Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 3 квітня 2012 року між ним та кредитною спілкою укладено договір №1395 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого спілка прийняла від нього грошовий внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 260 000 грн. на строк з 3 квітня 2012 року по 4 червня 2013 року, зі сплатою процентів в розмірі 21 % річних. В подальшому, 1 червня 2012 року між ним та кредитною спілкою укладено другий договір №1424 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого спілка прийняла від нього внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 300 000 грн. на строк з 1 червня 2012 року по 1 серпня 2013 року, зі сплатою процентів в розмірі 21 % річних. Крім того, умовами укладеним між ним та кредитною спілкою договорів передбачено, що кредитна спілка зобов'язується повернути суму внеску, а також нараховані але несплачені проценти на внесок в день, визначений п. 1.1 цього договору в якості закінчення строку внеску. При цьому, зазначав, що через деякий час після укладення вказаних договорів він виїхав за кордон та після закінчення строку дії договорів телефонував голові правління кредитної спілки «Рідне Коло» [PERSON] з метою узгодження часу приїзду в Україну для отримання суми вкладу та відсотків, проте представник відповідача вказав, що на даний момент у кредитної спілки значні фінансові труднощі, а тому грошові кошти можуть повернути лише через декілька місяців, однак станом на момент звернення до суду із вказаним, відповідач своїх зобов'язань за вищевказаними договорами не виконав та грошові кошти не виплатив, у зв'язку із чим за відповідачем рахується заборгованість перед ним в загальному розмірі 697200 грн., яка складається: із суми внеску за договором №1395 від 03.04.2012 року в розмірі 260 000 грн. та нарахованих відсотків в розмірі 63700 грн. (всього - 323700 грн.), а також сума внеску за договором №1424 від 01.06.2012 року в розмірі 300 000 грн. та нарахованих відсотків в сумі 73500 грн. (всього 373500 грн.). Посилаючись на вказане, просив стягнути з кредитної спілки «Рідне коло» на свою користь заборгованість за вищевказаними договорами та нараховані, але несплачені відсотки в загальній сумі 697 200 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в його інтересах діяв представник [PERSON], який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. При цьому, суду пояснив, що оскільки у його довірителя та колишнього голови КС «Рідне коло» були довірливі відносини, [PERSON] на ім'я [PERSON] видав доручення на отримання коштів за договорами та нарахованих відсотків, а також з метою отримання цих коштів передав йому оригінали цих договорів, однак в подальшому видана довіреність на ім'я [PERSON] була скасована. Разом з тим, після скасування вказаної довіреності, [PERSON] не повернув йому оригіналів договорів, у зв'язку із чим позивач на даний час на підтвердження своїх вимог не має можливості надати суду оригінали цих договорів. Крім того, також вказав на те, що не зважаючи на відсутність у [PERSON] оригіналів договорів на підтвердження внесення ним як членом кредитної спілки коштів на депозитний рахунок спілки й відповідно факт виникнення між [PERSON] та КС «Рідне коло» правовідносин, які виникають із договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, підтверджується обставинами встановленими в ході розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON]. про стягнення коштів за договором позики, де судом встановлено факт наявності між [PERSON] та КС «Рідне коло» правовідносин, які виникають із договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а також ці правовідносини підтверджені наданими в ході розгляду даної справи поясненнями свідків та самого [PERSON] Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважаючи, що дійсність депозитних договорів, на які посилається позивач викликає сумнів, оскільки їх оригінали у ліквідаційній комісії КС «Рідне Коло» не збереглись, а копії наявні у справі не підтверджують їх автентичність. Крім того, як на підставу своїх заперечень проти позову посилались на те, що позивачем також суду не надано на підтвердження своїх вимог будь-яких бухгалтерських документів, які б підтверджували факт внесення позивачем коштів до каси кредитної спілки. При цьому, також зазначили, що посилання позивача на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.11.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 31.03.2014 року як на підтвердження існування правовідносин, які виникають із договорів депозиту є безпідставними, оскільки даним рішенням суду встановлено виключно факт існування цивільно-правових відносин між [PERSON] та [PERSON] за договором позики, а не факт існування правовідносин, які виникають із депозитних договорів, у зв'язку із чим в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та матеріали витребуваної за клопотанням представника позивача справи № 725/2610/14-ц, приходить до наступного. Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, а саме з наданих позивачем копій договорів, 3 квітня 2012 року між [PERSON] та кредитною спілкою «Рідне коло» укладено договір №1395 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 260 000 грн., а 1 червня 2012 року між сторонами укладено договір №1424 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 300 000 (а/с 7, 9). Так, згідно вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка є фінансовою установою з надання фінансових послуг, а грошовий вклад є фінансовою послугою, що надається споживачам кредитної спілки. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. Згідно з абз. 3 ст. 21 цього Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] посилаючись на укладення між ним та кредитною спілкою вищевказаних договорів про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок спілки, просив стягнути із спілки на свою користь внесені ним кошти та нараховані проценти, оскільки після закінчення строку дії вказаних договорів, кредитною спілкою внесені ним на депозитний рахунок кошти не були повернуті. Разом з тим, кредитна спілка «Рідне коло», заперечуючи проти позову, посилалась на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування між спілкою та [PERSON] правовідносин, які виникають із депозитних договорів, оскільки позивачем не надано ні суду, ні кредитній спілці їх оригіналів, а також не надано доказів, які б підтверджували внесення ним грошових коштів у сумі 260 000 грн. та 300 000 грн. на вкладний (депозитний) рахунок при укладанні договорів й відповідно такі договори та квитанції відсутні й в кредитній спілці. Так, відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положенням статті 1059 ЦК України врегульовано питання про форму банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Крім того, як убачається з правової позиції сформованої у постанові Верховного Суду України за наслідками розгляду цивільної справи № 6-149цс13, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки. Також аналогічна права позиція містить в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, відповідно до якої письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. При цьому, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Як убачається зі змісту наданих позивачем на підтвердження своїх вимог договорів [PERSON] як член кредитної спілки зобов'язувався внести внесок на депозитний рахунок спілки, а спілка в свою чергу зобов'язувалась прийняти внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 260000 грн. та відповідно в сумі 300000 грн. на строк з 03.04.2012 року по 04.06.2013 року та з 01.06.2012 року по 01.08.2013 року, зі сплатою 21 % річних за кожним договором. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, як б підтверджували факт отримання кредитною спілкою грошових коштів від позивача на виконання умов вище вказаних договорів, зокрема у матеріалах справи відсутня ощадна книжка або інший фінансово-бухгалтерський документ (касовий ордер), що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської або фінансової діяльності щодо прийняття спілкою від [PERSON] грошових коштів відповідно до умов договору й відповідно такий документ позивачем суду не надано. При цьому, суд вважає безпідставними доводи представника позивача в тій частині, щодо оригінали цих договорів утримує [PERSON], оскільки позивачем на підтвердження вказаного не надано суду відповідних доказів. Також є безпідставними доводи представника позивача про те, що існування між сторонами договірних відносин згідно з договорами про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки підтверджується копією виписки про рух коштів по рахунку, відкритого на ім'я [PERSON] в АТ «УкрСиббанк» (а.с.94), оскільки зі змісту даної виписки хоча і убачається, що на рахунок [PERSON] перераховувалися [PERSON], який був головою КС «Рідне коло» кошти, однак з даної виписки не убачається відомостей щодо призначення платежу й відповідно не зрозуміло що саме це були за кошти й відповідно прийти до висновку, що дані кошти перераховувалися на рахунок позивача як сплата процентів за вкладами згідно укладених між спілкою та позивачем договорів неможливо, оскільки позивачем в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що даний рахунок на ім'я позивача відкривався саме з метою перерахування на нього нарахованих процентів та суми вкладу, а також доказів на підтвердження здійснення кредитною спілкою сплата нарахованих процентів шляхом перерахування їх на картковий рахунок вкладника. Не приймається судом до уваги й те, що відсутність у кредитній спілці другого примірника договорів та первинних бухгалтерських документів, які б підтверджувати факт внесення [PERSON] коштів на депозитні рахунки зумовлено тим, що усі касові документи КС «Рідне коло» за 2013 рік та перше півріччя 2014 року, у тому числі прибуткові ордери, видаткові ордери, документи обліку основних засобів та накопичував інформації були втрачені, що підтверджується довідкою Шевченківського РВУ МВС України в Чернівецькій області від 7 травня 2014 року № 31/7520, оскільки згідно цієї довідки втраченими були документи, у тому числі первинні бухгалтерські за 2013 рік та перше півріччя 2014 року, а як убачається з копії договорів, вони між позивачем та кредитною спілкою були укладені 3 квітня 2012 року та 1 червня 2012 року відповідно. Щодо доводів представника позивача в тій частині, що наявність правовідносин між сторонами, які виникають з договорів залучення внеску (вкладу) члена кредитною спілкою встановлена рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 31.03.2014 року, за наслідками розгляду яких рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2014 року позов [PERSON] задоволено, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено та саме в ході розгляду даної справи [PERSON] підтверджував факт наявності правовідносин між кредитною спілкою та [PERSON], які виникають із договорів залучення внеску (вкладу) до кредитної спілки, а також даний факт підтвердили допитані в цій справі свідки, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Так, згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення також не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ст. 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати додання оригіналу. Оригінали письмових доказів, як зазначено у ст. 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Разом з тим, незважаючи на зазначені вище вимоги процесуального закону, матеріали даної справи, а також справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 31.03.2014 року (№ 725/2610/14-ц), яка оглядалася судом за клопотанням представника позивача не містять оригіналів договорів від 3 квітня 2012 року, укладених між [PERSON] та кредитною спілкою №1395 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 260 000 грн. на строк з 03 квітня 2012 року по 04 червня 2013 року, зі сплатою процентів в розмірі 21 % річних та договору №1424 від 01 червня 2012 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 300 000 грн. на строк з 01 червня 2012 року по 01 серпня 2013 року, зі сплатою процентів в розмірі 21 % річних, а наявні у матеріалах справи копії цих договорів належним чином не завірені. Таким чином, з матеріалів дослідженої в ході розгляду справи неможливо дійти висновку чи досліджувалися судом оригінали цих договорів. Більше того, в матеріалах витребуваної та оглянутої судом справи також відсутні засвідчені суддею копій цих документів, а із журналу судового засідання не убачається, що ці докази у судовому засіданні досліджувалися в оригіналі. Крім того, як передбачено ч.2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч 2.ст 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, ураховуючи вищевказані вимоги законодавства суд також визнає безпідставними доводи позивача в тій частині, що факт існування між [PERSON] та кредитною спілкою правовідносин, які виникають з договорів про залучення внеску на депозит до кредитної спілки підтверджені поясненнями свідків та поясненнями самого [PERSON], оскільки факт вчинення правочину доводиться виключно письмовими доказами, які є належними та допустимими та не може бути підтверджений поясненнями свідків. За таких обставин, суд ураховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами та норми права, які їх регулюють, а також встановлені судом фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає у зв'язку із недоведеністю факту існування між сторонами договірних відносин, які випливають з договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed