Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про витребування майна із чужого незаконного володіння. Під час розгляду справи до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чоловік позивачки [PERSON] від імені позивача 16.07.2009 року видав в порядку передоручення довіреність відповідачу на право керування автомобілем «Volkswagen T4», 2002 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] (далі - автомобіль), який належить позивачці. 05.04.2011 року строк дії довіреності, виданої відповідачу закінчився і позивач неодноразово просила відповідача повернути належний їй автомобіль, але відповідач відмовився його повертати. Тому позивач просила суд витребувати у відповідача автомобіль «Volkswagen T4», 2002 року випуску, кузов (шасі) № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] та передати його позивачу. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив суд відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що відповідачу була надана довіреність на автомобіль з правом його розпорядження і позивач та її чоловік уповноважили його продати цей автомобіль, що він і зробив, а кошти були передані позивачці. Автомобіль він продав третій особі за 5000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 02.12.2010 року. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову та просила відмовити в їх задоволенні. Суду пояснила, що дійсно третьою особою 02.12.2010 року у відповідача було придбано автомобіль за 5000,00 доларів США. Чому до цього часу автомобіль не перереєстрований на третю особу, представник не знає. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він чоловік позивачки. Приблизно в 2009 році вони з позивачкою будували будинок і найняли відповідача як прораба та для виконання ним своєї роботи надали йому автомобіль в користування. Будівництво відповідач не закінчив, він зник і з ним тривалий час не могли зв'язатися. У грудні 2014 року зустрілися з відповідачем і він їм повідомив, що автомобіль згорів у пожежі. Позивач також в судовому засіданні пояснила, що жодних домовленостей з відповідачем щодо продажу автомобіля не було, ніяких коштів за автомобіль відповідач не передавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи та свідка, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що автомобіль дійсно належить позивачу і станом на 20.12.2014 року, згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в м. Києві від 25.12.2014 року, його було зареєстровано 04.04.2008 року Центром ДАІ №8, надання послуг з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованим УДАІ ГУМВС України в м. Києві на ім'я позивача. 05.04.2008 року позивач видала довіреність на ім'я свого чоловіка [PERSON] з правом керування, розпорядження та продажу автомобіля строком на три роки з правом передовіри. 16.07.2009 року [PERSON] видав довіреність в порядку передоручення відповідачу також з правом розпорядження та продажу автомобіля строком до 05.04.2011 року. Представником відповідача було надано суду розписку від 02.12.2010 року, про те, що відповідач, діючи на підставі доручення в порядку передоручення від 16.07.2209 року продав автомобіль, а третя особа купив вказаний автомобіль за 5000,00 доларів США. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1. ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ №1388 від 07.09.1198 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» станом на грудень 2010 року, вбачається наступне. Транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (далі - підрозділи Державтоінспекції). Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Жодних дій на виконання вищезазначеного порядку щодо спірного автомобіля вчинено не було. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України). Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч.3 ст. 238 ЦК України). Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Відповідачем не надано жодного доказу чи пояснення щодо передачі коштів за продаж автомобіля позивачу, як власнику цього автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та зібраним по справі доказам, а також те, що позивач жодним чином належний їй на праві власності спірний автомобіль не відчужувала, крім того, під час розгляду справи було встановлено, що строк дії довіреності виданої на ім'я відповідача закінчився, а належних доказів продажу автомобіля третій особі та передачу коштів за цей продаж позивачу не надано, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved