Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що під час спільного проживання з відповідачем, у них 01 березня 1995 року народився син [PERSON]. Крім того вказувала, що відповідно до виконавчого листа Першотравневого районного суду м. Чернівці по справі №725/2336/15-ц від 17 червня 2015 року з [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року до липня 2016 року. Вважає, що такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання сина. Також вказувала на те, що їх син є студентом 6 курсу заочної форми навчання Чернівецького юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія», спеціальність «Правознавство», термін навчання з вересня 2016 року по березень 2017 року. Зокрема зазначала, що за період з січня 2013 року по вересень 2015 року нею було внесено за навчання [PERSON] у розмірі 26100 грн., на підтвердження чого надала відповідні копії квитанцій. Крім того, відповідно до Індивідуального договору №2016-Чн-000243 про підготовку фахівця (спеціаліста) від 15 серпня 2016 року оплата за 2016 рік навчання [PERSON] становить 15780 грн. Вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний прийняти участь у витратах, повязаних із навчанням їхнього сина, [PERSON] у розмірі половини понесених нею витрат, тобто у розмірі 13050 грн., та зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина-студента, [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на 6 курсі заочної форми навчання Чернівецького юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія» за спеціальністю «Правознавство» в розмірі 900 грн. щомісяця до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина-студента [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на 6 курсі заочної форми навчання Чернівецького юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія» за спеціальністю «Правознавство» в розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку а також стягнути з [PERSON] на її користь 50% понесених витрат у розмірі 13050 грн. У судове засідання позивачка не зявилася, від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він просив розгляд справи провести у його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення в пресі, причину своєї неявки суду не повідомив. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ Таким чином, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4\~ст. 60 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 01 березня 1995 року народився син [PERSON] (а/с 5). При цьому, згідно свідоцтва про народження дитини, батьками [PERSON] вказані позивач та відповідач, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження. Відповідно до виконавчого листа Першотравневого районного суду м. Чернівці по справі №725/2336/15-ц від 17 червня 2015 року з [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року до липня 2016 року (а.с. 13). Також судом встановлено, що син сторін є студентом 6 курсу заочної форми навчання Чернівецького юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія», спеціальність «Правознавство», термін навчання з вересня 2016 року по березень 2017 року (а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2013 року по вересень 2015 року позивачкою було внесено за навчання [PERSON] кошти у розмірі 26100 грн., на підтвердження чого надала відповідні копії квитанцій (а.с. 15-19). Крім того, відповідно до Індивідуального договору №2016-Чн-000243 про підготовку фахівця (спеціаліста) від 15 серпня 2016 року оплата за 2016 рік навчання [PERSON] становить 15780 грн. (а.с. 20-21). Так, згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати\~\~дитину\~\~до\~\~досягнення\~\~нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 198 СК України\~\~батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 СК України\~\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, згідно розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 відповідно\~\~до ст.\~\~180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення\~\~нею\~\~повноліття,\~\~а\~\~у\~\~випадках, передбачених статтями 198,\~\~199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно пункту 17 вищевказаної Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON] є студентом заочної форми навчання, у звязку із чим не має можливості працювати, суд приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, ураховуючи вимоги ст. ст. 182, 183, 200 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина до двадцятитрьохрічного віку або до закінчення навчання. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому є обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним й відповідно на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина до досягнення ним меншим 23 років в розмірі 900 грн. щомісячно. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо надання позивачці матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а також доказів щодо своєї неспроможності здійснювати утримання сина. Щодо вимог позивачки про стягнення з [PERSON] на її користь 50% понесених витрат у розмірі 13050 грн., то суд зазначає наступне. Так, обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки на підставі ст. 185 СК України, позивач вказувала на те, що їх спільний з відповідачем син на даний час навчається на платній основі у вищому навчальному закладі й відповідно внесена нею плата за навчання є додатковими витратами, участь в яких повинен приймати також і відповідач, а тому просила стягнути з нього половину понесених нею витрат за оплату навчання. Зокрема, ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З огляду на викладене, додаткові витрати на дитину можуть стягуватись у випадку, коли такі були викликані особливими обставинами. При цьому, як убачається зі змісту ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, виходячи з наведеного, сам по собі вступ дитини на навчання до такого навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеню (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку з цим обов'язків у батьків брати у них участь. Крім того, згідно із положеннями\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей\~СК), позивач в силу\~ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. За таких обставин, суд вважає, що посилання позивачки на те, що додаткові витрати викликані саме особливими обставинами, а саме розвитком дитини, що полягає у навчанні в Чернівецькому юридичному інституті Національного університету «Одеська юридична академія» є безпідставними, оскільки витрати на навчання у вказаному навчальному закладі повнолітнього сина не відносяться до додаткових витрат передбачених ст. 185 СК України й відповідно враховані судом при визначенні збільшення розміру аліментів на дитину відповідно до положень ст.ст. 182-184 СК України, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки слід відмовити. Крім того, враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, а тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial