Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із даною позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 27, розташованою в будинку № 16 по вулиці Парковій в смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області. Позивачка вказує, що ця квартира належить на праві власності Великодолинській селищній раді на підставі свідоцтва серії САЕ № 628415 від 31.10.2012р., а вона є користувачем зазначеної квартири, яка в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,6 кв.м., згідно ордеру на службове жиле приміщення № 4 від 01.02.2013р. Додатково з КП «Великодолинське» 01.02.2013р. було укладено договір найму житла в будинку комунальної власності, відповідно до якого позивачці, як наймачу, надано у безстрокове користування квартиру [ADDRESS]; цієї ж дати підписано акт прийому-передачі вказаного житла. У вказаній квартирі також зареєстрований колишній чоловік позивачки (відповідач по справі, [PERSON]), шлюб з яким позивачка розірвала 15.04.2014р. на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, справа № 509/1215/14-ц. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей 07.03.2000р. (син [PERSON]) та 11.09.2001р. (донька [PERSON]) народження відповідно, які зараз мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позивачка стверджує, що проживаючи у вказаній квартирі зі своїми дітьми, саме вона сплачує за комунальні послуги, а відповідач, навпаки, не проживає в квартирі з травня 2015 року, що впливає на розмір плати послуг, оскільки вона залежить від кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Звернення до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку не призвели ні до чого, тому позивачка вважає, що такі дії відповідача призводять до порушення її прав, як користувача квартири, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та слухати справу за його відсутністю та відсутністю позивача, також висловив думку про не заперечення проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча викликався до суду, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду даної справи. Третьою особою, Великодолинською селищною радою, подано заяву, в якій визначено, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу за відсутності її представника. Враховуючи наведене, суд розглядає дану справу на підставі наявних у справі доказів згідно статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи заяву, подану третьою особою, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх зясування і доведеність, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Втрата права користування житловим приміщенням у будинках державної і кому\-нальної власності здійснюється відповідно до Житлового Кодексу УРСР, Цивільного Кодексу України, інших нормативно-правових актів. Варто звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють цю сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (надалі за текстом рішення - Конвенція), - гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розум\-них і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.К. від 21 лютого 1990p.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у вико\-ристання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійсню\-ватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту краї\-ни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що позивачка є користувачем квартири № 27, розташованої в будинку № 16 по вулиці Парковій в смт Великодолинське Овідіопольського району Одеської області (на її імя був виданий ордер на службове жиле приміщення № 4 від 01.02.2013р., оскільки власником квартири є третя особа по справі Великодолинська селищна рада, на підставі свідоцтва серії САЕ № 628415 від 31.10.2012р. Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту від 12.07.2012р., виготовленого КП «Овідіопольське РБТІ», квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,6 кв.м. Також між позивачкою та КП «Великодолинське» 01.02.2013р. було укладено договір найму житла в будинку комунальної власності, відповідно до якого позивачці, як наймачу, надано у безстрокове користування зазначену квартиру; підписано акт прийому-передачі вказаного житла. У вказаній квартирі зареєстровані наступні особи: позивачка по справі, її неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та колишній чоловік позивачки, [PERSON], шлюб з яким позивачка розірвала 15.04.2014р. на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, справа № 509/1215/14-ц. Позивачка сплачує за житлово-комунальні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Судом також встановлено, що з травня 2015 року відповідач не проживає в квартирі № 27, розташованої в будинку № 16 по вулиці Парковій в смт Великодолинське, про що свідчить акт перевірки квартири, складений депутатом Великодолинської селищної ради [PERSON] 13.11.2017р. Суд вважає, що реєстрація місця перебування відповідача по справі без фактичного проживання у вказаній квартирі порушує права позивача по справі з огляду на таке. Втрата права користування житловим приміщенням відповідно до Житлового Кодексу УРСР може мати місце у наступних випадках. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користуван\-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або чле\-нів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість мі\-сяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спо\-ру - судом. Випадки збереження за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї жилого приміщення понад шість місяців визначаються у ч.ч. 3, 6 ст. 71 ЖК УРСР. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника жит\-ла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Верховний Суд України у п. 10 Постанови Пленуму «Про деякі питання, що ви\-никли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985р. № 2 звертає увагу на те, що у справах про визнання наймача або члена його сімї та\-ким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поваж\-ності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомір\-ної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985р. № 2 вказується, що на підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сімї в іншому місці перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких повязана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК УРСР такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у звязку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сімї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Крім того, Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі Порядок), розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» та затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012р. за №1077, визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Так, згідно із розділом ІІІ п. 3.1. цього Порядку одним з документів, на підставі якого здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких підстав, відсутність [PERSON] у квартирі № 27, розташованої в будинку № 16 по вулиці Парковій в смт Великодолинське, беззаперечно повязана із фактом розірвання шлюбу між ним та позивачкою 15.04.2014р. рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/1215/14-ц. Оскільки відповідач не проживає у квартирі вже тривалий термін (понад двох років), є всі підстави для застосування ст. 71 ЖК УРСР для визнання його таким, який втратив право користування вказаною квартирою. Суд вважає, що такий захід для відповідача є саме тим виключенням, про яке йде мова у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, є виправданим, розум\-ним і адекватним заходом для захисту прав позивача. На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved