Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У листопаді 2018 року до суду звернулося ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КРАЗ», під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу Renault Premium з напівпричепом Schmitz SKO24L , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, події якого мали місце 25.05.2016. Автомобіль Renault Premium, номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП було застраховано Товариством з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». На підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку та страхового акту позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 288995,03 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направляло [PERSON] регресну вимогу на суму 288995,03 грн, однак відповідачем зазначена заборгованість погашена не була. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив стягнути з [PERSON] на їх користь в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 288995,03 грн. Ухвалою попереднього складу суду від 28.03.2019 у справі відкрите загальне позовне провадження. 04 жовтня 2019 року позовну заяву ПрАТ СК «ПЗУ Україна» залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019 ухвалу Решетилівського районного суду від 04.10.2019 скасовано та справу № 546/1208/18 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 03 лютого 2020 року ухвалою попереднього складу суду підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті, однак по суті справа не розглядалася. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. 10 лютого 2020 року було проведено автоматизований розподіл справи, однак призначення судді не відбулося, у зв`язку з відсутністю суддів у Решетилівському районному суді. 14 січня 2020 року до Верховного суду відповідачем [PERSON] подано касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019, яку постановою Верховного суду від 11.09.2020 залишено без задоволення, постанову Полтавського апеляційного суду від 20.12.2019 залишено без змін. 25 вересня 2020 року дана справа повернулася до Решетилівського районного суду після розгляду в суді касаційної інстанції, у зв`язку з чим за результатами проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи головуючим визначено суддю Зіненка Ю.В. 06 жовтня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання на 07 грудня 2020 року. 12 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що вимоги позивача до завдавача шкоди ( [PERSON] ) не є регресними та відносини, що виникли між сторонами засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Крім того, у відзиві [PERSON] просив залишити позовну заяву без розгляду. (т.2, а.с. 4-5). 07 грудня 2020 року проведено підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2021. За клопотанням відповідача судове засідання, призначене на 09.02.2021, відкладене на 07.04.2021. В судове засідання 07 квітня 2021 року відповідач [PERSON] не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 07.04.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про залишення позову без розгляду відмовлено та з метою з`ясування усіх обставин справи, для повного та об`єктивного розгляду справи явку відповідача [PERSON] у судове засідання 18 травня 2021 року визнано обов`язковою. Представник позивача у судове засідання 18 травня 2021 року не з`явився, 06 квітня 2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (т. 2, а.с. 36). Відповідач [PERSON] у судове засідання 18.05.2021 не з`явився, 14.05.2021 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами (т. 2 а.с. 48). Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи принцип цивільного судочинства щодо розумності строків розгляду справи (справа надійшла до суду 21 листопада 2018 року), суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін, зокрема, відповідача, який втретє не з`явився в судове засідання, мотивуючи свою неявку сімейними обставинами, при цьому не надавши жодного підтверджуючого документу на підтвердження поважності причини своєї неявки. Такі дії відповідача, на думку суду, спрямовані на затягування судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування завданої майнової шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 21 вересня 2015 року між орендодавцем ТОВ «Рабен Україна» та орендарем ТОВ «ВТО УКРЕКСП» було укладено договір оренди транспортних засобів № 199/2015 (т.1, а.с.47-48). Відповідно до акту приймання - передачі транспортного засобу орендодавець передав орендареві транспортний засіб SCHMITZ SKO 24 L, н.з. [NUMBER] (т.1, а.с.49) Зідно договору страхування наземних транспортних засобів АМ 108461 від 19.05.2016, додаткової угоди до договору страхування наземних транспортних засобів АМ 108461 від 19.05.2016 та заяви на страхування Автокаско від 19.05.2016, ТОВ «Рабен Україна» (страхувальник) уклало з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вищевказані договори щодо транспортних засобів, зокрема, щодо напівпричепа SCHMITZ SKO 24 L, н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с. 30-39, 40-41). 25 травня 2016 року о 02 год. 30 хв. на 305 км автодороги Київ - Харків сталася ДТП за участю водія автомобіля «КРАЗ» [PERSON] та автомобіля Рено Преміум, який був застрахований ТОВ «Рабен Україна» в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». В цей же день, 25 травня 2016 року, представник ТОВ «Рабен Україна» звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку (т. 1 а.с. 24-26). Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення (т.1, а.с.69-70). Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2017 постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 було скасовано та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, події якого мали місце 25.05.2016 (т. 1 а.с. 71-72). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту № 1477/16 про визначення вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна», об`єктом оцінки якого є напівпричіп SCHMITZ SKO 24 L, н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту становить 493109,26 грн (т. 1 а.с. 54-60). На підставі страхового акту № UA2016052500007/L01/05 від 26.08.2016 ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» виплатило ТОВ «Рабен Україна» страхове відшкодування за напівпричіп SCHMITZ SKO 24 L, н.з. [NUMBER] , в розмірі 288995,03 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 45377 від 30.08.2016 (т. 1 а.с. 67-68). 22 листопада 2017 року [PERSON] начальником відділу претензійно - позовної роботи ТОВ «Бізнес Ассіст» Мирончук Ю.І., яка представляє інтереси ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» на підставі довіреності №1344, направлено регресну вимогу для сплати страхового відшкодування у розмірі 288995,03 грн на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (т. 1 а.с. а.с. 74, 75). Дана вимога залишилася без задоволення. Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. До зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17. У даній справі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», звертаючись з позовом, вказала, що як страховик виплатила суму страхового відшкодування на користь страхувальника - ТОВ «Рабен Україна», як потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді, винною особою у якій визнано відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з виплатою позивачем на користь третьої особи страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому. Незважаючи на те, що позивачем невірно зазначено правове обґрунтування позовних вимог, однак, з огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі, оскільки позивачем була сплачена сума страхового відшкодування на користь ТОВ «Рабен Україна», у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] , який є належним відповідачем, на стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 288995,03 грн. При цьому суд зважає на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, відповідно до якої було змінено рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі з подібними правовідносинами в частині правового обґрунтування. До поданого позову позивачем додано платіжне доручення № 22750 від 26.10.2018 про сплату судового збору в розмірі 4334,93 грн (а.с. 76). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 4334 грн 93 коп. було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 81). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, то з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4334,93 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved