Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» 10.01.2018 року звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON] за кредитним договором № 14/2007/840/0410/ЮМК від 19.11.2007 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 525, 526, 527, 530, 536, 543, 550, 610, 611, 612, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові і полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/2007/840/0410/ЮМК від 19.11.2007 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 19900,00 доларів США на термін до 15.11.2010р. Крім того, 19.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави особистого майна № 14/2007/840/0410/ЮМК та договір застави обладнання № 14/2007/840/0410/ЮМК. До того ж, 19.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 14/2007/840/0410/ЮМК. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 19.01.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 28865,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 19.01.2017 року 793555,71 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але при зверненні представника банку з позовом до суду, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглядати справу за відсутності його представника банку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи за останнім відомим місце проживання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 10.01.2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON] за кредитним договором № 14/2007/840/0410/ЮМК від 19.11.2007 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2018 року (суддя Н.Г. Скользнєва) справу по підсудності передано на розгляд Вільнянському районному суду Запорізької області, яку судом отримано 16.02.2018 року. 22.02.2018 року ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 05.03.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності. 22.03.2018 року до суду від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» надійшов відзив на заяву про застосування строків позовної давності. 28.03.2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 16.04.2018 в судовому засіданні під фіксацію відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. 28.03.2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості. У судовому засіданні встановлено наступне. 19.11.2007 року між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/2007/840/0410/ЮМК, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 19900,00 доларів США на термін до 15.11.2010р. Крім того, 19.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави особистого майна № 14/2007/840/0410/ЮМК та договір застави обладнання № 14/2007/840/0410/ЮМК. До того ж, 19.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 14/2007/840/0410/ЮМК. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 19.01.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 28865,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 19.01.2017 року 793555,71 грн., яка складається з наступного: 10014,80 доларів США (275325,53 грн.) заборгованість за кредитом, 10802,54 доларів США (296981,97 грн.) заборгованість по сплаті відсотків, 7034,94 доларів США (193403,62 грн.) пеня за прострочення сплати кредиту, 1012,83 доларів США (27844,59 грн.) штраф за порушення умов кредитного договору (а.с. 23-24). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 525, 526, 527, 530, 536, 543, 550, 610, 611, 612, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідачів вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2007 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») кредит у розмірі 19900,00 доларів США на термін до 15.11.2010 року. Для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] з ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») уклав 19.11.2007 року договір застави особистого майна № 14/2007/840/0410/ЮМК та договір застави обладнання № 14/2007/840/0410/ЮМК. Для забезпечення [PERSON] кредитних коштів на користь банку [PERSON] 19.11.2007 року уклав з ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») договір поруки № 14/2007/840/0410/ЮМК. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] та [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали, у звязку з чим станом на 19.01.2017 року виникла заборгованість за кредитним договором № 14/2007/840/0410/ЮМК від 19.11.2007 р. у розмірі: 28865,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 19.01.2017 року 793555,71 грн., яка складається з наступного: 10014,80 доларів США (275325,53 грн.) заборгованість за кредитом, 10802,54 доларів США (296981,97 грн.) заборгованість по сплаті відсотків, 7034,94 доларів США (193403,62 грн.) пеня за прострочення сплати кредиту, 1012,83 доларів США (27844,59 грн.) штраф за порушення умов кредитного договору (а.с. 23-24). Однак, відповідач позовні вимоги банку не визнає і просить суд застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки строк дії кредитного договору закінчився ще 15.11.2010 року, а останній платіж був здійснений 14.10.2009 року, і тому строк позовної давності сплив. Представник банку у відзиві, який надісланий на адресу суду (а.с. 81-84) заперечує проти застосування строків позовної давності, мотивуючи це тим, що закінчення строку кредитного договору не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до статтей 526, 599 ЦК України. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до умов кредитного договору п. 1.3 кредит надано строком по 15.11.2010 року включно (а.с. 9). В квітні 2010 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14/2007/840/0410/ЮМК від 19.11.2007 року (а.с. 64-67). Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до суду, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідач, скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, просить застосувати строк позовної давності. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту предявлення позову до суду тобто з квітня 2010 року, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором 10.01.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 р. № 5 та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed