Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 3,1941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824285000:03:022:0051, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок, що розташований у с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У встановлений чинним законодавством шестимісячний строк вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, де їй стало відомо про те, що за життя мати склала заповіт від 18 березня 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М., зареєстрований у реєстрі за №16, яким вона заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] . Вважає, що секретар Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофорова Н.М. не мала правових підстав для посвідчення заповіту [PERSON] , оскільки виконавчим комітетом Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на час посвідчення заповіту (18 березня 2011 року) не приймалося рішення про надання повноважень секретарю сільської ради Христофоровій Н.М. на вчинення нотаріальних дій. Отже, заповіт [PERSON] , складений 18 березня 2011 року на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофоровою Н.М., зареєстрований у реєстрі за №16, є нікчемним. Оскільки відповідачем не визнається її право на спадщину, тому просить захистити своє порушене право шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Кашин В.А. подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Шепетівська виправна колонія №98», клопотань про участь у розгляді справи не заявляв, у встановлений судом строку відзив на позов не подавав. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка для позивачки [PERSON] була матір`ю. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 3,1941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824285000:03:022:0051, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. 18 березня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Христофоровою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №16, яким заповіла усе належне їй на день смерті майно [PERSON] 10 лютого 2017 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №96/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] 08 квітня 2017 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до державного нотаріуса звернулась також донька померлої [PERSON] - [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №96/2017, заведеної 10 лютого 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] . Судом також встановлено, що заповіт [PERSON] , яким вона заповіла для [PERSON] усе належне їй на день смерті майно, був посвідчений 18 березня 2011 року секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Христофоровою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №16. Під час посвідчення заповіту [PERSON] , складеного 18 березня 2011 року, секретар виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофорова Н.М. діяла на підставі розпорядження сільського голови Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 25 квітня 2002 року №1, яким її призначено відповідальною за вчинення нотаріальних дій. Рішення виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №6 про призначення відповідальною за вчинення нотаріальних дій секретаря виконавчого комітету Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Христофорову Н.М. прийняте 25 січня 2013 року. Згідно із статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За змістом ст.1251 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною восьмою статті 1252 ЦК України встановлено, що до заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочинів здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису. Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено систему місцевого самоврядування, яка включає територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районі та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. За ч.1 ст.11, ч.ч.1,3 ст.12 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні. Підпунктом 5 пункту «б» частини 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Згідно ч.6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавчий комітет сільської, селищних, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних). За змістом пунктів 1, 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій. Згідно із частиною першою статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Виходячи з аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку, що оспорюваний заповіт складено без дотримання вимог щодо його посвідчення, оскільки обов`язки щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради [PERSON] покладено розпорядженням сільського голови, а не рішенням виконавчого комітету, як це передбачено вимогами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5. Оскільки оспорюваний заповіт посвідчений особою без відповідних повноважень, наданих виконавчим комітетом сільської ради, тому він є нікчемним відповідно до положень ч.1. ст.1257 ЦК України. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину. У постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №683/1804/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання заповіту нікчемним, Верховний Суд зазначив, що [PERSON] просила застосувати неефективний спосіб захисту, її позовна вимога про встановлення нікчемності заповіту не підлягає задоволенню, що не позбавляє її права на звернення до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оскільки заповіт [PERSON] , складений нею на користь [PERSON] , посвідчений 18 березня 2011 року секретарем Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Христофоровою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №16, є нікчемним в силу положень ч.1. ст.1257 ЦК України, тому відповідач [PERSON] не набув права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Отже, єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , що належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 1999 року, а також земельна ділянка площею 3,1941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824285000:03:022:0051, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №362074 від 06 липня 2006 року. Враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги до майна померлої [INFO] матері [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, тому вона набула право на належне матері нерухоме майно, а отже її порушене право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 3,1941 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6824285000:03:022:0051, що розташована на території Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Outcome: approved