Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: [PERSON], [PERSON], Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія України «КРЕДО» про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що приблизно о 22-00 годині 16 лютого 2017 року на перехресті вул. Шмідта та вул. Савченко в м. Дніпрі між автомобілем марки «Фольксваген-Транспортер», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «ТАТА», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] сталося ДТП. За фактом скоєного ДТП правоохоронними органами було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За результатами розгляду вказаного кримінального провадження Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 12 квітня 2017 року було винесено ухвалу, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим [PERSON], тобто на підставі ст. 46 КК України. Як встановлено судом при розгляді вказаного вище кримінального провадження, в результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку медичної експертизи № 775е/23 від 18 березня 2017 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. З матеріалів кримінального провадження №12017040030000351 вбачається та підтверджується відповідною розпискою, що на відшкодування матеріальної шкоди (витрати на лікування) і моральної шкоди [PERSON] отримав від [PERSON] 15 000,00 грн. Оскільки [PERSON] інкриміноване правопорушення, яке відноситься до злочинів скоєних по необережності, приймаючи до уваги, що шкоду, спричинену [PERSON], останнім відшкодовано у повному обсязі, що може свідчити про примирення сторін, судом було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі положення ст. 46 КК України. Під час розгляду кримінального провадження № 12017040030000351 Красногвардійським районним судом встановлено, що ДТП яке мало місце 16 лютого 2017 року було спричинено у зв'язку з протиправними діями [PERSON], які полягли у порушенні останнім п.16.11 Правил дорожнього руху України. Тобто встановлено винність [PERSON] у спричиненні вказаного ДТП. Так, під час ДТП, яке мало місце 16 лютого 2017 року, шкоди зазнав не лише сам [PERSON], а і власник автомобіля марки «ТАТА», реєстраційний номерний знак [NUMBER], тобто позивач [PERSON], який є власником вказаного автомобіля. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №2504/17/УД від 20 квітня 2017 року вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля марки «ТАТА LPT 613/38», реєстраційний номерний знак [NUMBER], який зазнав пошкодження в результаті ДТП, яке сталося 16 лютого 2017 року, становить 60 145,90 грн. Вважає, що має право на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля, розмір якої становить 60 145, 90 грн. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12017040030000351, а саме з довідки від 28.02.2017 наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] дійсно працює на посаді - Водій-інкасатор-охоронець ГРУ, РУ, СФ, з 26.09.2016 року. Відповідно до письмових пояснень, наданих під час слідства [PERSON], допитаного у якості свідка, а згодом і підозрюваного, останній вказував на те, що під час ДТП він перебував на роботі. Також факт знаходження [PERSON] під час ДТП при виконанні трудових обов'язків підтверджується письмовими поясненнями допитаних у якості свідків [PERSON] та [PERSON] При цьому, посилається на ч. 1 ст. 1172 та ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З урахуванням того, що автомобіль який належить позивачу, було пошкоджено в результаті ДТП у вчиненні якого визнано винним [PERSON], який в свою чергу під час скоєння правопорушення був при виконанні своїх службових обов'язків, приймаючи до уваги, що розмір спричиненої позивачу шкоди підтверджується висновком судового експерта, просить стягнути спричинену йому матеріальну шкоду в результаті пошкодження автомобіля саме з ПАТ КБ «Приватбанк». Також вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 800,00 грн., оскільки проведення такої експертизи та витрати на неї були спричинені неправомірними діями працівника відповідача при виконанні своїх службових обов'язків. Тобто, згідно норм матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини, саме на роботодавця покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди спричиненої його працівником при виконанні службових обов'язків, до якої, між іншим, відносяться і витрати пов'язані з визначенням розміру такої шкоди. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 60 145,90 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2 800,00 грн. В судовому засіданні 20 грудня 2017 року представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - [PERSON] надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідач позов не визнає, заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог, а також відсутністю підстав для задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що цивільна-правова відповідальність ПАТ КБ «Приватбанк» на час ДТП, була застрахована на підставі договору страхування транспортного засобу в страховій компанії СК «КРЕДО». В даному випадку застраховано цивільно-правову відповідальність в ДТП за участю службового інкасаторського транспортного засобу. Позивачем не доведено завдання майнової шкоди водієм саме під час виконання своїх трудових обов'язків, в матеріалах справи не міститься жодного доказу цієї обставини, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та безпідставними та просив суд у задоволенні позову відмовити, з підстав того, що оскільки відповідальність була застрахована у страховій компанії. Раніше зазначені ним заперечення щодо відсутності доказів перебування [PERSON] під час скоєння ДТП у трудових відносинах та виконання ним трудових обов'язків не підтримав, та визнав вказаний факт, оскільки дійсно [PERSON] під час скоєння ДТП виконував трудові обов'язки та перебув у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк». Треті особи [PERSON] та заброда В.М. у судове засідання 30 березня 2018 року не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У попередньому судовому засіданні третя особа [PERSON] проти позову не заперечував та вважав за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] Додатково пояснив суду, що він є винним у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 16 лютого 20017 року за участю автомобілів «Фольксваген Транспортер», номерний знак [NUMBER], та ТАТА LPT 613/38, номерний знак [NUMBER]. При цьому, на момент скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди він працював в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» на посаді водія-інкасатора-охоронця та вказана дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання ним його трудових обов'язків. Третя особа [PERSON] У попередньому судовому засіданні проти позову не заперечував та вважав за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] Представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія України «КРЕДО» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] з 08 травня 2013 року на праві власності належить автомобіль ТАТА LPT 613/38, номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 940711 (а.с. 6). Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року, яка набрала законної сили 20 квітня 2017 року, 16 лютого 2017 року, приблизно о 22.00 год., [PERSON], керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вул. В. Антоновича з боку вул. Робочої в напрямку вул. Ю.Савченко в м. Дніпро. На шляху руху [PERSON], грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Шмідта із другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю марки «ТАТА», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що наближався до даного перехрестя по головній дорозі вул. Шмідта зліва направо по ходу його руху, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Фольксваген-Транспортер», реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1-213 від 21.03.2017 знаходиться в причинному зв'язку з наслідками, що настали (а.с. 7-9). Дії [PERSON] були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вказаною ухвалою суду від 12 квітня 2017 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим [PERSON], кримінальне провадження було закрито. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 20 березня 2017 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., в присутності [PERSON] був складений протокол огляду колісного транспортного засобу ТАТА LPT 613/38, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16 лютого 2017 року, в якому було зафіксовано характер та об'єм пошкодження вказаного транспортного засобу. Вказаний протокол був підписаний судовим експертом Дроздовим Ю.В. та [PERSON], який погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши протокол огляду транспортного засобу без зауважень (а.с. 23-26). Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику КТЗ № 2504/17/17 від 21 квітня 2017 року, складеного за заявою [PERSON] судовим експертом Дроздовим Ю.В. (свідоцтво Міністерства юстиції України № 544 від 28.09.2001 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії), вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля ТАТА LPT 613/38, реєстраційний номерний знак [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, що мало місце 16 лютого 2017 року, становить 60 145,90 грн. (а.с. 11-22). Судом також встановлено, що водій [PERSON], який є винним у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 16 лютого 2017 року за участі автомобілів «Фольксваген Транспортер», номерний знак [NUMBER], та ТАТА LPT 613/38, номерний знак [NUMBER], на час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди працював в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» на посаді водія-інкасатора-охоронця ГРУ, РУ, СФ, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 10), а також було встановлено під час розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12017040030000351 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про що зазначено в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року (справа № 204/1958/17, провадження № 1-кп/204/275/17). Вказаний факт визнавався також самим [PERSON] у судовому засіданні та представником відповідача. Судом встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм [PERSON] вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Ці дії знаходяться в прямому причинному зв'язку з подією ДТП і наслідками, що настали, що свідчить про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків, що підтверджується поясненнями [PERSON], наданими в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факту завдання майнової шкоди водієм [PERSON] саме під час виконання ним своїх трудових обов'язків, судом до уваги не беруться, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, вказаний факт у подальшому також був визнаний стороною Відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, саме Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» має відшкодовувати шкоду, завдану їхнім працівником - [PERSON], оскільки шкоди було завдано під час виконання останнім своїх трудових обов'язків. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. З письмових заперечень представника відповідача вбачається, що цивільно-правова відповідальність інкасаторського транспортного засобу - автомобіля «Фольксваген Транспортер», номерний знак [NUMBER], на час скоєння ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія України «КРЕДО», у зв'язку з чим представник відповідача вважає, що він не має відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: 1) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; 2) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; 3) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Отже, потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Позивач [PERSON] обрав спосіб захисту своїх порушених прав, який виразився у безпосередньому зверненні до відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», як юридичної особи, працівником якої під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків було завдано матеріальної шкоди потерпілому. Враховуючи викладене, а також те, що позивачу не відшкодовано завдані йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки, тобто не відновлено його порушене право, він має право вимоги до відповідача на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, з відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути суму матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 60 145,90 грн. Крім того, судом встановлено, що позивачем для визначення розміру збитків, завданих йому внаслідок ДТП, було залучено судового експерта Дроздова Ю.В., який склав висновок експертного дослідження №2504/17/17 по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля ТАТА LPT 613/38, реєстраційний номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, у зв'язку з чим позивачем були понесені витрати на залучення спеціаліста у розмірі 2 800,00 грн., що підтверджується копією квитанції про сплату наданих експертних послуг від 21 квітня 2017 року (а.с. 46). Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи наведені положення законодавства та приймаючи до уваги те, що позивач для відновлення своїх порушених прав зазнав додаткових витрат, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов'язані з залученням експерта у розмірі 2 800,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Підсумовуючи все вищенаведене суд констатує, що відповідачем по справі було порушено право позивача на відшкодування завданої йому протиправними діями працівника відповідача - [PERSON], матеріальної шкоди та понесених у зв'язку з цим додаткових витрат з метою відновлення своїх порушених прав, у зв'язку з чим вказані права підлягають судовому захисту. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог на користь позивача та той факт, що позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір за позовними вимогами майнового характеру у розмірі 640,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 22, 1172, 1187 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved