Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У лютому позивач, через свого представника, звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив усунути перешкод у користуванні жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], шляхом забезпечення для нього можливості доступу до зазначеної квартири і зобов'язання відповідача передати для нього комплекту ключів від вхідних дверей та вселити його у квартиру. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2012 р. йому належить 1 / 2 частина 3- кімнатної квартири [ADDRESS]. Інша 1 / 2 частина належить відповідачу - його колишній дружині. З відповідачем у шлюбі перебував з 16.10.1987 р. по жовтень 2010 р. 17.06.1995 р., під час шлюбу придбали зазначену квартиру. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на ім'я [PERSON] З часу придбання він постійно проживав за вищезазначеною адресою, з відповідачем, її дочкою від першого шлюбу [PERSON] та спільною дитиною [PERSON], [INFO] Ще до розірвання шлюбу відповідач чинила перешкоди в користуванні квартирою таким чином: без його згоди та відому поміняла замки на вхідних дверях до квартири, внаслідок чого він був позбавлений можливості доступу до спірної квартири. Крім того, ніякого іншого житла у власності, а також будь-якого іншого місця проживання, яке б знаходилося у його користуванні на законних підставах, у нього не має. У останнє судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій він просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував поти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засіданні жодного разу не з'явилася, судову повістку на 03.04.2014 року отримала, уся інша кореспонденція, яка направлялася на її адресу, повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вимоги ст. ст. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду від 26.10.2010 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 3). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду від 31.10.2012 р., яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 4-7). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 317, ч. 1, 2 ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачем свого права власності на квартиру є підставою для усунення цих перешкод, як передбачено ст. 391 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушуються права позивача на користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved