Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 9119,31 грн. Позов обґрунтовувано тим, що 25 лютого 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського РУЮ у Київській області, актовий запис № 12. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29 вересня 2012 року, яка проживає разом із позивачем. [INFO] у подружжя народилася друга донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 19 серпня 2014 року, яка також проживає разом із позивачем. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. 26 жовтня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/14122/20 виданий судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки усіх доходів щомісячно, до досягнення ними повноліття. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39 203,61грн. 18 лютого 2020 року [PERSON] було призначено спеціальне харчування (безлактозна та безглютенова дієта), це потребує певних витрат. Діти хворіють на ГРВІ, ОРЗ та інші хвороби, також оплата за навчання та інші потреби дітей. Таким чином додаткові витрати на дітей складають 18 238,62 грн, з яких Ѕ частини зобов`язаний сплатити відповідач. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом інтересів дітей та просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дітей у розмірі 9 119,31 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою сторонам надано строк на подання заяв по суті спору. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи за зареєстрованою його адресою, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 25 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 25 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 12. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON]. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 29 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 19 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі № 752/23420/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 26 жовтня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/14122/20 виданий судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки усіх доходів щомісячно, до досягнення ними повноліття. Положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою-другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з лікуванням та розвитком дітей. Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Як вбачається з матеріалів справи, наявний висновок лікаря щодо діагнозу та лікування [PERSON] та копії квитанцій на придбання ліків, а також оплати гуртків, які відвідують діти з метою розвитку їх здібностей. З розрахунку витрат згідно наданих квитанцій, який проведений судом, вбачається, що фактично понесені позивачем втрати відповідають заявленій сумі позову, а саме, позивач понесла витрати в сумі 18 238,62 грн, а отже кожен із батьків має сплатити 9 119,31 грн. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц, відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. При цьому, суд також враховує ті обставини, що доказів на спростування обґрунтувань позовних вимог відповідачем суду не надані, а також будь-які заперечення з його боку до суду не надходили. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, які викликані особливими обставинами (хворобами та навчанням дітей), а відтак є додатковими витратами у розумінні положень статті 185 СК України. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на додаткові витрати дітей підлягають задоволенню. У порядку статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved