Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому прохає стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, що вона із 01.09.2006 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач дитині не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Крім того позивач зазначила про те, що відповідач оплачує комунальні послуги в квартирі де вони разом проживають, однак вона бажає розпоряджатися коштами, які будуть сплачуватися відповідачем на власний розсуд, оскільки не бажає купувати спільні харчі. Позивач бажає щоб вони з дитиною утримували себе самостійно, оскільки відповідач надає їй кошти нерегулярно та купує речі дитині, які їй не подобаються. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що на даний момент сторони проживають разом, однією сім'єю, їхня донька також проживає з ними. Відповідач зазначив, що спілкується із донькою щодня, постійно забезпечує її утримання, так як має постійний заробіток, за рахунок відповідача здійснюється закупівля продуктів харчування, одягу, а також інші витрати для сімейного побуту. Частина коштів відповідача витрачається на його навчання для того щоб стати більш кваліфікованим фахівцем та забезпечувати більший рівень прибутків для своєї родини. Також відповідач зазначив, що коли його дружина знаходилася в декретній відпустці до жовтня 2013 року, він самостійно забезпечував матеріально родину. Його дружина самостійно прийняла рішення готувати їжу собі та дитині окремо, однак вважає цю обставину безпідставною. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 вересня 2006 року (а. с. 4). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Відповідно до ст. 183 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідач за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками (а. с. 13-14). Як вбачається із квитанцій наданих сторонами до суду, відповідач здійснює комунальні платежі за місцем свого проживання та проживання дитини (а. с. 16-61) та сплачує кредитні зобов'язання (а .с. 62-72). Позивач здійснює платежі щодо утримання житла та придбання будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт (а. с. 86-102). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову, позовні вимоги є необґрунтованими, так як позивач не надав доказів того, що відповідач дійсно ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини, свідомо нехтував своїми обов'язками по утриманні доньки. Натомість із матеріалів справи вбачається, що сторони проживають разом із дитиною, питання розподілу майна не має, утриманням дитини займаються спільно. Вказані обставини підтверджуються відповідними доказами та поясненнями позивача, однак позивач вважає недостатньою допомогу по утриманню дитини зі сторони чоловіка, бажає утримувати дитину за рахунок коштів, які будуть сплачуватися відповідачем та будуть використовуватися нею за власним бажанням. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: dismissed