Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за договором позики від 21 січня 2017 року в розмірі 10 000 грн, проценти за користування грошовими коштами - 43 000 грн, а також пеню - 144 100 грн , всього стягнути 197 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 21 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким остання отримала позику у розмірі 10 000 грн, з умовою повернення боргу до 21 березня 2017 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами 10% щомісячно від суми позики. У забезпечення виконання вказаного договору позики 21 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед позикодавцем за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 21 січня 2017 року. У встановлений договорами строк [PERSON] позику не повернула і до цього часу ухиляється від повернення коштів. Заборгованість за договором позики станом на 21 жовтня 2020 року становить 197 100 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за позикою; 43 000 грн - проценти за користування грошовими коштами; 144100грн - пеня. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У листопаді 2020 року позивач також звернувся до суду з іншим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за договором позики від 8 листопада 2016 року в розмірі 10 000 грн, проценти за користування грошовими коштами - 47 000 грн, а також пеню - 157 410 грн, всього стягнути 214 410 грн. Позов обґрунтовано тим, що 8 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким остання отримала позику у розмірі 10 000 грн, з умовою повернення боргу до 8 грудня 2016 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами 10% щомісячно від суми позики. У забезпечення виконання вказаного договору позики 8 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед позикодавцем за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 8 листопада 2016 року. У встановлений договорами строк позичальник позику не повернула і до цього часу ухиляється від повернення коштів. Заборгованість за договором позики станом на 8 листопада 2020 року становить 214 410 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за позикою; 47 000 грн - проценти за користування грошовими коштами; 157 410 грн - пеня. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі №712/11876/20 та об`єднано її в одне провадження з справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 21 січня 2017 року (справ №712/11874/20), присвоєно об`єднаній справі єдиний унікальний номер № 712/11874/20. Відзивів від відповідачів на позов та інших заяв по суті спору до суду не надходило. Представник позивача - адвокат Крушельницька М.Р. в судовому засіданні 23 лютого 2021 року позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у тому числі й шляхом розміщення оголошення її про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенням ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в телефонному режимі за номером № 067 8715777 повідомив, що йому відомо про перебування вказаної справи в суді, визнав, що має борг за двома договорами позики перед [PERSON] . За таких обставин судом постановлено ухвалу від 23 лютого 2021 року про розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. ч. 1.2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 8 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала позику у розмірі 10 000 грн, з умовою повернення боргу до 8 грудня 2016 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами 10% щомісячно від суми позики. Того ж дня, [PERSON] написано розписку про отримання грошових коштів за договором позики від 8 листопада 2016 року. Згідно паспортних даних [PERSON] у грудні 2016 року вона отримала новий паспорт зі зміною прізвища на « [PERSON] ». Відповідно до п. 2.1. Договору позики від 8 листопада 2016 року (далі - Договір №1) сума позики становить 10 000 грн. Згідно із п. 3.2. Договору №1 остаточною датою повернення позики є 8 грудня 2016 року. Відповідно до п. 4.6. Договору №1 розмір процентів становить 10 % щомісячно від суми позики, що вказана в п. 2.1.Договору. Згідно із п. 4.7. Договору №1 проценти оплачуються щомісячно до 8 числа відповідного поточного місяці за попередній місяць. Проценти оплачуються до моменту повного розрахунку за договором позики. Судом установлено, що 21 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала позику у розмірі 10 000 грн, з умовою повернення боргу до 21 березня 2017 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами 10% щомісячно від суми позики. Того ж дня, [PERSON] написано розписку про отримання грошових коштів за договором позики від 21 січня 2017 року. Відповідно до п. 2.1. Договору позики від 21 січня 2017 року (далі - Договір №2) сума позики становить 10 000 грн. Згідно із п. 3.2. Договору №2 остаточною датою повернення позики є 21 березня 2017 року. Відповідно до п. 4.6. Договору №2 розмір процентів становить 10 % щомісячно від суми позики, що вказана в п. 2.1.Договору. Згідно із п. 4.7. Договору №2 проценти оплачуються щомісячно до 21 числа відповідного поточного місяці за попередній місяць. Проценти оплачуються до моменту повного розрахунку за договором позики. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договорами позики від 8 листопада 2016 року та 21 січня 2017 року встановлено, що [PERSON] не проводила погашення за позикою та відсоткам, що є порушення умов даних договорів. Станом на 8 листопада 2020 року заборгованість за договором позики від 8 листопада 2016 року становить 57 000 грн, яка складається із заборгованості за позикою - 10 000 грн та проценти за користування грошовими коштами - 47 000 грн. Станом на 21 жовтня 2020 року заборгованість за договором позики від 21 січня 2017 року становить 53 000 грн, яка складається із заборгованості за позикою - 10 000 грн та проценти за користування грошовими коштами - 43 000 грн. Доказів про те, що [PERSON] виконала своє зобов`язання за Договорами повністю чи частково - судом не здобуто. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналів договорів позики та боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем [PERSON] . Оскільки позивач виконав свої обов`язки за Договором №1 та Договором №2, а [PERSON] взяті за договорами обов`язки не виконала, борг не повернула, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем по Договору № 2 на загальну суму 63 000 грн та по Договору № 1 на загальну суму 67 000 грн., то суд робить висновок про задоволення позову та стягнення цих коштів у судовому порядку. Відповідно до п. 5.3. Договорів №№ 1, 2 за порушення строків (терміну) повернення позики та (або) процентів за позикою позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю пеню у розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно із ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Надаючи оцінку розміру розрахованої позивачем пені за договором позики від 8 листопада 2016 року - 157 410 грн та за договором позики від 21 січня 2017 року - 144 100 грн, суд робить висновок про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків за договорами позики, а тому такий розмір пені підлягає зменшенню до розміру наданої позики на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У забезпечення виконання договору позики від 8 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед позикодавцем за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 8 листопада 2016 року. У забезпечення виконання договору позики від 21 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед позикодавцем за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 21 січня 2017 року Відповідно до пунктів 1.2., 3.1. вказаних договорів поруки, у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідаю перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов`язується у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк одного тижня. З огляду на порушення позичальником [PERSON] умов договорів позики, [PERSON] несе з нею перед [PERSON] солідарну відповідальність та зобов`язаний погасити заборгованість як солідарний боржник. Враховуючи, що це рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 650 грн з кожного, оскільки солідарне стягнення судового збору чинним законодавством не передбачено.

Outcome: partial