Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала, що 06.11.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблено актовий запис №1088. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач добровільно сплачував щомісяця на утримання дитини 2000 грн., однак через знецінення гривні, вона звернулась до відповідача про збільшення розміру аліментів, на що отримала відмову. За таких обставин, враховуючи, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем обов'язку по утриманню дитини, позивач просила позовні вимоги задовольнити. Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження було надіслано відповідачу за адресою місця реєстрації. У встановлений строк відповідач відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2016 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьками якої, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], записані [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідністю із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач має постійне місце роботи. На думку суду, розмір аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дітей, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного, ст. ст. 80, 84, 141, 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial