Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У позовній заяві позивач вказує, що на підставі спільного рішення адміністрації ЗАТ «ЗЗРК» та профспілкового комітету №59 в грудні 2007 року на сім`ю з 3-х чоловік у зв'язку з трудовими відносинами [PERSON] була надана житлова площа в кімнаті [ADDRESS]. На [PERSON] оформлений і особовий рахунок. На теперішній час разом з наймачем зареєстровано ще 3 особи. [PERSON] працював на підприємстві позивача 09 років 10 місяців 11 днів та звільнений 13.01.2014 року за п. 7 ст.40 КЗпП України за появу на робочому місці у нетверезому стані. Станом на 01.01.2014року заборгованість по особовому рахунку відповідачів складає 537,13грн. Також позивач зазначає, що 06.12.2007 року між відповідачами та ним був укладений договір найму житла № 20/554-н в кімнаті [ADDRESS], згідно пп..1 п.11 якого, відповідачі повинні оплачувати житло та послуги в повному обсязі, в установлені договором строки. П.17 укладеного договору найму передбачає відповідальність наймача за порушення зобов'язань, встановлених договором та чинним законодавством України. Розділом 7 Колективного договору на 2012 рік, який діяв у 2013 році та діє у 2014 році, передбачена можливість виселення в судовому порядку з гуртожитків підприємства робітників, які звільнились з підприємства без поважних причин. Відповідач звільнився з підприємства за появу на робочому місці в нетверезому стані, що не є поважною причиною. Крім того, п.4.2 Положення про гуртожитки, затвердженого на підприємстві та погодженого профспілковим комітетом 23.12.2009 року, передбачено виселення без надання іншого житлового приміщення працівників і членів їх сімей, які звільнилися з підприємства за порушення трудової дисципліни. Поява на робочому місці в нетверезому стані є порушенням трудової дисципліни. В позивній заяві позивач просить суд: розірвати договір найму житла № 20/554-н в гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК», розташованому за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON]; виселити [PERSON] та [PERSON] разом з їх неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] з гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК», розташованого за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] та [PERSON] несплачену заборгованість по квартплаті та платі за житлово-комунальні послуги в сумі 537 гривень 13 копійок та витрати по сплаті судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок. В судовому засіданні представник позивача в особі Кондратєвої Н.А. позовні вимоги підтримала частково, у зв'язку з чим, ухвалою суду від 08.04.2014 року було залишено без розгляду позовні вимоги в частині позовних вимог щодо: стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості по квартплаті та платі за житлово-комунальні послуги в сумі 537,13 грн., оскільки, як пояснила представник позивача, на даний час відповідачі заборгованості перед позивачем по сплаті цих послуг не мають. В іншій частині позовні вимоги представник підтримала, просить суд їх задовольнити/ В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечує проти позову, пояснивши, що проживає у гуртожитку підприємства позивача за адресою [ADDRESS] з 2007 року, куди вселилася разом з [PERSON], разом з яким зробили там ремонт. На даний вона проживає у зазначеному приміщенні разом з двома малолітніми дітьми. З відповідачем [PERSON] вона розлучилася у 2010 році, однак не проживають спільно з 26.03.2013 року. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] у належній йому квартирі. Вона сплачує всі комунальні платежі самостійно. Договір з позивачем не укладала, стверджує, що не має іншого вільного житла, куди б вона могла виселитися з дітьми, хоча й не заперечує того, що має у власності 1/3 частину квартири у м.Дніпрорудне, однак, у цій квартирі проживають її батьки та брат з цивільною дружиною. Відповідачка також пояснила, що про бажання позивача звернутися до суду з таким позовом вона дізналася з листа суду, до цього ж, позивач до неї з такими вимогами не звертався. В судовому засіданні представник відповідачки в особі [PERSON] заперечує проти позову, пояснивши, що підстав для його задоволення немає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області в особі Перелигіна М.В. просить суд вирішити справу на власний розсуд з урахуванням інтересів малолітніх дітей відповідачки. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, позивач є власником гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копії яких є в матеріалах справи; позивач, як власник вказаного житла, має право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним; з 02.03.2004 року по 27.04.2004 року [PERSON] працював на підприємстві позивача на посаді учня підземного опрокидчика підрозділу шахта «Експлуатаційна» та з 28.04.2004 року по 13.01.2014 року на посаді підземного опрокидчика 3 розряду підрозділу шахта «Експлуатаційна», що підтверджується довідкою від 20.01.2014 року, яка є у справі; 03.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, що підтверджується рішеннями Василівського районного суду Запорізької області, копії яких є у справі; 06.12.2007 року [PERSON] на сім'ю з 3-х осіб була надана житлова площа в гуртожитку підприємства за адресою: [ADDRESS], що підтверджується поясненнями учасників процесу та витягом з ордеру, копія якого є у справі; 06.12.2007 року, у порядку, передбаченому ст.ст.810 -826 ЦК України, між позивачем та [PERSON] був укладений Договір найму житла № 20/554-н, копія якого є у справі, зазначеного вище житлового приміщення. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення ЦК Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, положення ЖК України, а також Примірного положення про гуртожитки, на які посилається представник позивача, не застосовуються. Відповідно до ст.ст.526-530 ЦК України, сторони договору зобов'язані виконувати його належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідачів по справі є двоє малолітніх дітей: донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких є у справі. Як вбачається із довідок, копії яких є у справі, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі та двоє їх малолітніх дітей. Судом встановлено в судовому засіданні, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04.08.2010 року, копія якого є у справі, шлюб між відповідачами було розірвано, за вказаною адресою проживає відповідачка [PERSON] разом з двома малолітніми дітьми. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Таким чином, місцем проживання дітей відповідачів є: [ADDRESS] Єдиною підставою для задоволення позовних вимог позивач вказує - звільнення відповідача з підприємства за порушення трудової дисципліни. Разом з тим, договір найму житла, який є предметом даного спору, не передбачає такої підстави розірвання договору (п.25). Крім того, вимоги щодо розірвання договору найму житла № 20/554-н в гуртожитку ЗАТ «ЗЗРК», розташованому за адресою: [ADDRESS], з [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки позивач з нею такий договір не укладав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу тільки в межах заявлених позовних вимог. У п.7.2. Колективного договору, копія якого додана до справи, передбачена можливість виселення в судовому порядку з гуртожитків підприємства робітників, які звільнились з підприємства без поважних причин. Таке ж положення міститься й у п.4.2.Положення про гуртожитки, копія якого також є у справі. Таким чином, зазначені норми передбачають право позивача звернутися до суду з позовом про розірвання договору найму житла та виселення без надання іншого житлового приміщення у випадку звільнення особи, якій було надано таке житло у зв'язку із перебуванням у трудових відносинах, з підприємства без поважних причин, однак, разом з тим, ст..47 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Виходячи зі змісту цієї статті, складовими права на житло є забезпечення державою умов щодо можливості кожного громадянина мати житло та гарантування непорушності права користування житлом. Ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» також гарантує дітям - членам сім'ї наймача або власника жилого приміщення право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, громадянам, які є наймачами житла, та членам їх сім'ї гарантується право на житло, а також на те, що вони не будуть його позбавлені на підставах, які не передбачені нормами діючого законодавства. Ст..825 ЦК України, на яку посилається у позові й позивач, передбачає, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, перелік підстав, за наявності яких може бути розірвано договір найму житла за рішенням суду на вимогу наймодавця, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Стаття 826 ЦК України передбачає правові наслідки розірвання договору найму житла, а саме: у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі на законних підставах отримали від позивача у найм житло, їх правовідносини належним чином оформлено договором, вони не мають перед позивачем заборгованості за користування житлом; вони та їх діти не руйнують та не псують передане їм у найм житло; а отже, й підстави для задоволення позову, відсутні. Крім того, наймодавець не попередив наймачів про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, при розгляді даної справи суд не може користуватися положеннями вищевказаних: колективного договору та Положення про гуртожитки, на які посилається представник позивача, які, хоча й передбачають право позивача звернутися до суду з позовом про розірвання договору найму у разі звільнення з підприємства без поважних причин, однак, ці норми не відповідають вищевикладеним нормам діючого законодавства, які мають пріоритетне значення, а тому не можуть бути застосовані судом, оскільки вони порушують права відповідачів та їх малолітніх дітей. Враховуючи безпідставність позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити позивачеві й у стягненні з відповідачів судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed