Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь розмір понесених витрат у розмірі 2908 грн. 87 коп, витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 565 грн.00 коп., та судовий збір по справі, посилаючись на ті підстави, що 29.09.2011 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, з вини відповідача який керував автомобілем «ГАЗ» номерні знаки [NUMBER], в результаті чого був пошкоджений автомобіль «КІА» номерні знаки [NUMBER], що належить [PERSON] за кермом якого знаходився [PERSON] цивльно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ СТ «Іллічівське», однак на дату скоєнення ДТП у відповідача не було чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому потерпіла сторона звернулася до позивача з метою відшкодування завданих збитків у зв'язку з чим позивач звернувся з вимогою до відповідач про врегулювання спору, який той отримав та відмовився відшкодувати, через, що позивачем було відшкодовано потерпілій стороні заподіяну шкоду з фонду захисту потерпілих. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши через канцелярію суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги пітримує у повному обсязі, просить їх задовльнити та слухати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.42). Відповідач у судове засідання не з'явився про слухання справи повідомлявся належним чином, надавши заперечення в якій просив відмовити у задоволені позову, або задовольнити частково 50% від суми позову та звільнити його від сплати судового збору, оскільки він являється інвалідом-ліквідатор І категорії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.47, 49). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.09.2011 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивач пошкодив автомобіль «КІА» номерні знаки [NUMBER], яка належить [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON] (а.с.10). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2011 р. [PERSON] було визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаної ДТП (а.с.13). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пошкоджений автомобіль «КІА» номерні знаки [NUMBER], був застрахований в «КІА» номерні знаки [NUMBER], однак на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому 28.11.2015 р. представник потерпілої осби повідомив про страховий випадок з метою отримання страхового відшкодування він звернувся до МТСБУ (а.с.8, 9, 12). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На виконання положень п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач залучив до аварійного комісара для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у зв'язку із чим МТСБУ понесло збитки у розмірі 565 грн. 00 коп. (а.с.28). Згідно звіту від. 05.12.2011 р., вих. за № 68, який складений аварійним комісаром, вартість матеріального збитку складає 2908 грн. 87 коп. (а.с.15-21). Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Позивачем 15.06.2012 р. на адресу відповідача надсилався лист про добровільне врегулювання спору, який той отримав та відмовився від його вгеругулювання (а.с. 26). Як вбачається із матеріалів справи позивач 07.02.2012 р. здійснив виплату відшкодування потерпілому у розмірі 2908 грн. 87 коп. (а.с.29, 30). У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином. За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем завданий йому розмір матеріального збитку, який відповідно до звіту від 05.12.2011 р. складає 2908 грн. 87 коп. Згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач звільняється від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved