Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNL0AE00006441 від 21 грудня 2006 року відповідач отримав кредит в сумі 37976,00 грн. на придбання автомобіля зі сплатою за користування коштами 1,17% на місяць строком повернення не пізніше 21 грудня 2011 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 24 грудня 2014 року в сумі 204613,98 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 27026,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 60284,88 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1435,59 грн., а також пені в сумі 115867,41 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір № DNL0AE00006441, копія якого долучена до справи (а.с.9-12), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику готівкою через касу банку на строк з 21 грудня 2006 року по 21 грудня 2011 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії кошти в розмірі 37976,00 грн. для купівлі автомобіля, 8307,25 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредиту відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (п.1.1 договору). Відповідач за цим договором, отримавши через касу банку кошти в сумі 3797,00 грн., що підтверджується заявою позичальника та випискою по рахунку банку (а.с.5, 9-12), зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії відповідно до умов п.1.1, 1.2, 2.2 договору щомісячними платежами у сумі 941,44 грн. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до п.3.2 договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом 2,78% на місяць, нараховані на суму непогашеної заборгованості за кредитом. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.5-8), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останнім не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач вимогу позивача про повернення кредиту не виконав, заборгованість, яка утворилася станом на 24 грудня 2014 року не повернув, в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачував тіло кредиту, відсотки, комісію і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 24 грудня 2014 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 27026,10 грн., відсотків - 60284,88 грн., комісії за користування кредитом - 1435,59 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п. 4.1 договору відповідач зобовязаний сплатити пеню в сумі 115867,41 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved