Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 26 липня 2016 року, працюючи слюсарем-ремонтником на підприємстві відповідача, з ним стався нещасний випадок, під час якого було заподіяно травматичну ампутацію правого плеча. Травмування на виробництві відбулось внаслідок порушення вимог безпеки іншими працівниками підприємства під час експлуатації напівкозлового крану, який на момент настання нещасного випадку знаходився в незадовільному технічному стані та колесо козлового крану наїхало на праву руку позивача. За результатами проведеного розслідування були складені акти форми Н-5 та Н-1 та встановлено, що нещасний випадок відбувся з вини працедавця [PERSON] «ММК ім.Ілліча». В результаті травмування з вини відповідача він залишився інвалідом та було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у пережитому фізичному болі та страху за подальше життя з двома малолітніми дітьми, неможливості виконання функцій батька для дітей, фізичних обмеженнях, необхідності постійної сторонньої допомоги, втрати працездатності, неможливості забезпечити сімю матеріально. На підставі цього просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наголосив, що у нього на утриманні знаходяться двоє маленьких дітей 2016 та [INFO]. Після травми його життя кардинально змінилось, оскільки навіть самостійно не може вдягатися, вживати їжу, протез натирає руку, рана не загоюється; була здійснена пересадка шкіри з ніг. До отримання травми мав бажання змінити професію та піти працювати моряком. Відтепер постійно потребує сторонньої допомоги. Обмежений у виборі одягу та не може застібати одяг на ґудзиках. Після травмування профспілка виплатила матеріальну допомогу в сумі 30 000,00 гривень. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, у письмовому відзиві на позов зазначив, що 26 липня 2016 року під час проведення ремонтних робіт на підприємстві з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжку травму, яка призвела до ампутації правого плеча. Вважає, що позивач не надав достатніх доказів завдання йому стресу та моральної шкоди, зокрема, не представив медичних документів або висновку лікаря-психіатра. Також вказує про наявність вини позивача у нещасному випадку та надання підприємством матеріальної допомоги в розмірі 31055,90 гривень, а також профспілковим комітетом у розмірі 33 000,00 гривень. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України закріплено основоположне право людини на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з статтями 16 та 18 Конвенції 1981 року Міжнародної організації праці (МОП) «Про безпеку й гігієну праці та виробниче середовище» N 155, яка ратифікована Законом України N 3988-VI від 02.11.2011 року, від роботодавців вимагається забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців також вимагається надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я. Крім цього від роботодавців вимагається передбачати заходи для вирішення питань, пов'язаних з виникненням аварійних ситуацій та нещасних випадків на виробництві. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоровя як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обовязків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст. 173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з статтею 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Судом встановлено, що 22 липня 2015 року [PERSON] був працевлаштований на підприємство [PERSON] «ММК ім.Ілліча» до листопрокатного цеху 3000 на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду , що підтверджується відповідним наказом про прийняття. 26 липня 2016 року із позивачем на робочому місці стався нещасний випадок. Актом проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), складеним по формі Н-5 від 01 грудня 2016 року, встановлено, що нещасний випадок з тяжкими наслідками, який стався 26 липня 2016 року о 12 годині 40 хвилин на виробничій ділянці складу слябів листопрокатного цеху 3000, пов'язаний з виробництвом. Особами, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку, а також які допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, є: [PERSON]- начальник листопрокатного цеху 3000, [PERSON]- в.о. механіка цеху, [PERSON]- електрик листопрокатного цеху 3000, [PERSON]- в.о. змінного майстра з ремонту устаткування металургійного обладнання механослужби листопрокатного цеху 3000, [PERSON]- начальник управління надійності і діагностики, [PERSON]- директор Маріупольського вищого металургійного професійного училища, [PERSON]- електрик дільниці підйомно-транспортного устаткування листопрокатного цеху 3000, [PERSON]- виконуючий обовязки начальника управління промислової безпеки механічного обладнання, будівель і споруд [PERSON] «ММК ім.Ілліча», [PERSON]- начальник листопрокатного цеху-3000, [PERSON]- механік ділянки підйомно-транспортного обладнання механослужби листопрокатного цеху-3000, [PERSON]- заступник начальника цеху з інжинірингу листопрокатного цеху-3000, [PERSON]- машиніст крану металургійного виробництва 4 розряду листопрокатного цеху-3000, [PERSON]- в.о. майстра дільниці експлуатації підйомно-транспортного обладнання листопрокатного цеху-3000, [PERSON]- провідний інженер з організації та нормування праці управління компенсацій і пільг. Причинами настання нещасного випадку були організаційні, а саме: недоліки під час навчання безпечним прийомам праці; допуск до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці; порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів, тощо; порушення трудової і виробничої дисципліни у частині: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, невиконання посадових обовязків; незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці; відсутність або неякісне проведення медичного обстеження (професійного відбору). Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав травматичну ампутацію с/3 правого плеча з розтрощенням мяких тканин, відшаруванням шкіри плеча, надпліччя. Травматичний шок 2 ст. Ступінь тяжкості тяжка. В акті №24/3 про нещасний випадок, повязаний із виробництвом, складеним по формі Н-1 від 01 грудня 2016 року, встановлені аналогічні обставини, причини та наслідки травмування позивача, що і [PERSON] Н-5 від 01.12.2016р. Законність та правомірність вказаних актів була предметом судового розгляду за позовом [PERSON] «ММК ім.Іллча». Проте рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року (справа №235/753/17), яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2018 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] «ММК ім. Ілліча» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування акту проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-5) від 25.11.2016 року та [PERSON] №24/3 (форма Н-1) про нещасний випадок, повязаний із виробництвом, третя особа [PERSON], було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Тобто рішеннями судів були підтверджені правильність висновків за двома актами Н-5 та Н-1. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наведених положень та наданих доказів слідує, що нещасний випадок, який стався з позивачем 26 липня 2016 року на своєму робочому місці на підприємстві [PERSON] «ММК ім. Ілліча», повязаний із виробництвом та відбувся з вини працедавця, тому відповідальність за його наслідками покладається на відповідача. При цьому будь-якої вини самого позивача [PERSON] у нещасному випадку та заподіянні трудового каліцтва встановлено не було. Згідно з випискою №7623/264 із медичної карти стаціонарного хворого, виданою КЗ «Маріупольська міська лікарня №1», [PERSON] з 19 серпня 2016 року перебував на лікуванні у звязку із виробничою травмою та ампутацією правого плеча, проходив лікування в травматологічному відділенні лікарні швидкої допомоги, був направлений у опікове відділення, проведені численні операції, наявні незагоєні рани. Виписаний на амбулаторне лікування. Згідно з висновком судово-медичного експерта №304 від 06 квітня 2018 року тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON] при зверненні по медичну допомогу: травматична ампутація правої верхньої кінцівки на рівні середньої третини плеча, відслоєння шкіри правого надпліччя, правої половини грудної клітини, під пахової ділянки, дефект мяких тканин культі правого плеча, що супроводжувалося травматичним шоком другого ступеня, утворилися в результаті дії тупих предметів, якими могли бути частини механізму, що обертається, можливо в зазначений термін при описаних обставинах постанови, і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Згідно з довідкою АВ №0709360 Міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК міста Маріуполь від 16.11.2016 року позивача первинно було оглянуто та з 15 листопада 2016 року встановлено третю групу інвалідності у звязку із трудовим каліцтвом. Протипоказано важкий фізичний труд, робота з навантаженням на праву руку. Може працювати вахтером, черговим приміщення, сторожем. Згідно з довідкою серії 10ААА№242867 Міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК міста Маріуполь від 16.11.2016 року [PERSON] з 15 листопада 2016 року було безстроково встановлено третю групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності у звязку із трудовим каліцтвом. Рекомендоване санаторно-курортне та медикаментозне лікування, протезування. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що життя та здоровя людини є найвищою соціальною цінністю, а ампутація руки за жахливих обставинах при порушенні працедавцем вимог безпеки (охорони праці) та втрата працездатності для молодої людини 19-ти річного віку, батька двох малолітніх дітей, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Суд вважає, що порушення правил охорони праці з боку працедавця, в результаті чого відбулась інвалідність [PERSON], призвело до заподіяння як фізичних, так, і як наслідок, моральних страждань, оскільки тяжкість заподіяної травми, нестерпний біль та стрес, який відчував позивач після нещасного випадку, та фізична обмеженість на все життя і неможливість професійної самореалізації є безумовно значним моральним потрясінням. Факт заподіяння моральних страждань та важкого психоемоційного стану також підтверджується висновком спеціаліста психолога від 07 липня 2018 року, згідно з яким за результатами обстеження [PERSON] було встановлено, що внаслідок травматизації та втрати руки відбулися негативні тяжкі зміни у психічній діяльності, виявлені пограничні розлади (депресія з високою можливістю невротизації), підвищений рівень посттравматичних стресових хвилювань як реакція на травматичний стрес, особиста криза внаслідок фрустрації планів та значущих життєвих цінностей, наявність хронічного посттравматичного стресового розладу. Суд також при вирішенні спору та визначені глибини моральних страждань і розміру можливої компенсації, приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] «ММК ім. Ілліча» на відшкодування завданої моральної шкоди 200,00 гривень, що з огляду на тяжкість травми та істотність вимушених змін у житті позивача відповідає вимогам розумності та справедливості й не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Враховуючи викладене та

Outcome: partial