Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У лютому 2019 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому уточнили та якому просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтовування позову вказали, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.11.2013, посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] , [PERSON] , колишня дружина останнього - відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] . Відповідач у справі користувалася спірною квартирою під час перебування її у шлюбі із [PERSON] . У 2017 році сімейно-шлюбні відносини між [PERSON] та відповідачем були припиненні та з грудня 2017 року відповідач у спірній квартирі не проживає, особистих речей останньої у квартирі не має. Рішенням суду від 11.10.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Всі комунальні послуги позивачі сплачують самостійно та несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушені звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду від 13 лютого 2019 року позивач 25 лютого 2019 року подав уточнену позовну заяву. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В подальшому у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надала, в зв`язку з чим за згодою позивачів судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позову не має будь-яких заперечень. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 листопада 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О., зареєстровано у реєстрі за №1-1431, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №162073316 від 03.04.2019 (а.с.36-39). Як вбачається з довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №3 від 01.02.2019 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .(а.с.12). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним сусідами позивачів та затвердженим директором ТОВ «Житлокомцентр» 01.02.2019, згідно якому відповідач [PERSON] з 01 грудня 2017 року не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.14). В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які кожен окремо суду показали, що мешкають у будинку [ADDRESS] , знають позивачів як сусідок, відповідач у вказаній квартирі не мешкає з 01 грудня 2017 року, особистих речей відповідача у квартирі не має. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved