Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, де третя особа [PERSON] , про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності. В обґрунтування позову зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №6506, їй та її малолітній доньці належить по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . З інформації, наданої 19.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що власником ј частини квартири [ADDRESS] , стала [PERSON] на підставі рішення суду, серія та номер: 22-ц/774/9173/13, виданий 15.10.2013, видавник: апеляційний суд Дніпропетровської області, додаткове рішення суду, серія та номер: провадження №22-ц/774/9173/13, виданий 29.05.2014, видавник: апеляційний суд Дніпропетровської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14229398 від 04.07.2014 приймала державний реєстратор Дніпропетровського міського управління юстиції Мажара Наталія Іванівна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 399919512101, номер запису про право власності: 6229580. Позивач вважає, що вищезазначене рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Так, при проведенні державної реєстрації права власності на ј частину квартири [ADDRESS] , державний реєстратор не звернув уваги на той факт, що на вказану квартиру була накладена заборона на її відчуження на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року по справі №2-5262/2009. Вказана заборона на відчуження квартири ніким не знята та залишається чинною, а тому у державного реєстратора не було повноважень на реєстрацію права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі викладеного, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14229398 від 04.07.2014 на ј частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 399919512101, за [PERSON] , прийняте державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Мажарою Наталією Іванівною та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №6229580, внесений на підставі рішення державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції Мажари Наталії Іванівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14229398 від 04.07.2014, стягнути судові витрати з відповідача (а.с.1-10, 89-96). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі з підстав п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України (а.с.12). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпропетровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження (а.с.39, 40-43). Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.48). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. у зв`язку з перебуванням судді Скрипник О.Г. у відрядженні (а.с.52). Ухвалою від 01 квітня 2019 року справу прийнято до свого провадження (а.с.53). Ухвалою суду від 30 липня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.238). 19 серпня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні представник позивача Стасюк В.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Зокрема зазначив, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2009 року по справі №2-5262/2009 накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , а тому державний реєстратор не був повноважним проводити реєстрацію ј частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених у нього. Крім того, зазначила, що державний реєстратор при проведенні реєстрації 04.07.2014 порушила вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також не зробила запит до КП ДМБТІ, не уточнила площу квартири, не звернула уваги на ухвалу суду від 11.11.2009 про заборону відчуження квартири [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено порушення її прав Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради і взагалі Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не є належним відповідачем по даній справі. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Маркело В.О. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що на час подання позову і на теперішній час позивач не є власником квартири [ADDRESS] , а отже не є належним позивачем, оскільки нею не доведено порушення її прав. Також вважає, що Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не є належним відповідачем по даній справі, оскільки реєстрація була проведена державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції і доказів того, що правонаступником є Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради суду не надано. За таких обставин просила суд у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1. ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №6506, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS] по Ѕ частці. Водночас, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року, яке набрало чинності, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20.06.2008, укладений між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 08 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шабашовим О.В. реєстрований №700, від імені [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла за себе особисто та за малолітню доньку [PERSON] , 23 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №6506, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] (а.с.120-124). Враховуючи, що на час подання позову та на час розгляду справи у суді, стороною позивача не доведено, що її права, свободи чи інтереси у даній справі порушено, а також те, що вона не є власником спірної квартири, тому, суд вважає, що [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , не є належним позивачем у даній справі. З огляду на зазначене, суд не може погодитися з посиланнями представника позивача [PERSON] проте, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2011 визначено ідеальні частки в праві часткової власності на квартиру [ADDRESS] , за яких частка [PERSON] становить Ѕ частки квартири та частка [PERSON] становить Ѕ частку зазначеної квартири, що є достатньою підставою вважати, що права та інтереси позивача та її малолітньої доньки порушено проведенням реєстрації державним реєстратором Мажарою Н.І . 04.07.2014. Крім того, за змістом ст.53 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача належним відповідачем. Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами. Пред`являючи позов до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, позивач не обґрунтувала яким чином саме цей державний орган порушує її права та інтереси. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 висловила позицію проте, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (п.58 постанови). Такі ж висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №757/1660/17 від 05.12.2018 та у справі №695/500/17 від 13.03.2019. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено неналежним позивачем до неналежного відповідача. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed