Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в Інформаційно-аналітичному виданні «The page» на сайті [INFO] оприлюднено статтю першого заступника головного редактора цього видання [PERSON] під назвою « [INFO] » ([INFO]), в якій була викладена наступна інформація: «Мы уже привыкли, что в Украине во власти находятся десятки неадекватных людей всех мастей: коррупционеры, некомпетентные чиновники, чьи-то бестолковые кумовья и прочее. Иногда действия таких людей переходят все разумные пределы. В основном это пресса рассказывает о подобных скандалах. Но иногда десятки вещей попросту не всплывают на поверхность. Я приведу два примера, с которыми я столкнулся на прошлой неделе. Это субъективный и неполный рейтинг. Но, вывод напрашивается сам собой: часть власти в стране, увы, некомпетентна и неадекватна. В любой частной компании таких людей не терпели бы и одного дня. Они сразу вылетели бы с работы. Первый - депутат [PERSON] . Против этого нардепа Национальное антикоррупционное бюро Украины возбудило уголовное дело за так называемую «правку [PERSON] ». Суть в том, что [PERSON] пролоббировал изменения в закон Украины, которые значительно увеличивали розничную наценку на сигареты. При этом табачные изделия из-за нее в стране могли сильно подорожать, что привело бы к потерям, как производителей сигарет, так и бюджета. Правку удалось отбить - президент наложил на нее вето. Но, в конечном счете НАБУ открыло уголовное дело против [PERSON], поскольку выяснилось, что он вместе со своей супругой контролирует продажи сигарет в розницу. По мнению НАБУ, [PERSON] принял правку, лоббируя свои собственные коммерческие интересы. При этом из-за нее табачные компании остановили свои заводы, что привело к потерям госбюджета ([PERSON] официально заявил, что дело НАБУ против него является «политическим давлением» за его честную и принципиальную депутатскую позицию. Как в принципе можно давить на человека, который является членом фракции «Слуга народа», то есть, представляет власть?) Как давлением можно назвать уголовное дело, открытое из-за того, что депутат лоббировал свои коммерческие интересы и нанес убытки государству? Как такое вообще возможно? Я не знаю, сам [PERSON] написал такой бред или ему кто-то порекомендовал, но кажется это просто классический пример, когда на «черное» говорят «белое», причем самым бредовым образом. Если честно, уровень абсурда таких заявлений просто зашкаливает». [PERSON] , вважає, що розповсюджена [PERSON] вищевикладена інформація не відповідає дійсності, а її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як народного депутата України. Крім того, позивач зазначає, що вказані висловлювання носять вкрай негативний характер, підривають його авторитет серед населення країни та безпосередніх виборців, створюють у громадськості помилкове й оманливе уявлення щодо його діяльності. [PERSON] , посилаючись на викладене, та те, що відповідачі бездоказово та без посилання на відповідні юридичні документи звинуватили його, при цьому, маніпулюючи свідомістю громадськості, вдалися до прямих неприкритих брутальних образ, використовуючи негативні та неетичні висловлювання, у нього відсутній статус обвинуваченого або підозрюваного в кримінальних провадженнях, пов`язаних із внесенням народними депутатами України правок до Закону України за реєстраційним № 1049, народному депутату України заборонено займатися діяльністю, що має на меті отримання прибутку, уточнивши позовні вимоги, просить: - визнати недостовірною та такою, що порушує його честь і гідність, інформацію, публічно поширену [PERSON] та Інтернет виданням «Інтернет Інвест» [INFO] в Інформаційно-аналітичному виданні «The page», оприлюднену на сайті [INFO], під назвою « [INFO] » ( [INFO] ): «Мы уже привыкли, что в Украине во власти находятся десятки неадекватных людей всех мастей: коррупционеры, некомпетентные чиновники, чьи-то бестолковые кумовья и прочее. Иногда действия таких людей переходят все разумные пределы. В основном это пресса рассказывает о подобных скандалах. Но иногда десятки вещей попросту не всплывают на поверхность. Я приведу два примера, с которыми я столкнулся на прошлой неделе. Это субъективный и неполный рейтинг. Но, вывод напрашивается сам собой: часть власти в стране, увы, некомпетентна и неадекватна. В любой частной компании таких людей не терпели бы и одного дня. Они сразу вылетели бы с работы. Первый - депутат [PERSON] . Против этого нардепа Национальное антикоррупционное бюро Украины возбудило уголовное дело за так называемую «правку [PERSON] ». Суть в том, что [PERSON] пролоббировал изменения в закон Украины, которые значительно увеличивали розничную наценку на сигареты. При этом табачные изделия из-за нее в стране могли сильно подорожать, что привело бы к потерям, как производителей сигарет, так и бюджета. Правку удалось отбить - президент наложил на нее вето. Но, в конечном счете НАБУ открыло уголовное дело против [PERSON], поскольку выяснилось, что он вместе со своей супругой контролирует продажи сигарет в розницу. По мнению НАБУ, [PERSON] принял правку, лоббируя свои собственные коммерческие интересы. При этом из-за нее табачные компании остановили свои заводы, что привело к потерям госбюджета ([PERSON] официально заявил, что дело НАБУ против него является «политическим давлением» за его честную и принципиальную депутатскую позицию. Как в принципе можно давить на человека, который является членом фракции «Слуга народа», то есть, представляет власть?) Как давлением можно назвать уголовное дело, открытое из-за того, что депутат лоббировал свои коммерческие интересы и нанес убытки государству? Как такое вообще возможно? Я не знаю, сам [PERSON] написал такой бред или ему кто-то порекомендовал, но кажется это просто классический пример, когда на «черное» говорят «белое», причем самым бредовым образом. Если честно, уровень абсурда таких заявлений просто зашкаливает»; - зобов`язати [PERSON] та ТОВ «Інтернет Інвест» з наступного дня з дати набрання рішенням суду в цій справі законної сили спростувати розповсюджену ними недостовірну інформацію у спосіб, в який така інформація була поширена, а саме: на сайті [INFO] розмістити спростування наступного змісту: «Спростування: Інформація, що була викладена в статті під назвою « [INFO] » (оприлюднена [INFO] за посиланням [INFO] ) - не відповідає дійсності, є недостовірною інформацією. Ухвалою судді від 13 листопада 2020 року відкрито провадження в указаній цивільній справі та постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. У січні 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Завадецького О.О., з якого вбачається, що останній позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що частина наведеної позивачем інформації, яка його стосується (п. п. 3.1.1-3.14. відзиву) є достовірною, а доказів, що така принижує його честь та гідність [PERSON] не надано, при цьому решта наведеної ним інформації є оціночними судженнями та не стосується позивача. У лютому 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ТОВ «Інтернет Інвест», в якому останнє просить відмовити в позові, посилаючись на те, що воно є реєстратором доменних імен, а позивачем не наведено жодних доказів протиправної поведінки його саме як реєстранта, який не несе відповідальності за використання доменних імен, зареєстрованих за його допомогою, а також за зміст будь-яких матеріалів на сайтах, що розміщені під цими іменами або на серверах служби. У лютому 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла відповідь представника позивача - Колесник О.Ю. на відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Завадецького О.О., в якій вона зазначає про те, що в ньому не наведено будь-яких доказів на підтвердження правдивості викладеної інформації в оскаржуваній публікації, а наявні лише посилання на публікації інших інформаційних видань, однак такі не є підтвердженням достовірності інформації; оспорювана інформація є твердженням про факти, яких ніколи не існувало, отже підлягає спростуванню. У березні 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог від ТОВ «Інтернет Інвест», в яких зазначено про те, що товариство не є власником доменного імені та/або веб-сайту «thepage.ua». У березні 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло заперечення від представника відповідача [PERSON] - адвоката Завадецького О.О., в яких останній просить відмовити в позові, посилаючись на наявність інформації щодо існування кримінального провадження відносно позивача, порушеного Національним антикорупційним бюро України. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року витребувано у ТОВ «Інтернет Інвест» інформацію в письмовій формі про прізвище, ім`я, по-батькові або найменування, місце проживання або місцезнаходження, номер телефону, адресу електронної пошти, власника доменного імені « [INFO] » та на підставі яких документів ТОВ «Інтернет Інвест» здійснює технічне обслуговування з моменту реєстрації доменного імені до дня надання відповіді суду. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. 13 липня 2021 року від представника позивача - адвоката Колесник О.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та також у відсутності позивача. У судовому засіданні представника відповідача [PERSON] адвокат Завадецький О.О. проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, виходячи з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник ТОВ «Інтернет Інвест» в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Суд, заслухавши заперечення представника відповідача [PERSON] - адвоката Завадецького О.О., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в Інформаційно-аналітичному виданні «The page» на сайті [INFO] оприлюднено статтю першого заступника головного редактора цього видання [PERSON] під назвою « [INFO] ( [INFO] ), в якій була викладена наступна інформація: «Мы уже привыкли, что в Украине во власти находятся десятки неадекватных людей всех мастей: коррупционеры, некомпетентные чиновники, чьи-то бестолковые кумовья и прочее. Иногда действия таких людей переходят все разумные пределы. В основном это пресса рассказывает о подобных скандалах. Но иногда десятки вещей попросту не всплывают на поверхность. Я приведу два примера, с которыми я столкнулся на прошлой неделе. Это субъективный и неполный рейтинг. Но, вывод напрашивается сам собой: часть власти в стране, увы, некомпетентна и неадекватна. В любой частной компании таких людей не терпели бы и одного дня. Они сразу вылетели бы с работы. Первый - депутат [PERSON] . Против этого нардепа Национальное антикоррупционное бюро Украины возбудило уголовное дело за так называемую «правку [PERSON]». Суть в том, что [PERSON] пролоббировал изменения в закон Украины, которые значительно увеличивали розничную наценку на сигареты. При этом табачные изделия из-за нее в стране могли сильно подорожать, что привело бы к потерям, как производителей сигарет, так и бюджета. Правку удалось отбить - президент наложил на нее вето. Но, в конечном счете НАБУ открыло уголовное дело против [PERSON], поскольку выяснилось, что он вместе со своей супругой контролирует продажи сигарет в розницу. По мнению НАБУ, [PERSON] принял правку, лоббируя свои собственные коммерческие интересы. При этом из-за нее табачные компании остановили свои заводы, что привело к потерям госбюджета ([PERSON] официально заявил, что дело НАБУ против него является «политическим давлением» за его честную и принципиальную депутатскую позицию. Как в принципе можно давить на человека, который является членом фракции «Слуга народа», то есть, представляет власть?) Как давлением можно назвать уголовное дело, открытое из-за того, что депутат лоббировал свои коммерческие интересы и нанес убытки государству? Как такое вообще возможно? Я не знаю, сам [PERSON] написал такой бред или ему кто-то порекомендовал, но кажется это просто классический пример, когда на «черное» говорят «белое», причем самым бредовым образом. Если честно, уровень абсурда таких заявлений просто зашкаливает». Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4 ст. 32 Конституції України). Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2,3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суд вважає, що відсутні факти, які б доводили, що зазначені вище вислови у статті та відеосюжеті мотивовані цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , а висловлювання відповідача [PERSON] , викладені в статті під назвою «[INFO]» є оціночним судження, які не підлягають спростуванню та є суб`єктивною думкою останнього, тому не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно визначеного ст. 277 ЦК України порядку. При цьому, суд зазначає, що такі вислови, як «Мы уже привыкли, что в Украине во власти находятся десятки неадекватных людей всех мастей: коррупционеры, некомпетентные чиновники, чьи-то бестолковые кумовья и прочее. Иногда действия таких людей переходят все разумные пределы. В основном это пресса рассказывает о подобных скандалах. Но иногда десятки вещей попросту не всплывают на поверхность. Я приведу два примера, с которыми я столкнулся на прошлой неделе. Это субъективный и неполный рейтинг. Но, вывод напрашивается сам собой: часть власти в стране, увы, некомпетентна и неадекватна. В любой частной компании таких людей не терпели бы и одного дня. Они сразу вылетели бы с работы.», взагалі не мають відношення конкретно до особи позивача, а стосуються невизначеного кола осіб, яке неможливо індивідуалізувати. Крім того, суд зазначає, що самі факти, події, які було відображено у статті, та вислювання [PERSON] , які стосувалися позивача, а саме про: «Первый - депутат [PERSON]. Суть в том, что [PERSON] пролоббировал изменения в закон Украины, которые значительно увеличивали на розничную наценку на сигареты. При этом табачные изделия из-за нее в стране могли сильно подорожать, что привело бы к потерям, как производителей сигарет, так и бюджета. Правку удалось отбить - президент наложил на нее вето. Как давлением можно назвать уголовное дело, открытое из-за того, что депутат лоббировал свои коммерческие интересы и нанес убытки государству? Как такое вообще возможно? Я не знаю, сам [PERSON] написал такой бред или ему кто-то порекомендовал, но кажется это просто классический пример, когда на «черное» говорят «белое», причем самым бредовым образом. Если честно, уровень абсурда таких заявлений просто зашкаливает», є суб`єктивною оцінкою та критикою діяльності позивача останнім та його припущеннями, яка не підлягає перевірці на достовірність і є судженням, оцінкою дій та слів позивача з боку останнього, що мали місце під час здійснення ним законотворчої діяльності як народного депутата України та не може вважатись поширюванням інформації, яка є недостовірною, а її стилістика та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні фактичні дані стосовно особи позивача. Відтак вказана вище інформація не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною, через відсутність стверджування відповідачем про наявність фактів у його висловлюванні. Також встановлено, що позивач є народним депутатом України IX скликання. Крім того, суд під час розгляду вказаної справи враховує положення абз. 6 п. 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то вони повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Пункт 2 ст. 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Під час розгляду вказаної справи, судом враховано статус позивача як публічної особи, у зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. При цьому, суд зазначає про те, що висловлювання відповідачем [PERSON] у згаданій вище статті, які є предметом спору, зокрема, про те, що «Против этого нардепа Национальное антикоррупционное бюро Украины возбудило уголовное дело за так называемую «правку [PERSON]». Но, в конечном счете НАБУ открыло уголовное дело против [PERSON] поскольку выяснилось, что он вместе со своей супругой контролирует продажи сигарет в розницу.», з огляду на зміст ухвали, отриманої судом за допомогою режиму повного доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 991/2111/19 (провадження1-кс/991/2652/19) уповноваженими особами Національного антикорупційного бюро України внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження з присвоєним номером № 52019000000001080 про кримінальне правопорушення, яке вчинене народним депутатом України [PERSON] за ст. 364 КК України, в цілому є правдивими та такими, що відповідають дійсності (контекст звернення до згаданого правоохоронного органу стосується зловживання владою або службовим становищем під час діяльності позивача як народного депутата України), відтак підстави вважати, що відповідач мав намір принизити честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] відсутні. Суд звертає увагу на той факт, що обов`язковим елементом доказування у справах зазначеної категорії, що є підставою для задоволення позову є доведення факту поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, тобто наявність порушеного права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що внаслідок інформації, яка викладена [PERSON] в статті під назвою «[INFO]» підірвано його авторитет серед населення країни та безпосередніх виборців, створюють у громадськості помилкове й оманливе уявлення щодо його діяльності. Однак, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме, що внаслідок поширення відповідачем інформації про лобіювання позивачем змін, що вносяться в текст Закону України (правлень), своїх комерційних інтересів, підвищення цій на тютюнові вироби, нанесення збитків державі, було позбавлено чи зменшено попередній існуючий у нього рівень загальновизнаної довіри чи пошани, або настали будь-які інші негативні наслідки, що вплинули на статус позивача як народного депутата України та, зокрема, позначились на виконанні обов`язків, пов`язаних з виконанням депутатських повноважень і яких саме, та якій, конкретній роботі з виборцями. Оскільки вимоги про визнання інформації недостовірною задоволенню не підлягають, то у задоволенні вимог про зобов`язання спростувати вказану інформацію слід відмовити. За таких обставин, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню, а особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого ст. 10 Конвенції. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 3,28,32, 34,62,68 Конституції України, ст. 10, 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», ст. ст. 1, 13, 15, 20, 201, 269, 270, 275-277, 299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed