Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У лютому 2017 ТОВ «Вастон» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення коштів у сумі 182 329,98 грн., що складається з 120 000 грн. суми основного боргу, 27 875,45 грн. інфляційних втрат, 6 018,08 - 3% річних, 16 436,45 грн. пені, 12 000 грн. штрафу. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що [PERSON] звернулась до загальних зборів учасників ТОВ «Вастон» із заявою про надання їй безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 120 000 грн. з терміном погашення до 01.03.2017 р. 11.06.2014 р. між Позивачем та [PERSON] було укладеного договір № 11/06-13 про надання поворотної фінансової допомоги. На виконання умов Договору [PERSON] було видано грошові кошти у сумі 120 000 грн., яка зобов`язалась повернути усю суму Допомоги до 01.03.2017 р. включно відповідно до Договору. 01.03.2016 р. [PERSON] , звільнено з роботи з посади генерального директора за власним бажанням, тобто у випадку припинення трудових правовідносин між [PERSON] та Позивачем, сума заборгованості, непокрита попередніми внесками, підлягала обов`язковому поверненню Позивачу в день звільнення. Однак, [PERSON] , в порушення умов Договору не повернула суму Допомоги навіть частково. Позивач, також зазначає, що зі сторони ТОВ «Вастон» Договір підписувала заступник головного директора [PERSON] . В результаті внутрішнього службового розслідування було встановлено, що [PERSON] на особисте прохання [PERSON] , яка в той час була учасником та директором ТОВ «Вастон» підписала Договір. [PERSON] запевнила [PERSON] , що поверне отримані кошти достроково, а потрібні вони у зв`язку із сімейними обставинами. При цьому, рішення про надання Допомоги уповноваженим на це органом (загальні збори учасників) не ухвалювалось, а [PERSON] не наділялась повноваженнями щодо укладення цього правочину. Таким чином, [PERSON] протиправними діями як посадової особи ТОВ «Вастон» також було завдано Позивачу збитків, які полягають у знеціненні переданих грошових коштів у формі Допомоги [PERSON] та в упущеній вигоді через неможливість товариством використовувати ці оборотні кошти у господарській діяльності, зокрема для отримання прибутку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від20.11.2017 р. позовну заяву залишено без руху. 30.11.2017 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] на виконання вимог ухвали судді Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2017 р. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15.06.2018 р. представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала письмовий відзив на позовну заяву. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання та у порядку частини одинадцятої ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звернулась до загальних зборів учасників ТОВ «Вастон» із заявою про надання їй безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 120 000 грн. з терміном погашення до 01.03.2017 р. (а.с.8). 11.06.2014 р. між Позивачем та [PERSON] було укладеного договір № 11/06-13 про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.9). На виконання умов Договору [PERSON] було видано грошові кошти у сумі 120 000 грн.(а.с. 11). Відповідно до п.1 Договору Позивач надав [PERSON] поворотну фінансову допомогу, а остання зобов`язалась повернути Допомогу в термін, визначений Договором. Допомога надається шляхом видачі грошових коштів з банківського рахунку Позивача потягом шістдесяти банківських днів з моменту підписання Договору (п.32 Договору). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. [PERSON] зобов`язалась повернути усю суму Допомоги до 01.03.2017 р. (п.4 Договору). У випадку звільнення [PERSON] з роботи, тобто, у випадку припинення трудових правовідносин між [PERSON] та ТОВ «Вастон», сума заборгованості [PERSON] , непокрита попередніми внесками, підлягала обов`язковому поверненню Позивачу в день її звільнення (п. 5 Договору). 01.03.2016 р. [PERSON] звільнено з роботи з посади генерального директора ТОВ «Вастон» за власним бажанням (а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Однак , [PERSON] , в порушення вимог Договору не повернула суму Допомоги навіть частково, тобто порушила зобов`язання шляхом його невиконання. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за Договором, а саме п.п. 4,5 Договору, [PERSON] має сплатити наступні штрафні санкції: пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення Допомоги, інфляційні збитки за період прострочення повернення Допомоги, а також штраф у розмірі 10% від суми Допомоги. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, Позивач просить стягнути суму основного боргу, а також інфляційні втирати, 3% річних з 02.03.2016 р. по 02.11.2017 р., пеню та штраф. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 р. у цивільній справі № 444/9510/12. Позивач, також зазначає, що зі сторони ТОВ «Вастон» Договір підписувала заступник генерального директора [PERSON] , яка діяла на підставі Статуту, як зазначено в Договорі. Відповідно до п. 48 Статуту виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є дирекція (колегіальний орган) або директор (одноособовий орган). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути особи, яке не є учасниками Товариства. Згідно п. 49 Статуту дирекція (директор) здійснює свої повноваження відповідно до положення, затвердженого загальними зборами, у якому, зокрема, визначаються компетенція виконавчого органу, порядок прийняття ним рішень, порядок вчинення юридичних дій від імені Товариства. Дирекція (директор) вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів. В результаті внутрішнього службового розслідування було встановлено, що [PERSON] на особисте прохання [PERSON] , яка в той час була учасником та директором ТОВ «Вастон» підписала Договір. [PERSON] запевнила [PERSON] , що поверне отримані кошти достроково, а потрібні вони у зв`язку із сімейними обставинами. При цьому, рішення про надання Допомоги уповноваженим на це органом (загальні збори учасників) не ухвалювалось, а [PERSON] не наділялась повноваженнями щодо укладення цього правочину. В ході розслідування також було з`ясовано, що [PERSON] в подальшому змінила своє рішення та відмовилась повертати вказану суму Допомоги Позивачу, а можливо і з самого початку не мала наміру повертати отримані кошти. Таким чином, на думку Позивача, [PERSON] протиправними діями як посадової особи ТОВ «Вастон» також було завдано Позивачу збитків, які полягають у знеціненні переданих грошових коштів у формі Допомоги [PERSON] та в упущеній вигоді через неможливість товариством використовувати ці оборотні кошти у господарській діяльності, зокрема для отримання прибутку. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Згідно з ч.ч.1, 3, 4 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Частиною 1 ст. 135-3 КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Згідно ч. 1 ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З 07.05.2012 р. [PERSON] працювала в ТОВ «Вастон» на посаді заступника генерального директора, була прийнята на посаду генеральним дирктором ТОВ «Вастон» [PERSON] З 05.06.2012 р. на посаду генерального директора ТОВ «Вастон» було призначено [PERSON] . [PERSON] підпорядковувалась, як заступник генерального директора, виконувала всі вказівки [PERSON] , що безпосередньо стосувались роботи. [PERSON] перебуваючи в службовій залежності та будучі в дружніх відносин з [PERSON] , 11.06.2014 р., як заступник генерального директора ТОВ «Вастон», підписала Договір № 11/06-13 про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 120 000 грн. [PERSON] не мала права підписувати договір сама з собою, а [PERSON] було право першого підпису. Відповідно умов Договору від 11.06.2014 р. № 11/06-13 про надання поворотної фінансової допомоги, не передбачено умовами, що саме [PERSON] несе солідарну відповідальність у разі невиконання [PERSON] умов Договору, а грошові кошти у сумі 120 000 грн. не є предметом неподільного зобов`язання. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Вастон» в частині стягнення грошових коштів з [PERSON] та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Вастон» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 734,95 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі викладеного та

Outcome: partial