Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

у листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені по заборгованості по аліментам та суми індексації в розмірі 38 364,79 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2014 року, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на дітей в розмірі по 2 500,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 07.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, [PERSON] аліменти не сплачуються. Заборгованість по аліментам за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року становить 34 000,00 грн. Оскільки за період стягнення аліментів індексація розміру аліментів не проведена, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, позивач вимушений звернутись з позовом до суду про стягнення суми індексації та пені. Ухвалою судді від 02.12.2019 року у справі відкрито провадження з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 23.03.2020 року (а.с. 53-54). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 13.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник позивача [PERSON] - адвокат Сердюк С.В. просив позов задовольнити частково та зменшити вимоги позивача, посилаючись на фізичну неможливість задовольнити вимоги позивача через скрутне матеріальне становище, що стане підставою для подальшого збільшення боргу по аліментам. Позивачем 02.03.2020 року була надана відповідь на відзив, в якій остання просила позов задовольнити в повному обсязі та вказала на свідоме приховування відповідачем своїх справжніх доходів з метою несплати аліментів. 12.03.2020 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Сердюк С.В. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав позицію щодо задоволення позову частково та зменшення вимог позивача. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2014 року розірвано шлюб між сторонами (а.с. 10-11). Від даного шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на дітей в розмірі по 2 500,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 07.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14). На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист, котрий перебуває на примусовому виконанні у Солом`янському РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічно вирішено питання також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), згідно якої загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Матеріали справи, зокрема, наявні на а.с. 15-16, 17-29 розрахунок Солом`янського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві заборгованості зі сплати аліментів № 53966478 та дублікати квитанцій, свідчать про те, що [PERSON] свої зобов`язання вчасно та в повному обсязі не виконує, і заборгованість по аліментам за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року становить 34 000,00 грн. Вказане відповідачем не заперечувалось, доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати по її утриманню, однак, відповідач в добровільному порядку аліменти у розмірі визначеному рішенням суду не сплачує, тим самим фактично намагається перекласти свій обов`язок піклуватись та матеріально забезпечувати сина виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України. Разом з тим ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тому, здійснюючи розрахунок пені, необхідно враховувати положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. Таким чином розрахунок заборгованості по пені за прострочення сплати аліментів виглядає наступним чином: Пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2018 року: 5 000,00 грн. х 1% х 543 дні (з 01.06.2018 року по 26.11.2019 року) = 27 150,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2018 року: 5 000,00 грн х 1% х 513 дні (з 01.07.2018 року по 26.11.2019 року) = 25 650,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2018 року: 2 000,00 грн х 1% х 482 дні (з 01.08.2018 року по 26.11.2019 року) = 9 640,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2018 року: 5 000,00 грн х 1% х 421 день (з 01.10.2018 року по 26.11.2019 року) = 21 050,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2018 року: 2 000,00 грн х 1% х 329 днів (з 01.01.2019 року по 26.11.2019 року) = 6 580,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2019 року: 5 000,00 грн х 1% х 298 днів (з 01.02.2019 року по 26.11.2019 року) = 14 900,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2019 року: 5 000,00 грн х 1% х 209 днів (з 01.05.2019 року по 26.11.2019 року) = 10 450,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2019 року: 5 000,00 грн х 1% х 117 днів (з 01.08.2019 року по 26.11.2019 року) = 5 850,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2019 року: 5 000,00 грн х 1% х 86 днів (з 01.09.2019 року по 26.11.2019 року) = 4 300,00 грн; Пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2019 року: 5 000,00 грн х 1% х 25 днів (з 01.11.2019 року по 26.11.2019 року) = 1 250,00 грн; а всього - 126 820,00 грн. Тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України стягненню з відповідача підлягає пеня по сплаті аліментів за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року у розмірі 34 000,00 грн. Відповідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за виниклу заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року сума останньої становить 34 000,00 грн. За таких обставин, суд надходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем пред`явленої вимоги, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, через занепад його бізнесу і неможливість віднайти роботу, оскільки вказана позиці відповідача спростовується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, виписками по рахунках, наданих стороною відповідача. Аналіз і вивчення останніх дає суду підстави для висновку, що з врахуванням надходжень, у період квітня, червня, вересня 2018 року, відповідач мав всі можливості як для сплати аліментів, так і для недопущення виникнення заборгованості по сплаті останніх. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 ст. 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок проведення індексації визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Згідно ч. 7 ст. 5 Закону України «Про індексацію доходів населення» № 1282-ХІІ індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів і здійснюється вона підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу платника аліментів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Однак, Законом України № 911-19 від 24.12.2015 року до вищевказаного Закону були внесені зміни, згідно яких, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 %. З врахуванням наведеного діючого законодавства, індексів споживчих цін з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року, які щомісячно публікуються Міністерством статистики України, індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації у розмірі 103% Позивачем надано до суду розрахунок розміру індексації аліментів, який не узгоджується з вищенаведеними нормами Закону України ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки в період з 01.05.2018 року по 01.11.2019 року величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації 103 відсотка, а тому, на думку суду, дана позовна вимога є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.141 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial