Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - відповідач 2) про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 7/16 частин квартири [ADDRESS], 3/8 частини з яких належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою київською державною нотаріальною конторою 19.02.2009 року, інша 1/6 частина належить згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Білошицькою М.В. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 26.08.2016 року на квартиру, спірна квартира складається з двох роздільних жилих кімнат (ізольованих жилих приміщень) жилою площею 32,90 кв. м., у тому числі 1-а кімната площею 16,40 кв. м. разом з кладовою площею 1,70 кв.м., 2-а кімната площею 16,50 кв.м. разом з балконом площею 0,90 кв.м., а також інших приміщень: кухні площею 9,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,10 кв.м., вбиральні площею 1,00 кв.м. та коридору площею 13,10 кв.м., загальна площа квартири становить 62,80 кв.м. Внаслідок неправомірних дій відповідача 1, яка вчиняє перешкоди у користування даним приміщенням, позивач не має у користуванні жилого приміщення, яке б відповідало належним їй на праві власності квадратним метрам у даній квартирі, можливості реалізувати своє право власності на належну їй частку спірної квартири. Тому, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування позивача виділити житлову кімнату площею 16,4 кв. м. разом з коморою площею 1,7 кв.м., що відповідає її частці в праві власності на квартиру; у користуванні відповідача-1 залишити житлову кімнату, площею 16.5 кв.м, з балконом, площею 0,9 кв.м. Також надати у користування Відповідачу-1 комору 2,1 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню площею 9,0 кв. м., ванну кімнату площею 2,10 кв. м., вбиральня площею 1,00 кв. м., коридор площею 13,10 кв. м.; зобов'язати відповідача-1 усунути перешкоди у користуванні позивачем кімнатою площею 16,4 кв. м. разом з коморою площею 1,7 кв.м. у квартирі [ADDRESS], шляхом звільнення даних приміщень від належних Відповідачу-й речей, прибрати шафу та повернути двері у кімнату площею 16,4 кв, м.; зобов'язати Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (КП «ЦОС Шевченківського району») розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру [ADDRESS] (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою, стягнути судові витрати. Ухвалою судді [PERSON] від 22 березня 2017 року було відкрито провадження у справі. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв'язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 22.11.2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року. У зв'язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Ухвалою суду від 13.03.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 16.08.2018 року позовну заяву в частині вимог [PERSON] до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про зобов'язання розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру [ADDRESS] - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 16.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмові заперечення. У судове засідання відповідач 2 не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зважаючи на таке. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.03.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа : [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселення - задоволено, зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні власністю : 3/8 частини квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Судами встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 15.07.1993 [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартира [ADDRESS]. Позивач є власником 7/16 частин квартири [ADDRESS], 3/8 частини з яких належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою київською державною нотаріальною конторою 19.02.2009 року, інша 1/6 частина належить згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Білошицькою М.В. Відповідач є власником 9/16 частин квартири [ADDRESS]. Як вбачається із листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 11706 (И-2013) від 30.05.2013 замовлення позивача на технічну інвентаризацію квартири [ADDRESS] не було виконано, у зв'язку із тим, що особи, які були присутні в квартирі, відмовили у наданні доступу для проведення обстеження. Судом встановлено, що відповідно технічного паспорта, виготовленого 26.08.2016 року, квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 32,90 кв. м., у тому числі 1-а кімната площею 16,40 кв. м., 2-а кімната площею 16.50 кв. м., кухні площею 9,0 кв. м., вбиральні площею 1,00 кв. м., ванної кімнати площею 2,10 кв. м., коридору площею 13,10 кв. м., комори площею 1,7 кв. м., 2,1 кв.м., балконом площею 0,90 кв. м., загальна площа квартири становить 62,80 кв. м. (а.с. 12-13). Відповідно довідки №02/10/05/№173 від 17.02.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, мешкають та є власниками особового рахунку [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками зазначеної квартири (а.с. 14). Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача 1, яка вчиняє перешкоди у користування даним приміщенням, позивач не має у користуванні жилого приміщення, яке б відповідало належним їй на праві власності квадратним метрам у даній квартирі, можливості реалізувати своє право власності на належну їй частку спірної квартири, проте сплачує за комунальні послуги в рівних частках, на підтвердження чого надає копії квитанцій (а.с. 88-133). Як вбачається з матеріалів справи відповідач звертався до позивача із пропозицією щодо купівлі-продажу частини квартири, обміну житлових приміщень від 12.07.2017 року, на що позивачем було надано відповідь, з якої вбачається, що обмін чи продаж запропонований відповідачем не рівноцінний та невигідних умовах (а.с. 135-138). Відповідно ч. 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. В частині 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру). Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Вирішення питання про технічну можливість виділу часток з нерухомого майна та можливих варіантів такого виділу потрібні спеціальні знання. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі №6-12цс13 кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. В судовому засіданні суддею було роз'яснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи, проте сторони таким правом не скористались. За таких обставин запропонований варіант порядку користування квартирою не відповідає часткам, які належать позивачу та відповідачу у праві спільної часткової власності, чим суттєво порушує права та інтереси іншого співвласника, тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи, що відповідач не дає згоди на запропонований позивачем порядок користування квартирою, крім того, сторони не досягли згоди щодо володіння та користування спільною частковою власністю, а запропонований варіант порядку користування квартирою не відповідає часткам, які належать позивачу та відповідачу у праві спільної часткової власності, чим суттєво порушує права та інтереси іншого співвласника, тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed