Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У лютому 2017 року до суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд встановити факт того, що він постійно проживав з померлим 3 травня 2015 року [PERSON], за адресою вул. Калініна 19, кв. кв.24 м.Полтава, станом на час відкриття спадщини, тобто станом на 3 травня 2015 року. Визнати за ним в порядку спадкування після померлого 3 травня 2015 року [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; ? частку квартири [ADDRESS]; ? частку гаража № 12 по вул. Шилівська, 36а в м.Полтава та визнати за ним в порядку спадкування після померлого 3 травня 2015 року [PERSON] право власності на ? частку вкладів: за депозитним договором SAMDNWFD0070492570100 від 17.02.2015 р., рахунок 26353627872059 в сумі 0,15 грн.; за депозитним договором SAMDNWFD0070494232700 від 18.02.2015 року рахунок 26306614183786 в сумі 7209,19 гнр.; за депозитним договором - SAMDNWFD0070494232701 від 18.02.2015 р., рахунок 26206605077514 в сумі 0,30 грн., за картковим рахунком - 4149497832777116 від 07.12.2014 р., в сумі 743,45 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 03 травня 2015 року помер його батько, [PERSON] Його спадкоємцями є він, як син померлого та [PERSON]- дружина померлого . Померлим заповіт не був складений. Позивач як син померлого відноситься до спадкоємців першої черги. За життя його батько мав нерухоме майно, зокрема дві квартири [ADDRESS] та по вул. Ак. Вільямса,70. кв.19 в м. Одеса та гараж № 12 в автогаражному колективі «Восход» по вул. Шилівська, 36 А у м. Полтаві, яке належало йому на праві приватної власності. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав [INFO]. Також, з ним фактично проживали його дружина відповідач [PERSON] і він. При зверненні позивача до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв»язку з тим, що ним пропущений строк для прийняття спадщини. В зв»язку з цим ним було подано заяву окремого провадження про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Але ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.01.2017 року цю заяву залишено без розгляду на підставі ч.4 ст. 257 ЦПК України. Позивач вважає, що оскільки він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу ст. 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину. В зв»язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, прохали його задовольнити, з підстав наведених у ньому. Відповідачка позов не визнала та пояснила , що [PERSON] не проживав разом з нею та батьком постійно в квартирі . Він агресивно себе поводив , тому батько прийняв рішення про те , що він буде проживати на квартирі. Йому винаймали квартиру. Дійсно він проходив до них , іноді проживав , але його проживання не носило систематичний характер. Представник третьої особи - 4 Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, надав суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, думки адвокатів, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, 03.05.2015 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.05.2015 року актовий запис 624 ( а.с.7). [PERSON], є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.01.1966 року, актовий запис № 69 ( а.с.6). До складу спадщини після померлого [PERSON] входить квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; гараж № 12 по вул. Шилівська, 36а в м. Полтаві та вклади: за депозитними договорами SAMDNWFD0070492570100 від 17.02.2015 р., рахунок 26353627872059 в сумі 0,58 грн.; за депозитним договором SAMDNWFD0070494232700 від 18.02.2015 року рахунок 26306614183786 в сумі 28836,74 грн.; за депозитним договором - SAMDNWFD0070494232701 від 18.02.2015 р., рахунок 26206605077514 в сумі 1,19 грн., за картковим рахунком - 4149497832777116 від 07.12.2014 р., в сумі 2973,80 грн. Померлим заповіт не був складений. Позивач як син померлого та відповідач [PERSON] як дружина померлого є спадкоємцями першої черги майна за законом. [PERSON] вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] пропустив 6-ти місячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини без поважної причини Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено у повному обсязі, з підстав, що позивачем не було надано суду достатніх доказів, які б підтверджували факт проживання позивача зі спадкодавцем на момент його смерті. Вказаним рішенням встановлено, що згідно довідки виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером від 15.03.2016 року за № 01-40/748/03 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева в період з 14.05.2015 р. по 30.05.2015 року та приймав лікування в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері в період з 20.07.2015 року по 11.08.2015 року . Звертався на прийом до лікаря Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру: 20.07.2015, 11.08.2015, 23.09.2015 ( а. с. 8). При цьому звернення позивача на амбулаторний прийом до лікаря, не перешкоджало йому звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Так, за змістом\~ст. 3 Сімейного кодексу України сім*ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. При цьому сім*я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, - до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України ( 6 місяців) він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на момент смерті батька був зареєстрований за адресою [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] має психічну хворобу та внаслідок вживання алкогольних напоїв поводиться агресивно. [PERSON] разом з дружиною не могли проживати з ним в одній квартирі внаслідок його поведінки , зв*язку з чим позивачу винаймали житло . Даний факт він не заперечує в своїх записках , оформлених в формі спогадів про своє життя. Дані записи були надані суду для огляду відповідачкою та свідком [PERSON] В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які показали , що [PERSON] постійно проживав разом з батьком, але разом з тим, дані свідки по вул. І.Мазепи 19 проживали нерегулярно , в літній період взагалі проживали в селі. Позивач зазначає про те , що [PERSON] в позові про визнання договору купівлі- продажу зазначила про те , що до 20.06.2015 р. проживала разом з [PERSON] Дійсно , після смерті батька 03.5.2015 р. [PERSON] прийшов в квартиру , де мешкав покійний батько та нетривалий час проживав з [PERSON], відбув ритуальні дні . Зазначений факт в позовній заяві ніяким чином не підтверджує факт постійного проживання позивача разом з батьком. Позивач посилається як на доказ спільного проживання з батьком на довідку з психдиспансеру , де зазначена його адреса м. Полтава . [ADDRESS]. Однак , позивач дійсно проживав за даною адресою , був зареєстрований на момент отримання інвалідності у 2007 р. [PERSON] адреса була і зазначена у довідці. Позивач також значився на обліку у Октябрському відділі Пенсійного Фону України , оскільки до 06.05.2014 р. був зареєстрований разом з батьком по вул. І.Мазепи 19 та не подав заяви про зміну місця свого проживання. Періодичне проживання разом з батьком та його відвідування не свідчить про те , що позивач постійно проживав разом з батьком за адресою м. Полтава . [ADDRESS]. За таких обставин, оцінивши всі зібрані у справі докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини , а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Також зважаючи на те, що судом не установлено цей факт, то не підлягають задоволенню й позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на спадкове\~майно після померлого [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed