Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 9 681,12 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 17.02.2003 р. по 27.11.2019 р. працювала у Верховному Суді України. Наказом № 194-к від 27.11.2019 р. її було звільнено з посади. В день звільнення їй було видано копію наказу про звільнення та трудову книжку, разом з тим розрахунку проведено не було, інформації про нараховані суми, як то передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не надано. Згідно повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 24.12.2019 року Верховним Судом України на її ім`я було перераховані кошти в сумі 9 322,64 грн. При цьому зауважила, що в період з травня 2017 р. по день звільнення вона перебувала у відпустці до погляду за дитиною і грошових коштів в Верховному Суді України не отримувала. Однак до виплати належала грошова компенсація за 26 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки, яка була їй нарахована відповідачем в сумі 9 322,64 грн. Зробивши розрахунок, позивач визначила, що середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення 9 322,64 : 26 = 358,56 грн. Оскільки відповідачем допущено затримку виплати компенсації на 27 календарні дні (з 27.11.2019 р. по 24.12.2019 р.), то до виплати належить 9 681,12 грн (358,56 х 27). Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП просила позов задовольнити, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. До суду повернувся конверт, направлений судом на адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві: м. Київ, вул. П.Орлика, 4 з відміткою поштового відділення: «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судові повістки надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Згідно даних ЄДР місцезнаходження відповідача зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4. Таким чином, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд даної справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 17.02.2003 року працювала в Верховному Суді України на різних посадах (а.с. 8-10). Згідно запису в трудовій книжці, наказом №251-к від 27.11.2019 року [PERSON] звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (запис №14 вчинений в.о. керівника апарату Верховного Суду України Каліною Т.В.). Згідно запису в трудовій книжці під №15, запис за №14 слід вважати недійним. Цим же записом (№15) на підставі наказу №194-к від 26.11.2019 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (запис №15 вчинено головою ліквідаційної комісії Соловйовою Л.В. з проставленням печатки Верховного Суду України) (а.с. 10, 14). Згідно відомостей із ЄДР - Верховний Суд України з 21.06.2018 р. перебуває в стані припинення. Головою комісії з припинення (ліквідатором) призначено Соловйову Л.В. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Згідно з ст.117 КЗпП України у випадку невиплати власником або уповноваженим органом (керівником) належних звільненому працівнику сум в терміни, вказані в ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплаті працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з позовної заяви, з позивачем не було здійснено повного розрахунку з позивачем при її звільнені, зокрема не виплачено грошову компенсацію за 26 календарних дні днів щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 17.02.2016 року по 16.02.2017 року. Із довідки, наданої 27.12.2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 7), [PERSON] 24.12.2019 року було перераховано 9 322,64 грн. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (п. 21 Постанови). Отже, відповідно до вимог закону, відповідач зобов`язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням того факту, що вона з травня 2017 р. по день звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною і грошових коштів від Верховного Суду України не отримувала. Разом з тим, відповідач - ліквідаційна комісія Верховного Суду України вчасно не розрахувалась із нею за 26 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки. Таких розрахунок було здійснено 24.12.2019 року, тобто через 27 днів після звільнення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи з вище викладеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання нею належних до сплати коштів. Відповідач не заперечив позовні вимоги. Отже суд бере до уваги розрахунок позивача та вважає його вірним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до ліквідаційної комісії Верховного Суду України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved