Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У лютому 2020 року позивач ТОВ «БД СЕРВІС 2» звернулось із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «БД Сервіс 2» надає по будинку за адресою [ADDRESS] послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території. Відповідач користується житлово-комунальними послугами та не сплачує за них з 01.10.2016 року. На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 844,90 грн., 3% річних 1 773 грн., пеню 18 529,41 грн., індекс інфляції 7 012,42 грн. та судові витрати. 18.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказали, що відповідно до рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22.02.2017 року за №87 позивача визнано виконавцем та надавачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території і обслуговування ліфтів та погодження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території для споживачів за адресою [ADDRESS] з 01.03.2017 року. Також вказали, що відповідачем 26.12.2017 року було здійснено оплату у розмірі 3 000 грн. Крім того, відповідач з 15 червня 2019 року не була власником житла. Тому просили суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.02.2020 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання 18.02.2021 представник позивача з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 18.02.2021 з`явилася. Проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні. В судовому засіданні було оголошено перерву до 17 год. 30 хв. 18.02.2021 року, однакс в подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] з 25.12.2014 року є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 лютого 2017 року №87 ТОВ «БД Сервіс-2» є виконавцем та надавачем послуг з утримання будинків та прибудинкової території і обслуговування ліфтів за адресою [ADDRESS] з 01 березня 2017 року. Відповідно до взаєморозрахунку по квартирі за період з 01.10.2016 року по 14.05.2019 року сума основної простроченої заборгованості відповідача перед позивачем складає 17 368, 36 грн. Відповідно до квитанції від 26.12.2017 року від [PERSON] на рахунок БД «Сервіс 2» було сплачено кошти за утримання прибудинкової території у розмірі 3000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] з 15.05.2019 року є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідач не виконує належним чином свої договірні зобов`язання та норм чинного законодавства щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги, чим порушує права та інтереси позивача. Жодних претензій з приводу надання послуг від відповідачів до позивача не надходило. Відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконувати належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Незважаючи на вимоги законодавства відповідач не сплачує вартість наданих йому послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по оплаті за отримані ним послуги. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Застосувати до вимог до відповідача, який є фізичною особою, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» суд не має права, оскільки дія цього нормативно-правового акту не розповсюджується на правовідносини з фізичними особами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сума основного боргу у розмірі 12 561,48 грн., заборгованість у розмірі 3 % річних від суми заборгованості що становить 832,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 144,02 грн., в інший частині стягнення суд відмовляє, так як вона є не доведеною та необґрунтованою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 736,96 грн.

Outcome: partial