Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У поданій заяві позивач [PERSON] просить у порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Toyota Rav 4» 2004 року випуску, державний номерний знак «ВК4806ВЕ» у розмірі 144650 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що у період перебування з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у вересні 2012 року придбали автомобіль марки «Toyota Rav 4» 2004 року випуску. У лютому 2007 року [PERSON] на власний розсуд без його відома розпорядилася вказаним майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, зняла його з обліку та відчужила, чим порушила його право власності. Повертати у свою власність вказаний автомобіль він не бажає, а тому просить виділити йому лише грошову компенсацію половини вартості цього майна. Заявою від 16 березня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги та просить у порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Toyota Rav 4» 2003 року випуску, кузов №JTEHH20V006091847 чорного кольору в розмірі 112635 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, обґрунтовуючи тим, що відчуження спірного автомобіля відбулося під час шлюбу, письмової згоди на розпорядження цим майном чинним законодавством не вимагається, а тому вважається, що вчинене за згодою іншого подружжя в інтересах сімї. Дійсної вартості спірного автомобіля позивачем не доведено. Просить у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року, що набрало законної сили 26 липня 2016 року, розірваний. Під час шлюбу у вересні 2012 року подружжям придбано автомобіль марки «Toyota Rav 4» 2004 року випуску, державний номерний знак «ВК4806ВЕ», що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З роз'яснень, які містяться у пунктах 22-24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ст.ст.63, 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 16 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу №00992/01/5641/2016 від 14 травня 2016 року транспортний засіб марки «Toyota Rav 4» 2003 року випуску, кузов №JTEHH20V006091847 перереєстрований на [PERSON], де за домовленістю сторін ціна автомобіля визначена в розмірі 25000 грн. Відповідно до частин 1, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового(ч.2 ст.65 СК України). Вимог про визнання договору купівлі-продажу №00992/01/5641/2016 від 14 травня 2016 року транспортного засобу марки «Toyota Rav 4» позивач [PERSON] не заявляв, належних і допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказів вчинення відповідачем такого правочину без його згоди чи використання спірного майна на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, не надав. А відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на такі встановлені судом обставини відчуження, що не оспорюється, одним із подружжя під час шлюбу майна, яке є неподільним, що перебуває на даний час у власності третіх осіб та неповідомлення сторонами відомостей про інше наявне у сторін майно, яке б підлягало поділу та врахуванню при поділі шляхом збільшення частки одного з подружжя за рахунок іншого спільного майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed