцької міської ради матеріальну шкоду в розмірі 145\~040 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, просили врахувати ту обставину, що відповідач має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебуває з управлінням освіти Луцької міської ради у трудових відносинах. Наказом № 35-к від 31 серпня 2007 року [PERSON] була переведена на посаду вчителя української мови та літератури Луцького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 24 - технологічний ліцей» (а.с. 18-19). Наказом по школі № 102-у від 03.10.2013 року була призначена керівником групи для проведення екскурсії учнів 9-В класу за маршрутом Луцьк-Дубно-Ворохта-Буковель-Яремче-Дубно-Луцьк 11-12 жовтня 2013 року (а.с. 20-21). 12 жовтня 2013 року близько 12 год. 30 хв. екскурсія продовжилася в м. Яремче по вул. Петраша біля ресторану «Гуцульщина». Проходячи з групою учнів через міст на інший берег річки Прут, неповнолітня потерпіла [PERSON] разом з однокласниками [PERSON] та [PERSON], перед мостом зійшла на берег річки Прут з метою сфотографуватися на фоні водоспаду «Пробій». [PERSON] стала на мокрий край камяної брили, посковзнулася, впала в річку Прут і втопилася. 10 лютого 2014 року вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області визнано [PERSON] винуватою у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 137 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки, з позбавленням права займатися діяльністю, повязаною з проведенням екскурсій з організованими групами дітей на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді обмеження волі на строк три роки з випробувальним строком два роки (а.с. 4-6). На підставі вироку Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2014 року стягнуто з управління освіти Луцької міської ради в користь потерпілих [PERSON] 20 040 гривень на відшкодування майнової шкоди та 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а разом 70 040 гривень, та в користь потерпілої [PERSON] стягнуто 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Проте, потерпілі не погодившись із вироком суду, подали апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.05.2014 року на апеляційну скаргу потерпілої [PERSON] та потерпілого [PERSON] відносно [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди змінено. Сума моральних збитків, які стягнуто з управління освіти Луцької міської ради на користь [PERSON], як батька та законного представника неповнолітніх дітей, становить в розмірі 75 000 гривень (а.с. 7-9). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпІІ України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли шкода завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Ця ж норма встановлена і Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6. Підставою регресної вимоги є: -виконавчий лист від 04.09.2014 року провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] моральної шкоди в сумі 50 000 гривень (а.с. 14-15); -виконавчий лист від 04.09.2014 року, провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] моральної шкоди в сумі 75 000 гривень (а.с. 12-13); -виконавчий лист від 05.09.2014 року, провадження № 1-кп/354/10/14, стягувач [PERSON] майнової шкоди в сумі 20 040 гривень (а.с. 10-11); -Повідомлення про безспірне списання коштів управління державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 15.09.2014 року № 03-15/2376 (а.с. 16); -платіжні доручення від 01.10.2014 року № 4049 та № 4050 (а.с. 17). Отже, судом встановлено, що матеріальна шкода заподіяна управлінню освіти Луцької міської ради, винною особою [PERSON] складає 145 040 грн. Суд не бере до уваги клопотання відповідача та її представника про зменшення розміру матеріальної шкоди, оскільки згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки шкода завдана вчиненням злочину, із відповідача слід стягнути на користь управління освіти Луцької міської ради матеріальну шкоду в розмірі 145 040,00 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України,

Outcome: approved