Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

у лютому 2018 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся у суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності у сумі 1950115,00 грн; вирішити питання судових витрат. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову покликається на те, що 19.04.2008 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 57648 дол. США. З метою забезпечення кредитних зобов`язань між вказаними сторонами укладено іпотечний договорів, предметом якого були майнові права на об`єкт інвестування, який згодом став власністю [PERSON] у вигляді спірної квартири. Однак, надалі, [PERSON] без згоди банку здійснив відчуження спірної квартири відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідачі стали співвласниками згаданої квартири. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека залишається дійсною для нових власників квартири. У зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] взяті зобов`язання за кредитним договором не виконав та кредит не повернув, а відтак у відповідності до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» просить задовольнити вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~06 квітня 2018 року на адресу суду представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що відповідачка є співвласником 2/3 частки у праві власності на спірну квартиру. Вказує, що майнові права, які передбачені в іпотечному договорі та спірна квартира є різними об`єктами, адже знаходяться за різними адресами та на різних поверхах будинку, будь-яких доказів протилежного банк не надав, а тому відсутній зв`язок між вказаними речами. Щодо розміру заборгованості, вказує, що нарахування пені в іноземній валюті суперечить вимог чинного законодавства. Виписка по особовому рахунку не є належним доказом, адже не містить відомостей про погашення суми заборгованості перед банком, а тому неможливо здійснити розрахунок відсотків і пені. На даний час, здійснюють стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у порядку примусового виконання рішення суду, а тому погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна може призвести до подвійного стягнення. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов, відповідачка заявила клопотання про застосування строку позовної давності, виходячи з наступних обставин. 03.12.2014 банк направив вимогу від 30.11.2014 [PERSON] про дострокове повернення кредиту та сплату інших платежів. В договорі іпотеки строк позовної давності не збільшувався, а тому становить за загальним правилом три роки. Право задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки виникло у зв`язку із невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Таке право виникло у банку через 30 днів з дати одержання відправлення та вважається отриманим відповідачем після спливу 14 днів з моменту відправлення. Відтак, право звернення до суду за захистом свого права у банку виникло 17.01.2015, однак подав позов до суду лише 27.02.2018, тобто з пропуском трирічного строку. Аналогічна правова позиція викладена у висновках ВСУ від 05.07.2017 у справі № 6-311цс16. Таким чином, просить відмовити у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Аналогічну заяву про застосування строку позовної давності подано відповідачем окремим письмовим документом, який надійшов до суду 03.07.2019. \~ \~ \~ \~14 березня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. \~ \~ \~ \~30 липня 2019 року ухвалою суду відмовлено у клопотанні представника відповідача про залишення позову без розгляду. \~ \~ \~ \~12 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Тунка Т. Д. заперечив проти позову повністю та просить відмовити, застосувавши строк позовної давності. У судове засідання інші учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням думки присутніх учасників справи, суд прийшов переконання про можливість розгляду справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, 29 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 57648 доларів СШП, зі сплатою 13,30 % річних на строк до 29 квітня 2023 року / арк. спр. 9/. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором того ж дня між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та третьою особою [PERSON] було укладено іпотечний договір № 800003722-И, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку майнові права на об`єкт інвестування, будівництво якого не завершено та який стане власністю [PERSON] у майбутньому; банк приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Об`єкт інвестування квартира або приміщення соціально-побутового призначення, що розташоване в об`єкті будівництва. Об`єкт будівництва житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] \~133-2 [ADDRESS] . Відповідний об`єкт інвестування є предметом іпотеки (п.п. 1.1, 1.2, 3.1 договору). / арк. спр. 24/. В подальшому, 31 липня 2012 року [PERSON] зареєстрував право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 07.06.2012 № С-05085. Надалі, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року здійснено поділ спільного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] , відступивши від рівності часток та за останньою визнана право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідні до рішення суду здійснено державну реєстрацію права власності. В подальшому, 16.10.2015 [PERSON] 1/3 частки у праві спільної сумісної власності подарував [PERSON] . Дані обставини встановлені із Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2017, свідоцтва про право власності, судового рішення, та договору дарування / арк. спр. 33-34,108-110,115,116, 127/. Таким чином, предмет іпотеки став власністю відповідачів, а відтак іпотека є дійсною для них у відповідності до ст. 23 закону України «Про іпотеку». Отже, суд також установив, що предмет іпотеки та зазначена квартира, на яку [PERSON] 31.07.2012 зареєстрував право приватної власності є одним і тим же об`єктам нерухомого майна, а тому суд критично оцінює аргументи сторони відповідача про наявність різних об`єктів у вигляді нерухомого майна, адже такі спростовані встановлені судом обставинами та поданими на підтвердження цього доказів із сторони позивача, а саме: розпорядженням Сихівської РА ЛМР «Про присвоєння поштового номера 171 на вулиці Пасічній [ADDRESS] » та актом готовності об`єкта до експлуатації від 13.09.2011 / арк. спр. 206, 207/. Разом із тим, відповідно до п. 6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. У разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору / арк спр. 28/. У разі набуття кредитором права вимоги від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення, виконання порушеного зобов`язання, дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, та інші платежі у менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. документом, що підтверджує відправлення кредитором листа, що містить вимогу про усунення порушень, виконання порушеного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення кредитора, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу 14 календарних днів з моменту відправлення кредитором такого повідомлення ( п. 9.1 кредитного договору) /арк. спр. 14/. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.6.2. Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Із позовної заяви та доданих документів установлено, що станом на 29.10.2017 [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом, яка утворилась у розмірі 1282367,92 грн та нараховані позивачем відсотки, що становлять у сумі 607926,06 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 цього Кодексу розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так як третьою особою взяті зобов`язання не виконувались, банк на виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, 03 грудня 2014 року [PERSON] направив вимогу про досудове врегулювання спору від 30 листопада 2014 року № 000331. У ній зазначено прострочення платежів з виплати кредиту станом на 30.11.2014, який становить 61 день. Загальна заборгованість у розмірі 49296,18 дол. США. Банк вимагає від позичальника у строк 30 днів з дня отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні нарахування. За відсутності можливості виплачувати кредит добровільно передати предмет застави для подальшої реалізації / арк. спр. 106/. Попри те, дана вимога на дату подання позовної заяви не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання боржником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за рахунок предмету іпотеки. Пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення кредиту, позивач реалізував своє право передбачене п. 9.1 кредитного договору, тим самим змінив строк повернення кредитних коштів передбачених п. 2.3 кредитного договору з 29 квітня 2023 року на інший, а саме на 17 січня 2015 року у відповідності до п. 9.1 кредитного договору та зобов`язаний пред`явити позов протягом трьох років, чого зроблено не було. Під час розгляду справи в суді, представник відповідача [PERSON] Н. Н. подав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати строки позовної давності. З відповідного питання була подана письмову заяву /а.с. 98-105, 148-150/. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим\~\~Законом. Згідно із частиною першою\~статті 7 цього Закону\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до с. 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 цього Кодексу сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що строк виконання основного зобов`язання було змінено пред`явленням банком вимоги про дострокове повернення кредиту від 30 листопада 2014 року та направлену боржнику 03 грудня 2014 року, однак банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 22 лютого 2018 року /арк. спр. 88/. який отримано судом 27 лютого цього ж року. Таким чином, пред`явивши у 2018 році вимогу до позичальника і про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, банк відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання. Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень\~Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. За таких обставин суд прийшов висновку про те, що у кредитора виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після\~\~закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.\~\~ Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, про пропущення позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з цим позовом банк звернувся у лютому 2018 року. Відповідно до\~ст.\~3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека має похідний характер від основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( накладення стягнення на заставне майно тощо). Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у справах № 6-990цс/15 від 27.01.2016, №\~741/551/17 від 23.07.2018. Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним. Відповідно до ч.5\~ст.267 ЦК України\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, позивач в своїй позовній заяві не просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та їх поновити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, про наявність підстав для спливу строку позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити повністю. Інші доводи представника відповідача не є суттєвими, не стосуються предмету доказування, а відтак не могли вплинути на правильності висновків суду. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений судовий збір необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed