Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку, з 19 жовтня 2016 року зареєстрований також її знайомий [PERSON] . Однак, починаючи майже з часу реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, його місце проживання їй невідоме. Оскільки, реєстрація відповідача в її будинку, заважає їй повноцінного ним користуватися та розпоряджатися, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 21 травня 2020 року на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу у підготовчих та судових засіданнях без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - відділу ведення єдиного демографічного реєстру населення м. Фастів виконавчого комітету Фастівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно тат належним чином. На адресу суд направив клопотання, в якому просив суд розглянути справу без представника, зазначив, що проти позову не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 березня 2007 року, належить житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається із наявної в матеріалах Будинкової книги, вищезазначеного житлового будинку, в ньому зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Між тим, з Актів обстеження житлово-побутових умов громадянки [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] № 11 від 07 серпня 2018 року, № 7 від 08 вересня 2018 року, № 19 від 07 жовтня 2018 року, № 2 від 05 січня 2019 року, № 5 від 19 серпня 2019 року, № 7 від 16 вересня 2019 року, № 12 від 18 жовтня 2019 року, № 19 від 18 листопада 2019 року, № 24 від 15 грудня 2019 року та № 2 від 15 січня 2020 року, вбачається, що гр. [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований з 19 жовтня 2016 року, але не проживає з 2016 року, його речей в кімнатах на день обстежень не було. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. Відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved