Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання недійсним договору поруки №11/Zпор-07, укладений 18 січня 2007 року між, ним, та Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк , посилаючись на те, що оспорюваний договір він не укладав, не підписував, та договір не відповідає його особистому волевиявленню , що є підставою недійсності правочину. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просили задовольнити, остаточно пославшись на те, що договір поруки №11/Zпор-07 від 18 січня 2007 року ним не підписувався , про що свідчить висновок судово-почеркознавчої експертизи від 04.08.2016 року . Представник відповідача в судовому засіданні , яке проводилось в режимі відео конференції, у задоволенні вимог просив відмовити, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Стверджує , що в матеріалах кредитної справи міститься копія паспорта позивача , засвідчена його підписом та підписом відповідальної особи банку [PERSON], службове посвідчення позивача, засвідчене підписом начальника відділу по роботі з персоналом УМВС та скріплене печаткою відділу по роботі , заява позивача , згідно якої останній засвідчує, що йому відомі умови отримання та повернення кредитних коштів позичальником, тобто дружиною [PERSON] в сумі 75\~500 доларів США та він зобов»язується нести солідарну відповідальність щодо виконання всіх умов кредитного договору. Крім того, існує рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.08.2012 року , яким стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на користь банку , солідарно, кошти в сумі 618\~000,00 грн., тому саме цим рішенням було встановлено факт існування поруки і зобов»язань позивача , як поручителя ( а.с. 17-19). Третя особа , без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась належно, просила проводити розгляд справи у її відсутності . Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ж ч.1 ст.11 цього ж Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 18 січня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та [PERSON] укладено договір поруки № 11/Zпор-07 , згідно з яким позивач поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов»язань за договором про надання кредиту №11/КВ-07 від 18.01.2007 року , за яким останній зобов»язаний до 17.01.2017 року повернути кредит у розмірі 71060,00 доларів США , сплатити проценти та штрафні санкції (а.с.5). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.08.2012 року , задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 18.01.2007 року №11/КВ-07 в сумі 618\~600,81грн., понесені судові витрати ( а.с. 29-30). Як з»ясовано в судовому засіданні, зазначене рішення оскаржується в апеляційному порядку . При цьому, не можна погодитись з відповідачем про те, що в судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі із позивача , суд досліджував умови укладення договору поруки та його виконання . Позивач пояснював, що він тільки у грудні 2015 року повернувся до м . Кіровограда, а фактично проживав та працював у АР Крим, та йому не було відомо про розгляд справи про стягнення з нього заборгованості як із поручителя . Тому суд вважає , що такі твердження відповідача є помилковими. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оспорюваного договору поруки не підписував, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляв, зазначав, що йому не було відомо про існування договору поруки, тому стверджував, що це є підставою для визнання такого договору недійсним. Суд дійшов висновку, що такі доводи позивача є обґрунтованими і позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, у частині третій даної статті зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так, висновком судової почеркознавчої експертизи №140, проведеної\~04.08.2016 року судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON], встановлено, що підпис , розташований у графі «[PERSON]П.» колонки «ПОРУЧИТЕЛЬ» на лицевій стороні 2-го аркуша договору поруки № 11/Zпор-07 від 18.01.2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» (Кредитор) , в особі керуючого Кіровоградською філією ТОВ»Укрпромбанк» [PERSON], та [PERSON] (Поручитель) , та [PERSON] (Боржник) , виконаний не [PERSON] , а іншою особою ( а.с.105-111 ). Зазначений висновок експерта є обгрунтованим, повним та ясним, підстави для сумніву в його об'єктивності відсутні. Крім того, відповідачем не представлено доказів на спростування висновку експерта. Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Проте, суд вважає, що вищезазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом на підтвердження тієї обставини, що позивач не підписував договору поруки. Посилання відповідача на те, що в матеріалах кредитної справи міститься копія паспорта позивача , засвідчена його підписом та підписом відповідальної особи банку [PERSON], службове посвідчення позивача, засвідчене підписом начальника відділу по роботі з персоналом УМВС та скріплене печаткою відділу по роботі , заява позивача , згідно якої останній засвідчує, що йому відомі умови отримання та повернення кредитних коштів позичальником, тобто дружиною [PERSON] в сумі 75\~500 доларів США та він зобов»язується нести солідарну відповідальність щодо виконання всіх умов кредитного договору, суд не приймає, так як дані твердження спростовані позивачем та довідкою від 05.02 .2008 року щодо роботи та проходження служби останнього , зокрема з січня 2006 року, тобто на момент укладання договору- 18.01.2007 року позивач проходив службу в УМВС України м. Севастополя -міжрайонного відділення ДСБЕЗ по боротьбі з хабарництвом , заступник начальника відділу - начальник міліції громадської безпеки Гагарінського РВ УМВС України в м. Севастополі ( а.с. 77). Що ж стосується про преюдиційність рішення суду за позовом про стягнення боргу, в тому числі і з поручителя , то такі твердження відповідача як зазначалося вище , є помилковими і необґрунтованими. [PERSON], права якого були порушені укладанням договору поруки, який він не підписував, вправі був подати окремий позов про визнання договору поруки недійсним за відсутності процесуальної можливості на пред»явлення зустрічного позову у кредитній справі. Отже, кредитна справа з приводу стягнення боргу не може бути тотожною, заявленою з приводу тих самих правовідношень, між тими самими сторонами і про один і той же предмет спору. Таким чином, суд на підставі належних та допустимих доказів приходить до висновку, що цивільне право позивача було порушено, оскільки останній не підписував договору поруки №11/Zпор-07 від 18.01.2007 року, підпис у договорі виконаний іншою особою, тому не було волевиявлення [PERSON] на укладення договору поруки, що відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стягнути із Публічного акціонерного товариства Дельта банк на користь [PERSON] внесений судовий збір в розмірі 551,20 грн. ( а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved