Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У лютому 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (далі по тексту - Укрінтеравтосервіс, підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 27 148,36 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2020 по 03.02.2021 в сумі 128067,48 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 27.05.1997 позивач працював в Укрінтеравтосервіс на різних посадах, з 01.04.2020 він займав посаду заступника начальника відділу управління майном департаменту з правових та майнових питань. Наказом від 24.04.2020 № 92-ВК позивача звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). При звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, що є порушенням вимог статті 116 Кодексу законів про працю України. Відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ухвалою від 10.02.2021 суд відкрив провадження за даною позовною заявою та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 23.03.2021. 23.03.2021 у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 13.04.2021. 13.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заявив про визнання позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просив відмовити з підстав їх необґрунтованості. Заперечення відповідача проти позову мотивовані тим, що (далі розписати коротко з відзиву). Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підтримав, щодо стягнення компенсації, погодився з доводами представника відповідача щодо її зменшення. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] з 27.05.1997 по 05.05.2020 працював у Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на посадах провідного інженера у відділі сервісу служби обслуговування екіпажів, головного фахівця відділу розвитку комп`ютерної діяльності, заступника начальника відділу розвитку комерційної діяльності та заступника начальника відділу управління майном департаменту з правових та майнових питань, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Наказом № 92-ВК від 24.04.2020 позивача звільнено з роботи з посади заступника начальника відділу управління майном департаменту з правових та майнових питань за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписом зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з довідки виданої відповідачем, вбачається, що позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плати за період з червня 2019 в розмірі 6948, 36 грн., травень 20200 грн. Всього заборгованість по заробітній платі становить 27 148 грн. 36 коп., що в свою чергу відповідачем визнається. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач в цій частині позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що обставини в цій частині не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. За приписом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату від 28.01.2021, остання складає 681 грн. 21 коп. Відповідно до розрахунку позивача затримка розрахунку складає 188 робочих днів, а сума стягнення за час затримки розрахунку становить 128067 грн. 48 коп. (681,21 грн. х 188=128067,48 грн.). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Однак встановлений статтею 177 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 569/7584/18 (провадження № 61-3961св19), у постанові від 08.04.2020 року дійшов висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. У постанові від 26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі №761/9584/15- ц (провадження № 14-623цс18), зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час зас затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість УДП «Укрінтеравтосервіс» по заробітній платі перед [PERSON] станом на момент звернення до суду становила 27 148,36 грн., а тому, сума середнього заробітку, яку просить стягнути позивач становить 128 067,48 грн., що майже в 5 разів перевищує суму заборгованості по заробітній платі, - є значно завищеною, тому не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що у [PERSON] вже наявне зобов`язання у розмірі 27 148 грн. 36 коп. з виплати заборгованості по заробітній платі, відтак нарахована сума за середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 128 067 грн. 48 коп., є несправедливою та такою, що суперечить принципам розумності, справедливості та пропорційності. А тому, суд застосовуючи принцип розумності та справедливості, вважає за доцільне задовольнити позов в цій частині в розмірі 54 296 грн. 72 коп., з чим в свою чергу погодився позивач. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений на 52% (81445,08х100/155215,84), з відповідача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 665 грн. 95 коп. (1280,67/100х52%). На підставі викладеного,

Outcome: partial