Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/15 частини зі всіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 23 річного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позивачка зазначає, що з 2001 року він спільно мешкав з відповідачкою та вони мають двох спільних дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У 2017 році їхні відносини різко змінилися, відповідачка перестала піклуватися про дітей та дім, тижнями не з`являлася дома. 13 листопада 2018 року вони розірвали шлюб рішенням суду. З моменту розірвання шлюбу дітьми вона не займається, жодних коштів на їхнє утримання не надає, а йому одному тяжко утримувати двох дітей. Старшій доньці 6 листопада 2019 року виповнюється 18 років, але вона продовжує навчання на стаціонарі і потребує матеріальної допомоги. Тому, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 9 січня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначає, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки 25 вересня 2018 року її було звільнено з роботи, за проханням колишнього чоловіка, та вона пішла з сім`ї, оскільки проживати з чоловіком було нестерпно через його агресивність. Весь цей час вона намагалась знайти роботу, яка б її влаштовувала, однак так їй це і не вдалося, тому вона жила за рахунок цивільного чоловіка. Тому, вона не мала коштів та усно домовилась з колишнім чоловіком, що вона не ставить питання про виселення його з її квартири, а він за це матеріально піклується про їхніх дітей поки вона не знайде собі роботу і не буде мати можливості утримувати їхніх дітей. Позивач змінив замки у квартирі, вона не мала змоги зайти й забрати свої речі та документи. Також, він настроює дітей проти неї, але з дітьми вона спілкувалась, робила їм на свята подарунки, давала кишенькові гроші. У грудні 2019 року вона знайшла собі роботу і тому на цей час має можливість утримувати своїх дітей. Позов проти доньки [PERSON] вона не визнає, оскільки вона навчається на першому курсі в Дніпропетровську державному університеті внутрішніх справ та знаходиться на повному державному забезпеченні. Крім того, між відповідачем та позивачем була домовленість, що позивач безкоштовно проживає у квартирі відповідача, сплачує тільки комунальні послуги, а гроші, які він не сплачує за оренду квартири, є її часткою на утримання дітей. У січні 2020 року вона відповідачка звернулася до суду з позовом про вселення її до квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, оскільки вона хоче проживати разом з дітьми. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка доводиться матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1043. Неповнолітня [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні батька - позивача по справі, що визнається стороною відповідача у своєму відзиві, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Допомогу на утримання доньки відповідачка не надає. При цьому, при вирішенні даної справи суд виходить з того, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів свідчить про наявність спору між батьками дитини щодо розміру аліментів та є беззаперечним доказом того, що домовленості між ними щодо розміру аліментів досягнуто не було, та спір між позивачем та відповідачкою має бути вирішений в судовому порядку. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідачка перебуває у працездатному віці, та як зазначає у своєму відзиві на позовну заяву, влаштувалася на роботу та має змогу сплачувати аліменти, суд прийшов до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/15 частки зі всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 23 річного віку, тобто до 9.11.2024 [INFO] , то суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 2 ст. 199 СК України, встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у одного з батьків можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданої суду довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ вбачається, що [PERSON] навчається на першому курсі денного відділення та з 01.09.2019 року знаходиться на повному державному забезпеченні. Жодних доказів того, що позивач витрачає на доньку [PERSON] додатково свої власні кошти, та вона потребує у зв`язку з навчанням додаткової матеріальної допомоги, позивачем до суду не надано. Крім того, як і не надано доказів щодо наявності можливості відповідачки надавати таку матеріальну допомогу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної позовної вимоги. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за одну задоволену вимогу у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial