Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі - [PERSON]) звернулася до суду із вищенаведеним позовом до [PERSON] (далі - [PERSON]), третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, який згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2018 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с. 1) У поданому позові [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та далекого зарубіжжя [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Надати дозвіл [PERSON] на тимчасове багаторазове вивезення за кордон доньки [PERSON] без згоди батька [PERSON] до досягнення нею шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька (а.с.8). В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що вона з 09 серпня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ Дніпропетровської області за актовим записом № 307. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 2014 року сторони проживають окремо, відповідач переїхав до Російської Федерації та його місце перебування позивачу невідоме. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року шлюб з відповідачем було розірвано. Позивач посилається на те, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці в країнах ближнього та далекого зарубіжжя задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, однак не може отримати дозвіл батька на вивіз малолітньої дитини за кордон (а.с.3-9). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.27). До суду 01 березня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.28). Ухвалою судді від 05 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька (а.с.29-30). Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 46). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради у судове засіданні не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ Дніпропетровської області за актовим записом № 307 (а.с.13). Від цього шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с.14), яка проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.15). Згідно із доводами позивача у позовній заяві, відповідач виїхав за межі України та його місце перебування їй невідоме, у зв'язку із чим вона позбавлена можливості отримати від батька дитини дозвіл на виїзд за кордон. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно із п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків може здійснюватися на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватися лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Зазначаючи у позові підстави для надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, позивачем вказується про можливість дитини їздити на відпочинок для оздоровлення та відпочинку до країн ближнього та далекого зарубіжжя. При цьому позивачем не зазначено конкретного часу, періоду та країни, до якої має намір поїхати позивач разом із малолітньою дитиною, без згоди батька. Надання дозволу на тривалий без обмеження часом виїзду неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. На підставі вищевикладеного суд

Outcome: dismissed