Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У лютого 2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТзДВ«Гарантія»), [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Феміда та Немезіда» (далі-ТОВ «Феміда та Немезіда»), посилаючись на те, що 17.12.2012р. о 12 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на перехресті вулиць Московської та Нікольської в м. Миколаїві, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з рухаючимся в зустрічному напрямку автомобілем марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.16.13 Правил дорожнього руху України (далі-Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.12.2013р., відповідно до якої вона була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Позивачка зазначала, що внаслідок даного ДТП автомобілю, який належить їй на праві власності були завдані механічні пошкодження, а саме були пошкодженні: передня центральна, передня ліва частини автомобіля. Позивачка вказала, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER] була застрахована СТзДВ «Гарантія», про що повідомила остання, і куди після ДТП з заявою про виплату страхового відшкодування, та іншими документами звернулася позивачка. Стверджувала, що згідно зі звітом №25/01-13 від 15.01.2013р. розмір відновлювального ремонту її автомобіля становить 21733,29грн., а з урахуванням зносу розмір відновлювального ремонту складає 10016,32грн., які за її думкою повинно відшкодувати СТзДВ «Гарантія». Крім того, позивачка понесла витрати в сумі 350,00грн. за проведення незалежної експертизи та складання звіту. Оскільки до теперішнього часу СТзДВ «Гарантія» не виплатило їй страхове відшкодування, прострочило його виплату на 233 днів, то відповідно до п.36.5 ст.36 Закону вона також має право на стягнення СТзДВ «Гарантія» на свою користь пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 860,26 грн. Позивачка стверджувала, що діями відповідачів їй були спричинені не тільки матеріальна шкода, але і моральні страждання та нервові переживання, моральну шкоди вона оцінює в розмірі 5000,00грн. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з СТзДВ «Гарантія» страхове відшкодування в розмірі 10016,32 грн., витрати за проведення незалежної експертизи та складання звіту в розмірі 350,00 грн, та пеню в розмірі 860,26 грн., а з [PERSON] просила стягнути матеріальну шкоду у розмірі 11716,97 грн. Крім того, просила стягнути солідарно з СТзДВ «Гарантія» та [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., суму судового збору у розмірі 339,44 грн., а також стягнути з ТОВ «Феміда та Немезіда» 10,00 грн. Представник Адвокатського Бюро «[INFO]», діюча за довіреністю від 03 лютого 2014р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.88). Представник відповідача [PERSON], діюча за довіреністю від 03.02.2014р. та угодою від 03.02.2014р. позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача СТзДВ «Гарантія» в судове засіданні не з'явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, причини своєї не явки суду не сповістив (а.с.81). Представник ТОВ «Феміда та Немезіда» в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність (а.с.53). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 17.12.2012р. о 12 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на перехресті вулиць Московської та Нікольської в м. Миколаїві, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з рухаючимся в зустрічному напрямку автомобілем марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.23). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.12.2013р., відповідно до якої вона була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.22). Внаслідок даного ДТП автомобілю марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] були завдані механічні пошкодження, а саме були пошкодженні: передня центральна, передня ліва частини автомобіля, що підтверджується довідками про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.6,7-8). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER] була застрахована СТзДВ «Гарантія», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0024491 від 05.10.2012р. (а.с.21). Згідно зі звітом №25/01-13 від 15.01.2013р. розмір відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу автомобіля марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], становить 21733,29 грн., а з урахуванням зносу, розмір відновлювального ремонту складає 10016,32 грн. (а.с.11-16). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як власник автомобіля марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], передала його в користування [PERSON] Встановлено, що відповідачка [PERSON] повідомила СТзДВ «Гарантія» про настання страхового випадку та повідомила всіх учасників ДТП про наявність страхового полісу СТзДВ «Гарантія», що підтверджуються її заявою (а.с.19-20). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зверталася до СТзДВ «Гарантія з заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується її заявою від 25.03.2013р., але відповіді не отримала (а.с.9). З пояснень представника позивача встановлено, що СТзДВ «Гарантія» виплату позивачці страхового відшкодування не здійснило, хоча була повідомлена про страховий випадок та розгляд справи в суді. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством... Встановлено, що за заявою [PERSON], який управляв автомобілем [NUMBER], оцінщиком СПД [PERSON] був проведений огляд пошкодженого автомобіля та 15.01.2013р. складений висновок №25/01-13 про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, згідно якого вартість відновленого ремонту з урахуванням зносу автомобіля [NUMBER], склала 10016,32грн. (а.с.11-16). Вказаний висновок ні позивачем, ні іншими учасниками процесу не оскаржувався і всі з ним були згодні. Даний факт сторонами не заперечувався. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення на її користь суми відновленого ремонту з урахуванням зносу в розмірі 10016,32 грн., пені в розмірі 860,26 грн. та вартості проведення експертизи в сумі 350,00 грн. підлягають задоволенню і вказані суми повинні бути стягнути з відповідача СТзДВ «Гарантія, оскільки останній зобов'язаних їх відшкодовувати відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.26-1 Закону України №1961-1У страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г1» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Таким чином, зі змісту Закону України №1961-1У вбачається, що вказаним законом не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на підставі ст.23 ЦК України і відшкодовувати їх повинен відповідач [PERSON] Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187). Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п.5 ч.1 ст. 989 ЦК, п.5 ч.1 ст.991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00грн. позивач послався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням належного йому транспортного засобу. Пошкодження автомобіля спричинило йому нервові переживання, так як він був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися автомобілем. Крім того, сума відшкодування так і не була йому виплачена. Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки в відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Що стосується вимог позивачки про стягнення з [PERSON] різниці вартості відновлювального ремонту та вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в розмірі 11716,97грн., то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони безпідставні та ґрунтуються на законі. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі звітом №25/01-13 від 15.01.2013р. розмір відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ 535», реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням зносу, складає 10016,32 грн., що не перевищує ліміт страхового відшкодування, і фактично є сумою матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачу в результаті ДТП. Згідно ст.36 Закону України №1961-1У страховик,

Outcome: partial