Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У листопаді 2018 [PERSON] звернулась до суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей по Центральному району Маріупольської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] та рідною бабусею малолітньої дитини [PERSON] . Відповідач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, за час перебування їх у цивільному шлюбі у них [INFO] народилась дочка - [PERSON] . З 2014 року відповідачі покинули дитину, залишивши її у позивача і з цього часу сторони не підтримували стосунків та зв`язку. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання дочки не надають. Тобто, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки. Відповідачі не займаються вихованням дочки з 2014 року, не піклуються про неї, не цікавляться навчанням дитини у школі, на загальношкільні та класні батьківські збори не з`являються. Відповідачі самоусунулись від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, вони не турбуються про стан здоров`я дочки, її фізичний та духовний стан. Позивач дбає про онучку, займається її вихованням і вона перебуває на її утриманні. Позивачка онучку приводить на медичний огляд та проведення щеплень. Позивачка звернулась до служби у справах дітей по Центральному району Маріупольської міської ради з письмовою заявою про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідачів відносно неповнолітньої дитини. Орган опіки та піклування на засіданні 06.02.2019 Центральної районної у м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради надали висновок про неможливість позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з підстав, що відповідачі не з`явились на засідання комісії з не відомих їм причин, тому для надання об`єктивного висновку у комісії недостатньо фактів та законних підстав. У зв`язку із наведеним, враховуючи об`єктивні докази, просила суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 10 вересня 2019 року по справі було винесено ухвалу про залишення позовних вимог в частині призначення призначення [PERSON] , опікуном над неповнолітньою особою [PERSON] [INFO] . Позивачка та її представник, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Воєвутко К.В. у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин , про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що є відомості в матеріалах справи.Не подали у встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - служба у справах дітей по Центральному району Маріупольської міської ради, будучі належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розгляду справи за відсутності представника служби у справах дітей по Центральному району, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд, вивчивши та дослідивши матеріли цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставинина яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 23.10.2014 Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, з якого встановлено, що [INFO] у відповідачів народилась дочка [PERSON] ; Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 05.08.1985 Жовтневим райвиконкомом м. [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис №1420, з якого встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] є сином позивачки; Копія характеристики, виданої директором СШ № 63,встановлено, що дитина[PERSON] , [INFO] , навчається у СШ № 63 з першого класу (зарахована з 01.09.2016). Вихованням дитини займаються дідусь - [PERSON] та бабуся [PERSON] , які відвідують батьківські збори, цікавляться результатами навчання, допомагають у навчанні. Відповідачка - [PERSON] декілька разів відвідувала школу в першому та другому класах. З початку навчального 2018-2019 року відповідачка - [PERSON] - мати [PERSON] , школу не відвідувала, на телефонні дзвінки не відповідає. Інформаційна довідка, станом на 05.08.2019 батьки [PERSON] та [PERSON] навчанням та вихованням своєї дитини не цікавляться. На загальношкільні батьківські та класні батьківські збори не з`являються. На урочисті свята, які проводяться в школі, не приходять. Вихованням [PERSON] , [INFO] займаються позивачка з її чоловіком, відвідують батьківські збори, цікавляться результатами в навчанні, допомагають. Копія довідки КНП ММР «Центр Первинної медично-санітарної допомоги №2 м.Маріуполя», згідно якої: дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку у КНП «ЦПМСД №2» з травня 2018 та проживає з бабусею [PERSON] по адресу: [ADDRESS] ; Кідповідь на адвокатський запит головного лікаря КНП «ЦПМСД №2, що за останні два роки дитину, [PERSON] , [INFO] , на медичний огляд та щеплення приводить позивачка. Усі призначення лікаря виконуються позивачкою відносно дитини в повному обсязі; Копія акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача від 07.07.2019 року, складеного комісією у складі: головного спеціаліста Кісель С.М. в присутності позивача, згідно якого, під час обстеження трьохкімнатної квартири на 9 поверсі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виявлено, що проживає без реєстрації з бабусею [PERSON] , [INFO] Для дитини створені всі умови для проживання у позивача з її чоловіком. Акт КСН «Шевченківський» від 05.08.2019 про фактичне проживання [PERSON] , [INFO] з бабусею (позивач) та дідусем по б-р.Шевченка, [ADDRESS] Копія Виписки з особистого рахунку КП «ПРИВАТБАНК» [PERSON] та Виписка з особистого рахунку ПУМБ її чоловіка - [PERSON] ;копія довідки про доходи [PERSON] , свідчать про матеріальний стан позивачки. Письмові пояснення свідків [PERSON] , [INFO] , що мешкає: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , що мешкає:[ADDRESS] , які засвідчили факт проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачкою та її чоловіком, а також що саме вони піклуються про її здоров`я, навчання та життєдіяльність. Батьків з 2014 року не бачили, позивачку та її сім`ю характеризують з позитивної сторони, без шкідливих звичок. При вирішенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, суд застосовує такі норми права. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно ч. 2 ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про право дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-Х11) (далі Конвенція) дитина з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів Судом установлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляться від виконання обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться її життям, не займаються її вихованням, не надають будь-якої матеріальної допомоги, байдуже ставляться до її життя та існування, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідачі жодного разу не звернулись до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їм будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною, батьками та бабусею склались таким чином, що дитина протягом останніх років проживає разом з бабусею, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (включаючи біологічних батьків та бабусі) (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батьків, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батьків із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачів фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьками та дитиною. Відповідно до ч.3 ст.243 СК України опікуна, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст.63 ЦК України передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. На даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батьків позбавлена, і останні, як законні представники дитини не сприяють цьому протягом тривалого часу. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12,ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертіві показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою було надано до суду достатні та переконливі докази, які свідчать про те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а саме: не надають матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавляться її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні, не спілкується з дочкою З урахуванням всіх встановлених обставин, суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини, у зв`язку із чим, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved