Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою № 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку місця проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Калитянським «Радгосп-комбінатом», згідно з розпорядженням від 24 грудня 1996 року № 318, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації з внесенням у реєстрову книгу за № 1957 він є власником квартири [ADDRESS] в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області. 17 листопада 2007 року його дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 51. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року. Зазначає, що на даний час в квартирі зареєстровано пятеро осіб, а саме: власник [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON], онука [PERSON] та зять [PERSON] Однак фактично з вересня 2015 року і по теперішній час в квартирі [ADDRESS] в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області [PERSON] не проживає, тому виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів за послуги, які йому не надаються, але за їх надання здійснюються відповідні нарахування, чим обєктивно порушуються права [PERSON] З огляду на викладене позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 15 лютого 2019 року його представник [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]\~в судове\~засідання не\~з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів\~справи вбачається,\~що на\~підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Калитянським «Радгосп-комбінатом», згідно з розпорядженням від 24 грудня 1996 року № 318, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації з внесенням у реєстрову книгу за № 1957 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 184259 від 15 серпня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, 17 листопада 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище «Василенко» на шлюбне прізвище «Пархоменко». Даний шлюб розірвано відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року (а.с. 6, 7). Згідно із довідкою про реєстрацію та склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Калитянської селищної ради від 23 жовтня 2018 року за № 1773, у квартирі № 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області зареєстровані: власник [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON], онука [PERSON] та зять [PERSON] (а.с. 8). У актах обстеження квартири [ADDRESS] в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області від 04 грудня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 08 жовтня 2018 року, 10 вересня 2018 року, 07 липня 2018 року, 02 червня 2018 року, 05 травня 2018 року, 01 квітня 2018 року, 01 березня 2018 року, 03 лютого 2018 року, 03 січня 2018 року, 02 грудня 2017 року, 01 листопада 2017 року засвідчено, що [PERSON] за даною адресою не проживає, в результаті огляду квитанцій про оплату комунальних послуг встановлено, що комунальні послуги сплачує [PERSON] про це підписами засвідчили [PERSON] та його сусіди: [PERSON] й [PERSON] Враховуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із\~частиною першою\~статті 321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Таким чином, оскільки [PERSON] понад три роки не проживає у квартирі № 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області, що належить [PERSON], а його реєстрація у ній заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися своїм житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позову в цій частині. Щодо вимоги позивача про примусове зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, то підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає, у звязку із тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації. Частиною першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню із відповідача на користь позивача у порядку статті 141 ЦПК України підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial