Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права на завершення приватизації та права на реєстрацію права власності на земельні ділянки в якому вказувала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] та частину її у вигляді трактора та причепа оформила. В той же час, до складу оформленої спадщини нотаріусом не було включено три земельні ділянки, а саме, площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначені для ведення фермерського господарства, що були передані у власність спадкодавцю в порядку приватизації. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що правовстановлюючі документи на землю видані з порушенням вимог закону (після смерті спадкодавця). Оскільки за життя [PERSON] розпочав, проте не завершив процедуру приватизації земельних ділянок (розпорядження Вознесенської райдержадміністрації про передачу ділянок у власність та правовстановлюючі документі на землю були оформлені після смерті спадкодавця), в той же час до складу спадщини входять усі права та обов`язки спадкодавця, що існували на час відкриття спадщини, а тому [PERSON] просила визнати за нею право на завершення приватизації та право на реєстрацію земельних ділянок площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташованих в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначених для ведення фермерського господарства в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 30 липня 2019 року первісного відповідача по справі - виконавчий комітет Дорошівської сільської ради Вознесенського району замінено на належного - Вознесенську райдержадміністрацію. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської райдержадміністрації в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] та частину її у вигляді трактора та причепа оформила. В той же час, до складу оформленої спадщини нотаріусом не було включено три земельні ділянки, а саме площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначені для ведення фермерського господарства, що були передані у власність спадкодавцю в порядку приватизації. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що правовстановлюючі документи на землю видані з порушенням вимог закону (після смерті спадкодавця). Дійсно, судом встановлено, що згідно розпорядження Вознесенської райдержадміністрації від 12 травня 2004 року №250-р (зміненого розпорядженням Вознесенської райдержадміністрації від 30 грудня 2005 року №559-р), [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки загальною площею 5,19 га. в межах території Дорошівської сільської ради - для ведення фермерського господарства. Згідно розпорядження Вознесенської райдержадміністрації від 22 травня 2006 року №231-р, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки (що складається з трьох окремих) загальною площею 5,19 га. в межах території Дорошівської сільської ради для ведення фермерського господарства та надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів щодо ділянок. 21 червня 2006 року на ім`я [PERSON] видано три Державні акти на право власності на земельні ділянки: -Державний акт серії [NUMBER] , реєстр. №010601100025, яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,54 га., розташовану в межах території Дорошівської сільської ради, призначену для ведення фермерського господарства; -Державний акт серії [NUMBER] , реєстр. №010601100026, яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,15 га., розташовану в межах території Дорошівської сільської ради, призначену для ведення фермерського господарства; -Державний акт серії [NUMBER] , реєстр. №010601100027, яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,50 га., розташовану в межах території Дорошівської сільської ради, призначену для ведення фермерського господарства. Проте, рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до Дорошівської сільської ради Вознесенського району, Вознесенської райдержадміністрації, відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки (яке 01 липня 2019 року набрало законної сили) Державні акти серії [NUMBER] , реєстр. №010601100025, серії [NUMBER] , реєстр. №010601100026, серії [NUMBER] , реєстр. №010601100027, якими посвідчено право власності [PERSON] на земельні ділянки, визнано недійсними, як такі, що видані з порушенням вимог закону (після його смерті). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі належне спадкодавцю майно. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України). Ст. 177 та ч. 1 ст. 178 цього Кодексу визначають, що об`єкти цивільних прав (в тому числі майнові права) можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 35) та Верховний Суд в постанові від 13 червня 2018 року по справі №128/1911/15-ц, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після отримання власником правовстановлюючого документа, із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З положень ст.ст. 1217, 1223 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини в спосіб, передбачений законом. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини незалежно від її оформлення. Судом встановлено, що [PERSON] за життя розпочав, проте не завершив приватизацію трьох земельних ділянок. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла після нього спадщину та частину її оформила. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обов`язкову частку, судом не виявлено. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через нотаріальні органи, а тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право останньої підлягає захисту шляхом визнання за нею права на завершення приватизації земельних ділянок після смерті чоловіка. Що стосується вимоги [PERSON] про надання їй права на реєстрацію права власності на земельні ділянки, то суд вважає її зайвою, оскільки реєстрація є складовою частиною та кінцевим етапом приватизації, а тому надання спадкоємцю дозволу на завершення приватизації ділянок є одночасно наданням йому права на реєстрацію набутих прав щодо цього майна.

Outcome: partial