Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У листопаді 2020 [PERSON] звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів, в якому просив суд: визнати кредитні договори, укладені між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] : -14 лютого 2018 року №МФ-070180000278 на суму 9099,99 грн.; -21 лютого 2018 року №МФ-0701800000326 на суму 9099,99 грн.; -12 березня 2018 року №МФ-0701800000457 на суму 13103,99 грн; -30 березня 2018 року №МФ-0701800000574 на суму 13086,92 грн.; -05 квітня 2018 року №МФ-0701800000620 на суму 13054,68 грн.; -20 квітня 2018 року №МФ-0701800000724 на суму 13857,29 грн.; -05 травня 2018 року №МФ-0701800000847 на суму 15544,49 грн.; -20 травня 2018 року №МФ-0701800000945 на суму 15519,78 грн. - недійсними з моменту укладання та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2018 року між ним та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» було укладено договір №МФ-0701800000278, відповідно до якого фінансова установа надала кредит на суму 9099,99 грн., строк дії укладеного договору було визначено в 7 днів. В подальшому між ним та відповідачем додатково укладались наступні кредитні договори: 21 лютого 2018 року №МФ-0701800000326; 12 березня 2018 року № МФ-0701800000457 ; 30 березня 2018 року №МФ-0701800000574; 05 квітня 2018 року №МФ-0701800000620; 20 квітня 2018 року №МФ-0701800000724; 05 травня 2018 року №МФ-0701800000847; 20 травня 2018 року №МФ-0701800000945. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаних кредитних договорів порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.2020 року справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. У грудні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 12.02.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 12.03.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. 15.03.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.11.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї та в якому відповідач також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо визнання недійсними кредитних договорів. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» з 06.10.2016 року та уклав 14 (чотирнадцять) договорів кредитування з Відповідачем, за більшістю кредитними договорами, виконав усі їх умови, погодившись з усіма умовами в т.ч. відсотковою ставкою, відповідальністю за порушення зобов`язань по оплаті, сплативши відсотки за користування коштами, які були надані у кредит за такими договорами. Тобто, починаючи з 06.10.2016 року Позивач, укладаючи договори з Відповідачем був повністю ознайомлений з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати. Між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» укладено кредитні договори: №№МФ-0701800000278 від 14.02.2018 р., МФ-0701800000326 від 21.02.2018 р„ МФ-0701800000457 від 12.03.2018 р., МФ-0701800000574 від 30.03.2018 р„ МФ- 0701800000620 від 05.04.2018 р„ МФ-0701800000724 від 20.04.2018 р„ МФ-0701800000847 від 05.05.2018 р., відповідно до умов якого Кредитор надав Позивачеві кредит на визначену кредитним договором на умовах строковості, зворотності, платності, а Позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом тощо. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13). Отже, у даному випадку, у кожної людини є свобода вибору фінансової установи, яка займається наданням споживчого кредитування. Свобода вибору укладання договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Вказані умови визначені на розсуд сторін, є результатом домовленості, а тому є обов`язковими для виконання. Умови оспорюваних кредитних договорів не містять змін щодо плати за обслуговування кредиту, визначена договором комісія була сплачена позивачем одноразово. Дана позиція узгоджується з висновками Київського апеляційного суду у справі № 370/2053/19. У відповідності до ст. 233 ЦК України передбачає можливість визнання недійсними правочинів (договорів), вчинених особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Такі правочини, які в цивілістичній науці одержали назву кабальних, мають ваду волі, оскільки їх формування здійснюються за таких обставин, за яких практично виключається нормальне формування волі, що змушує особу вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Під тяжкими обставинами кабального договору необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад, важка хвороба особи чи її близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність сім`ї, загроза втратити заставлене житло, та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Підставами визнання правочину, укладеного на вкрай невигідних умовах, може слугувати, наприклад, надзвичайно низька винагорода, порівняно з ціною відчуженої речі, виконаної роботи, наданої послуги. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Однак для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов`язкова наявність зазначених двох умов. У позовних вимогах позивач не обгрунтовує з наданням належних підтверджуючих доказів, під впливом, якої тяжкої для нього обставини укладались оспорювані кредитні договори. А тому, застосувати норму ст. 233 ЦК України до даних правовідносин не вбачається можливим, оскільки, в даних правовідносинах не вбачається жодної підстави, яка б підпадала під кваліфікацію правочину по ст. 233 ЦК України. Також, той факт, що позивач до укладення оспорюваного договору уже мав досвід укладення договорів з відповідачем, на однакових умовах, свідчить про те, що позивач не тільки не сприймав такі умови кредитування як вкрай невигідні для себе, а навпаки - вважав їх одними з вигідніших серед інших умов надання кредитів, що пропонуються на ринку надання фінансових послуг іншими фінансовими та банківськими компаніями. Отже, Позивачем не було наведено належних та допустимих підстав, та не надано доказів того, що з боку Відповідача були порушення вимог законодавства. Разом з тим, Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами жодної встановленої законодавством підстави для визнання оспорюваних кредитних договорів недійсними. Підписанням оспорюваних кредитних договорів Позивач погодився, що він до їх підписання ознайомився з усіма умовами, на яких Відповідач здійснює кредитування, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням та поверненням кредиту, а також свідомо обрав умови кредитування, викладені у оспорюваних договорах. Щодо кредитного договору № МФ-0701800000945 від 20.05.2018 р. У позовній заяві позивач зазначає, що «в судах України відсутні справи зі спорів між мною та відповідачем». Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки 05 грудня 2018 року Тульчинським районним судом Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В., розглянуто у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу № 148/1678/18 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № МФ-0701800000945 від 20.05.2018 р. У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № МФ-0701800000945 від 20.05.2018 р. - відмовлено в повному обсязі. Рішення суду по справі № 148/1678/18 набрало законної сили та не оспорювалось жодною зі сторін. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. У силу норм ч. 1 ст. 273 ЦПК України, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. На момент ухвалення судового рішення від 05.12.2018 р., право вимоги за кредитним договором №МФ-0701800000945 від 20.05.2018 р. було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відповідно до договору факторингу №1 від 22.08.2018 р. про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами. Таким чином, ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» є неналежним відповідачем по справі №148/1919/20 у частині визнання недійсним кредитного договору №МФ-0701800000945 від 20.05.2018 р., через те, що уже не є стороною оскаржуваного договору, оскільки договір відступлено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (ЄДРПОУ 37356981). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відмовити у стягненні судового збору. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (що підтверджується Договором про надання юридичних послуг від 02.01.2020 року).

Outcome: approved