Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У лютому 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив зменшити розмір аліментів, що присуджені рішенням суду, на утримання спільної з відповідачкою доньки та визначити їх у твердій грошовій формі по 450 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 2400 грн. Вимоги про зменшення розміру аліментів та зміну їх форми обґрунтував погіршенням свого матеріального стану, через що сплата аліментів в розмірі ? частини від заробітку (доходу) на користь відповідачки призведе до утиснення прав його двох інших малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Від сплати заборгованості по аліментам просив звільнити з тих самих підстав. Надалі позовні вимоги в частині розміру аліментів від сплати яких просив себе звільнити, уточнювалися остаточно представник позивача просила звільнити від сплати заборгованості по аліментам в сумі 5935,21 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснила, що позивач не працевлаштований, статусу безробітного не має, працює на випадкових роботах. Відповідачка просила визначити розмір аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно, вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментам не визнала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. З позивача на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2011 р. у справі №1355/2011 р. щомісячно стягуються аліменти в розмірі ? части від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2011 р. і до повноліття дитини. Заборгованість за розрахунком державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції станом на 15 травня 2015 р. утворена з липня 2014 р. і становить в сумі 5935,21 грн. (а.с.38,40). Відповідач з вересня 2009 р. перебуває у новому шлюбі, від якого має двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Дарю, [INFO]. Копією трудової книжки та відомостями з інформаційного фонду державного реєстру фізичних осіб ДФС України підтверджується, що позивач з липня 2014 р. не працює у звязку із звільненням, а доходу від підприємницької діяльності не має (а.с.10-12,51-52). Відповідачка, окрім доньки, має на утримання ще й сина [PERSON],[INFO] (а.с. 37, 41). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відтак втрата роботи позивачем, який окрім доньки відповідачки, повинен утримувати ще дружину з двома малолітніми дітьми, на думку суду, дає підстави для зменшення розмірі аліментів до розміру який просив встановити позивач 450 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Новий розмір слід встановити з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення донькою повноліття. Позовна вимога про встановлення мінімального розміру аліментів в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить за змістом застосуванню формі аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 2 ст. 182 СК України), а тому задоволенню не підлягає. Стаття 197 ч. 2 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто застосування цієї норми закону має особливий, виключний характер. Втрата роботи як підстава її застосування не є істотною обставиною в розумінні закону. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У звязку із задоволенням позовних вимог про зміну розміру аліментів та формою їх сплати виконавчий лист№1355/2011 р., виданий 21 березня 2011 р. Заводським районним судом м. Миколаєва з виконання слід відкликати.

Outcome: partial