Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

У листопаді 2019 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - АТ КБ «Приватбанк», банк, позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 196 899,87 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04.01.2018 [PERSON] , отримав кредит у розмірі 200 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач в порушення умов договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 20.10.2019 має заборгованість в загальному розмірі 196 899,87 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 196 899,87 грн. Водночас банк, діючи на свій розсуд, заявляє до стягнення лише заборгованість за кредитом. Ухвалою від 16.12.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. У позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу [PERSON] , за останнім відомим місцем його проживання направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за місцем обслуговування та інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», оскільки зареєстроване місце проживання його невідоме, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак у встановлений судом строк він не подав заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов. Зважаючи на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з частиною 5 статті 279 ЦПК України Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 04.01.2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву (без дати на номера) про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк». З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідно до цієї заяви відповідач отримав кредит у розмірі 200 000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту та користувався кредитними коштами і періодично вносив платежі на погашення заборгованості. Згідно з даним розрахунком станом на 20.10.2019 борг відповідача за наданим йому кредитом становить 196 899,87 грн., стягнення якого є предметом даного позову. Як на підставу своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що укладений сторонами договір є договором приєднання вказуючи, що підписанням анкети-заяви відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас належних і допустимих доказів погодження сторонами умов договору суду не надано. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За нормою статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підтвердження умов договору позивач надав суду копію анкети-заяви, копію паспорта відповідача, засвідчену його підписами, витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів та розрахунок заборгованості. Проте вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Так, у підписаній [PERSON] заяві (анкеті-заяві) вказані лише його анкетні дані та контактна інформація, проте у ній не зазначені жодні умови кредитування, зокрема, такі як сума кредиту, розмір процентів, строки і порядок погашення кредиту. Пам`ятку клієнта, яко є складовою частиною договору, суду не надано, а у витягах з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку підписи відповідача відсутні. Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного законодавства суд дійшов висновку, що позивачем не доведено погодження з відповідачем умов договору. Водночас судом встановлено, що [PERSON] отримав від банку грошові кошти і розпорядився ними на власний розсуд. Згідно з приписом частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже за змістом вказаної норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов`язання з безпідставного придбання майна. Отже зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу за кредитом (тіла кредиту) в сумі 196 899, 87 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved