Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Полтавська державна нотаріальна контора про припинення права на частки у спільному майні та визнання права власності на припинені частки, в якому просив припинити право на частки спільного майна належного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 1/7 частині кожного в житловому будинку [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , право власності на 3/7 частин спільного майна в житловому будинку [ADDRESS] , що належали [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] право на які припиняється та стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , судові витрати в сумі 14936,02 грн.. Згідно ухвали суду від 21 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Асєєв Є.В. в судове засіданні не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась але надала на адресу суду заяву про визнання позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи мається оголошення опубліковане на сайті «Судова влада». Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Полтавська державна нотаріальна контора, в судове засідання представник не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивачу - [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності наложить 4/7 частин житлового будинку [ADDRESS] ). В позові позивачем вказувалось про те, що зазначений будинок був збудований дідом позивача ,- [PERSON] і бабою,- [PERSON] , які на початку будівництва перебували в шлюбі. З вересня 1965 року шлюбні стосунки між ними припинились. Так, Рішенням Народного суду Полтавського району від 27.07.1966 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку. Інша 1/2 частина будинку залишилась у власності [PERSON] 31.07.1968 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був припинений офіційно. Судом встановлено, що у відповідності до діючого на той час законодавства, право особистої власності [PERSON] і [PERSON] на1/2 частину будинку кожному, посвідчено свідоцтвом виконавчого комітету Новоселівської сільської Ради народних депутатів 30.10.1987 року на підставі рішення виконкому Полтавської районної Ради народних депутатів №378 від 29.10.1987 року. Згідно Рішення №64 виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 21.02.1989 року [PERSON] отримала дозвіл і добудувала до належної їй частини будинку тамбур площею 2.6 м кв., кладову площею 1,7 м кв., кухню площею 6,6 м кв. Рішенням №11 від 17.01.1990 року того ж органу місцевого самоврядування перелічені добудови були узаконені, що обумовило зміну ідеальних долей домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 вересня 2003 року, виданого Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції ( а.с.31). В позові позивачем вказувалось про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,- діти померлого, в строк, передбачений ст.1270 ЦК України, звернулись до Третьої полтавської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] . Так, за позовом [PERSON] , рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25.03.2005 року визнано за [PERSON] права власності на 4/7 частин домоволодіння по [ADDRESS] , а за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,- 3/7 його частин. У відповідності до нотаріально посвідченого договору дарування від 13.05.2015 року, позивач [PERSON] отримав від [PERSON] у приватну спільну часткову власність належні їй 4/7 частин житлового будинку [ADDRESS] . Інформація про зміну власника на 4/7 частин будинку (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 634428653101) занесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 21250877 13.05.2015 р.. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не отримували, але у відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина у вигляді 3/7 частин житлового будинку [ADDRESS] належить їм з часу її відкриття, а саме з квітня 2003 року. Судом встановлено, що спадщина після померлого [PERSON] у вигляді 3/7 частин житлового будинку згідно висновку експертного оціночно-будівельного та будівельно - технічного дослідження №45-19 від 20.09.2019 року складається з сіней площею 6,3 м кв., кладової площею 2,1 м кв., кухні площею 9,8 м кв., кімнати площею 9,6 м кв. загальною площею 27,8 м кв., в тому числі жилої площі в розмірі 9,6 м кв. Ринкова вартість 3/7 частин зазначеним експертним дослідженням визначена в розмірі 90962,00 грн. Так, з моменту прийняття спадщини з 2003 року, ніким із спадкоємців, 3/7 частини житлового будинку [ADDRESS] , всупереч вимогам ст.151 Житлового кодексу УРСР не використовуються за призначенням, не забезпечується їх схоронність, проведення за свій рахунок поточного і капітального ремонту, утримання в порядку прилеглої території. Зазначені частини не забезпечені електро - водопостачанням, не мають джерела опалювання. На даний час значно погіршився стан покрівлі, що призводить до негативного впливу на стіни і фундамент, в холодну пору року стіни сиріють з утворенням плісняви. Перелічене створює загрозу пошкодження покрівлі, руйнації фундаменту та безпосередньо загрожує експлуатаційним властивостям належної [PERSON] частини будинку. Позивачем в позові вказувалось про те, що він змушений утримувати прилеглу до будинку, в тому числі і до частини, що належить відповідачам територію, постійно розчищаючи її від бур`янів, чагарників та снігу. У відповідності до вищевказаного висновку №45-19 відсоток фізичного зносу 3/7 частини житлового будинку віднесено до стану «незадовільний», який відповідає загальній технічній характеристиці «Експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту». Таким чином, відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не утримують належне майно та не виконують обов`язки, визначені ст. 322 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач з метою добровільного врегулювання зазначених правовідносин неодноразово звертався з відповідними пропозиціями до відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , але відповіді не отримав, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачена можливість припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користувння майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частиною другою статті 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ст.47 Житлового кодексу Української PCP норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13,65 квадратних метрів на одну особу. Враховуючи те, що на 3/7 частин житлового будинку [ADDRESS] припадає лише 9,6 м кв. жилої площі, слід вважати що кожному з відповідачів реально належить по 3,2 ( 9,6 : З ) м кв. жилої площі, що узгоджується з умовами п.п.1-3 ст.365 ЦК України. Судом встановлено, що у відповідності до умови п.4 ст.365 Цивільного кодексу УРСР про те, що припинення права на частку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, необхідно мати на увазі, що відповідачі отримають від позивача компенсацію припинених часток в розмірі 30322,00 ( 90962 : З ) грн. кожний, які позивач [PERSON] , вніс на депозитний рахунок суду у сумі 60641,00 грн. та 30320,66 грн. передав особисто відповідачу [PERSON] , про що останньою надано розписку. Поряд з цим, в позові позивачем вказувалось, про відповідач [PERSON] забезпечена житлом за адресою [ADDRESS] , відповідачам [PERSON] , і [PERSON] належать по 1/7 частині кожному квартири [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з огляду на норми ст. 141 ЦПК суд приходить до висновку, про те, що судові витрати які складаються з оплати правничої допомоги в розмірі 10 000 грн., проведення оціночно будівельного та будівельно - технічного дослідження 3/7 часток спільного майна в розмірі 3000,00 грн. витрат за копіювання документів в сумі 150,00 грн., витрат з оплати поштових відправлень в розмір 171,60 грн., сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн., та судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 909,62 грн., що складає 14 936,02 грн. підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved