Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У лютому 2017 року представник позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 17 березня 2009 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено Договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг 150000,00 грн. на строк до 17 березня 2010 року. Відповідач в свою чергу зобовязався повернути позивачу таку ж саму суму у визначений строк. З метою забезпечення виконання Договору позики, 17 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки. Предметом Договору іпотеки стали житловий будинок по вул. Дружби, 55 в с. Фастівець, Фастівського району Київської області та земельна ділянка, кадастровий номер 3224986901:01:002:0006, що розташована по вул.. Дружби в с. Фастівець, Фастівського району Київської області, які належить відповідачу на праві власності. У визначений термін відповідач не повернув позиченої суми, чим порушив умови договору. Разом з тим, представник позивача зазначає, що у Договорі позики між сторонами узгоджено, що сплата позиченої суми має бути повернута позивачу у строк без нарахування процентів. Заборгованість відповідача розрахована позивачем з урахуванням тільки індексу інфляції за період з 17 березня 2009 року по 13 лютого 2017 року та 3% річних від простроченої суми починаючи з того самого часу. Отже, загальна сума заборгованості відповідача на момент подачі позовної заяви до суду складає 364415,66 грн.. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, він в інтересах позивача змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подали письмові заяви, в яких просили суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Окрім того, відповідач подав до суду окрему заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначив, що вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, визнає їх в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. У ст. 3 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 17 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під номером 759. За умовами вказаного Договору відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 150000,00 грн., Відповідно до умов Договору, відповідач зобовязався повернути вказану суму коштів не пізніше 17 березня 2010 року. (а.с.6). В якості виконання зобовязання за Договором позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 17 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під номером 763. Відповідно до умов Іпотечного договору, в іпотеку передано нерухоме майно, а саме житловий будинок № 55 що розташований в селі Фастівець Фастівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] від 17 квітня 2004 року зареєстрованого в реєстрі за номером 862 та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Фастівець, вул. Дружби, кадастровий номер 3224986901:01:002:0006 та належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] від 11 серпня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 238. (а.с.7-10). Так, судом встановлено, що в порушення умов договору позики відповідач не повернув позивачеві у позивача грошові кошти у передбачений договором строк. Згідно розрахунку заборгованості за період з 17 березня 2010 року по 13 лютого 2017 року, відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 364415,66 грн., яка складається з суми інфляційного збільшення 183297,85 грн. та 3% річних 31117,81 грн.. (а.с.11-13). Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.4.4.1.. вищезазначеного Іпотечного договору від 17 березня 2009 року, у разі порушення зобовязань по договору позики грошей та/або цього договору іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, а також задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи витрати і збитки, передбачені ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.5. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання. Право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя та виріб способу задоволення вимог належить Іпотекодержателю. При зверненні стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, реалізація предмета іпотеки проводиться , якщо інше не передбачено рішенням суду. Згідно п.6.3.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в рахунок виконання зобовязання за договором позики з дотриманням умов визначених в Законі України «Про іпотеку». Положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», визначено що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною третьою\~статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved