Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У лютому 2020 року до Печерського районного суду м. Києва з заявою про видачу обмежувального припису звернулася [PERSON] одночасно від себе та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , в якій просила заборонити колишньому чоловікові [PERSON] перебувати разом з нею та сином у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано, у провадженні Васильківського районного суду Київської області перебуває справа про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка не розглянута по суті. Вказує, що з початку розгляду вищевказаної справи, колишній чоловік почав себе вести дуже агресивно та вже близько півтора року (саме такий термін триває розгляд справи про поділ спільного сумісного майна нашого подружжя) тероризує її та сина, робить наше життя морально нестерпним: ображає, принижує та погрожує нам розплатою і помстою, усвідомлюючи настання таких шкідливих наслідків як заподіяння шкоди психічному здоров`ю та здоров`ю заявників, діє на їхню психіку шляхом словесних образ, погроз та залякувань. Знаходячись в одній квартирі з [PERSON] , як вказано у заяві, заявник та її син відчувають страх, тривожність, постійне почуття небезпеки, дії колишнього чоловіка викликають у них побоювання як за свою безпеку. Тому, для стабілізації та встановлення душевної рівноваги вимушена просити суд встановити максимальний строк дії обмежувального припису, а саме на строк у шість місяців. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяву через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян про розгляд справи за їхньої відсутності. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не викликався судом на підставі частини першої статті 350-5 ЦПК України, згідно з якою справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, проте у разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З урахуванням положень ст. 350-5 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглянути справу за заявою [PERSON] та [PERSON] за відсутності учасників, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився [INFO] син [PERSON] . Заявником вказано, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року шлюб розірвано, а у провадженні Васильківського районного суду розглядається справа про поділ спільного сумісного майна подружжя. 16 травня 2018 року заявник звернулась до дитячого невролога, так як малолітній син погано почувався. Лікар клініки Медиком, здійснивши відповідний огляд, встановив діагноз: «Цефалгія напруження, вегетативна дисфункція по симпатикотонічному типу у дитини з невротичними реакціями». Син пройшов курс лікування, призначений лікарем. Однак, в повній мірі позитивних результатів це не дало, оскільки психоемоційний покій малолітньому сину, про який наголошував лікар, в місці перебування сина матері [PERSON] самотужки забезпечити не вдавалося. 26 червня 2018 року була подана заява до Печерського УП ГУНП у м. Києві про те, що [PERSON] вчинив сварку, під час якої словесно ображав та штовхав [PERSON] , чим вчинив відносно неї психологічне насилля. В результаті розгляду та проведення перевірки працівниками поліції, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, як вбачається, [PERSON] продовжував вести себе неадекватно, культивуючи напрацьовану тактику сімейного насилля відносно заявників. 20 червня 2018 року [PERSON] вимушена була знову звернутись до дитячого невролога:д діагноз підтвердився, хлопчику знову рекомендували, зокрема, емоційний спокій та санаторно-курортне лікування, пройдено відповідний медикаментозний курс. 16 січня 2019 року, зазначає [PERSON] , колишній чоловік почав дуже сваритися, битися та ображати заявницю на очах у сина, який дуже злякався. 18 січня 2019 року була подана заява до Печерського УП ГУНП у м. Києві щодо вчинення протиправних дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] . Під час перевірки по заяві з [PERSON] була проведена профілактична бесіда щодо недопущення відносно колишньої дружини з сином протиправних дій, яка, на жаль, ніяким чином не вплинула на його поведінку. 19 травня 2019 року подано заяву до Печерського УП ГУНП у м. Києві про те, що [INFO] [PERSON] влаштував сімейну сварку, в ході чого завдавав психологічного тиску. Під час проведеної перевірки на останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 26 червня 2019 року також подано заяву до Печерського УП ГУНП у м. Києві про те, що 25 червня 2019 року за адресою мешкання [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , що проявляється у постійному приниженні дитини та погрозах виселення. Крім того, при намаганні здійснити відео запис такої поведінки батька, останній вирвав у заявниці з рук телефон та вдарив її. Був викликаний патруль поліції. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що у діях [PERSON] формально вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Надалі, як зазначила заявниця, 29 жовтгя 2019 року, скориставшись її відсутністю вдома, у [PERSON] , який повернувся з роботи раніше, ніж звичайно, відбувся черговий приступ агресії по відношенню до сина, яка проявлялась у лютих гучних криках на дитину і штовханнях, в результаті чого - син [PERSON] дуже налякався, сховався під ліжко та визвав службу поліції. Було подано заяву до Печерського УП ГУНП у м. Києві. 19 грудня 2019 року - останній виклик служби поліції, здійснений дитиною - сином [PERSON] та було зареєстровано, що «батько б`є матір». З огляду на кількість поданих заяв до поліції та стабільну агресивну поведінку [PERSON] представниками поліції рекомендовано звернутися до суду про видачу обмежувального припису. Дані, описані вище події, а також цілий ряд інших дуже негативно вплинули на дитячу психіку. Так, наслідком такої агресивної поведінки чоловіка, за висновками психолога Міжнародного Гуманітарного Центру «Розрада», [PERSON] , що проводила 26 червня 2018 року дослідження [PERSON] та сина [PERSON] психоемоційного стану та оцінку дитячо-батьківських відносин було встановлено, що ситуація, яка склалась у нашій сім`ї є нестерпною та загрозливою для психоемоційного стану та здоров`я дитини. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. п. 3, 6, 7, 8 частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису, має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника фізичне та психологічне насильство. Частинами другої, четвертої ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить [PERSON] щодо колишньої дружини [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] , суд вважає, що заявники як жертви такого насильства потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] подана від її імені самостійно та як законного представника неповнолітнього сина - [PERSON] про видачу обмежуючого припису, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved