Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області про стягнення 30000 грн. матеріальної та 2000000 грн. моральної шкоди. Підстава позову-відшкодування шкоди внаслідок незаконних дій під час досудового розслідування та незаконного засудження. Позов обґрунтований тим, що позивач з 23 травня 2014 року призначений головою Бобровицької районної державної адміністрації. 04 лютого 2015 року Прокуратурою Чернігівської області відносно позивача внесені до ЄРДР відомості щодо одержання неправомірної вигоди. 11 серпня 2015 року позивача затримано з утримання під вартою в Чернігівському СІЗО до 14 серпня 2015 року. 12 серпня 2015 року позивачу вручена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.3 ст.368 КК України. 13 серпня 2015 року щодо позивача застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави. 13 серпня 2015 року позивача відсторонено від посади. Час перебування під вартою та участь в судових засіданнях спричинили різке погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 14 серпня 2015 року по 04 вересня 2015 року. Через незаконне переслідування позивач змушений подати заяву про звільнення за станом здоров`я. 05 жовтня 2015 року позивача звільнено з посади голови Бобровицької РДА. Через незаконні дії прокуратури позивач позбавлений 5 років трудового стажу та засобів для існування. Під час досудового розслідування проведені обшуки, що негативно вплинуло на його сім`ю, накладено арешт на єдине майно-земельну ділянку, у зв`язку з чим позивач залишився без засобів для існування. 19 лютого 2016 року вироком Ніжинського міськрайонного суду позивача визнано винуватим за ч.3 ст.368 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року даний вирок скасовано із призначенням нового судового розгляду. Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року позивача визнано винуватим за ч.3 ст.368 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року даний вирок змінено, в подальшому постановою Верховного суду України від 27 лютого 2019 року вказану ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасовано вирок Ніжинського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року, провадження закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. З 22 квітня 2019 року по 13 травня 2019 року позивач перебував на лікуванні в обласному центрі радіаційного захисту та відновлення населення, з 13 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року на лікуванні в КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ», з 15 жовтня 2019 року по 04 листопада 2019 року на лікуванні в обласному центрі радіаційного захисту та відновлення населення, у період з 2016 року по 2019 роки позивач звертався за допомогою до психолога, яким встановлена довготривала психотравмуюча ситуація внаслідок довготривалого досудового та судового слідства. В період з 04 лютого 2015 року по 04 червня 2019 року позивач підданий незаконному кримінальному переслідуванню, що спричинило негативні наслідки, які тривали близько 5 років, внаслідок чого позивач втратив можливість продовжувати звичний спосіб життя, роботу, при цьому вказані події висвітлені у засобах масової інформації, внаслідок чого була зруйнована репутація позивача. Моральна шкода становить 2000000 грн.. Розмір матеріальної шкоди складається з витрат за недоотриману заробітну плату у розмірі 300000 грн., 40000 грн. витрат на лікування та витрат на правову допомогу. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Просить позов задовольнити. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2019 року позовну заяву передано на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі із її розглядом за правилами загального позовного провадження. Згідно відзиву від 10 лютого 2020 року заступник прокурора Прокуратури Чернігівської області Подоляк М. позов не визнає з посиланням на те, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин щодо спричинення шкоди, не надано відповідних доказів. Кримінальне провадження згідно остаточного рішення суду закрите, відносно позивача не застосовувалось покарання, пов`язане з позбавленням волі, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до позивача на законних підставах і повністю виключає факт можливих неправомірних дій. Позивач правомірно перебував під слідством. Розмір витрат на правничу допомогу не доведений у встановленому порядку. Відповідно до відзиву від 10 лютого 2020 року представник Державної казначейської служби України Устименко І. позов не визнає з посиланням на те, що казначейство не є учасником спірних правовідносин, дії казначейства відносно позивача незаконними не визнавались, розмір матеріальної та моральної шкоди не доведений. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. У заяві від 01 червня 2020 року (отриманої судом 12 червня 2020 року вх.№8548) представник позивача адвокат Капара В.І. просить визначити та стягнути на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 330000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що складається із втраченого заробітку у розмірі 300000 грн., внаслідок незаконного відсторонення від посади та подальшого звільнення, та витрат на лікування у розмірі 30000 грн., а також 2000000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду за рахунок державного бюджету України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пояснивши, що через незаконне кримінальне переслідування втратив здоров`я, репутацію та роботу, що також негативно вплинуло на його сім`ю. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Капара В.І., яка зазначила, що відомості до ЄРДР внесені 04 лютого 2015 року, в подальшому була підозра та відсторонення позивача від посади, останній мав бездоганну репутацію, незаконне кримінальне переслідування протягм 05 років спричинило позивачу стрес, матеріальна шкода зазначена у позові у розмірі 330000 грн., неотримана заробітна плата за період з 13 серпня 2015 року по 24 червня 2020 року, моральна шкода обрахована з 04 лютого 2015 року по 04 червня 2019 року із розрахунку мінімальної заробітної плати на час розгляду справи. Заявила клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу згідно ст.141 ЦПК України. Представник відповідача Прокуратури Чернігівської області Коворотна С.В. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС і його захворювання пов`язані з цим. Рішення щодо незаконності дій органу досудового розслідування та прокуратури відсутні. Позивачем не подано відповідні розрахунки щодо матеріальної та моральної шкоди, розмір яких не обгрунтований і не підтверджений доказами. Дана позиція підтримана в судовому засіданні 04 серпня 2020 року представником прокуратури Марушко І.М.. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання після призначення розгляду справи по суті не з`явився без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. При розгляді справи судом враховується принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України, який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд виходить з того, що захищене ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Президента України від 23 травня 2014 року [PERSON] призначено головою Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області. Згідно копії витягу з кримінального провадження №42015270000000041, дата внесення до ЄРДР: 04 лютого 2015 року, наявна інформація-до прокуратури Чернігівської області надійшли матеріали правоохоронного органу про те, що службова особа вимагає неправомірну вигоду, правова кваліфікація-ч.3 ст.368 КК України, орган досудового розслідування-Прокуратура Чернігівської області. Відповідно до копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11 серпня 2015 року [PERSON] затримано 11 серпня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2015 року до підозрюваного [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80000 грн.. Відповідно до розпорядження Президента України від 13 серпня 2015 року [PERSON] відсторонено від посади голови Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області. У копії заяви від 10 вересня 2015 року [PERSON] просить звільнити його із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Повідомлення про підозру щодо [PERSON] датоване 29 вересня 2015 року, обвнувальний акт-29 вересня 2015 року. Відповідно до розпорядження Президента України від 05 жовтня 2015 року [PERSON] звільнено з посади голови Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області. Згідно копії розпорядження Бобровицької районної державної адміністрації від 07 жовтня 2015 року припинені повноваження [PERSON] з 07 жовтня 2015 року за власним бажанням. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 20 серпня 2015 року наявне обтяження у виді арешту нерухомого майна-земельної ділянки під кадастровим номером 7420610100:01:003:0003, обтяжувач-Прокуратура Чернігівської області, обтяжена особа- [PERSON] .. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 лютого 2016 року [PERSON] засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 06 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з державною службою, строком на 02 роки, з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням 05 рангу 03 категорії державного службовця. Даний вирок скасований ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року із призначенням нового судового розгляду. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року [PERSON] засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 07 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях державної і комунальної власності, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 03 роки, з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності, з позбавленням 05 рангу 03 категорії державного службовця. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2017 року даний вирок змінений, [PERSON] засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 06 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з державною службою на строк 02 роки, з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням 05 рангу 03 категорії державного службовця. Постановою Верховного суду від 27 лютого 2019 року дану ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області скасовано із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасовано вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року, подальше провадження в справі закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливостей їх отримати. Позивачем пред`явлений позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з підстав незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 даного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 даного Закону визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ст.4 даного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно ст.13 даного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Судом встановлено, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, яка набрала законної сили, скасовано вирок Ніжинського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.368 КК України, подальше провадження в справі закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливостей їх отримати. За таких обставин позивач [PERSON] має право на відшкодування шкоди відповідно до ст.56 Конституції України, ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при цьому позивач був незаконно підданий кримінальному переслідуванню з часу його затримання 11 серпня 2015 року і до постановлення ухвали Чернігівського апеляційного суду 04 червня 2019 року. Даний період рахується судом саме з 11 серпня 2015 року, а не з часу внесення відомостей до ЄРДР 04 лютого 2015 року, оскільки дані відомості внесені за матеріалами правоохоронних органів, при цьому ч.1 ст.214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Визначений ч.1 ст.214 КПК України обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження. Як зазначено вище розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, при цьому у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у 2020 році з 1 січня установлена у розмірі 4723 грн.. Кримінальне переслідування рахується судом з 11 серпня 2015 року по 04 червня 2019 року, що становить 45 місяців 24 дні, у зв`язку з чим ромір відшкодування моральної шкоди становить 216313 грн. 40 коп (45 місяців 24 дні, що становить 45,8; 45,8*4723=216313,40). Визначення мінімальної заробітної плати у розмірі 4723 грн. відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18). За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню 216313 грн. 40 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди. Підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 2000000 грн. не встановлені. Встановлені судом обставини свідчать про право позивача на відшкодування також втраченого заробітку за час відсторонення від посади, розмір якого останнім визначений у сумі 300000 грн.. Суду подана копія довідки Бобровицької РДА про доходи [PERSON] за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року, відповідний розрахунок втраченого заробітку суду не поданий. Із врахуванням відомостей даної довідки, відсторонення позивача від посади 13 серпня 2015 року та припинення повноважень 07 жовтня 2015 року, що становить 40 днів (за виключенням не робочих та св`яткових днів, 13 днів+22 дні+5 днів=40 днів, заробітної плати за липень 2015 року-8144,48 грн., за червень 2015 року-4833,34 грн.), втрачений заробіток за даний період становить 12072 грн. (8144,48 грн.+4833,34 грн.=12977,82/43 дні=301,80 грн.; 301,80 грн. середньоденного заробітку*40 днів=12072 грн.). За таких обставин 12072 грн. заробітку, не одержавного за час відсторонення від посади, підлягає стягненню на користь позивача. Підстави для визначення втраченого заробітку у розмірі 300000 грн. в судовому засіданні не встановлені. Також судом враховується, що під час судового розгляду на пропозицію суду позивачем не поданий розрахунок щодо моральної та матеріальної шкоди, втраченого заробітку, при цьому представником позивача в судовому засіданні зазначено, що неотримана заробітна плата за період з 13 серпня 2015 року по 24 червня 2020 року, моральна шкода обрахована з 04 лютого 2015 року по 04 червня 2019 року із розрахунку мінімальної заробітної плати на час розгляду справи. На обгрунтування витрат на лікування позивачем суду подано копію чеку від 15 жовтня 2019 року на суму 716 грн. 60 коп на придбання лікарських засобів, інші докази на підтвердження витрат на лікування у розмірі 30000 грн. суду не подані, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Подані суду копії виписок-епікризів №4892, №540, №1126 виписки із медичної карти амбулаторного хворого, довідки щодо результатів психодіагностичного обстеження від 21 листопада 2019 року, медичної довідки №15,-не підтверджують витрат на лікування у розмірі, визначеному позивачем. За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню 716 грн. 60 коп витрат на лікування, та 12072 грн. втраченого заробітку, які є складовими матеріальної шкоди, загальний розмір якої становить 12788 грн. 60 коп (12072+716,60=12788,60). За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні справи судом враховується також постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), у якій сформовано правовий висновок про те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, законом не передбачено, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а територіальний орган казначейства приймав участь у розгляді цієї справи, реалізуючи всі процесуальні права відповідача. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial