Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 17.03.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, Тарифів Банку. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 30.11.2015 року має заборгованість в загальній сумі 13389,13 грн., яка складається з наступного: 6164,86 грн. - заборгованість за кредитом; 5510,50грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) і 613,77 грн. (процентна складова). Посилаючись на ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13389,13 грн. та понесені ним судові витрати. Представник позивача Бучакчийськй С.В. ( за довіреністю) в судове засідання не з'явився, просить розглядати справу без його участі. В додаткових письмових пояснення до позову представник позивача Сафір Ф.О. вказує на те, що 24.06.2011р. відповідач звернувся до відділення банку з вимогою про перевипуск кредитної картки. Того ж дня між банком і відповідачем було укладено анкету -заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом банку №СП-2010-256 від 06.03.2010р. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.166). Причини неявки суду не повідомив. В позаминулому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав також письмові заперечення. В обґрунтування заперечень посилався на те, що дійсно у 2007 році банком була надана йому кредитна картка, яку він активував і деякий час користувався нею. Але давно погасив кредит і ніякої заборгованості не має. В Приватбанку у нього є лише зарплатна картка. Ніяких кредитних договорів з позивачем він не укладав. Також посилається на те, що наданий банком розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки оформлений неналежним чином, не містить прізвище особи, яка його склала. Умови надання банківських послу та Правила користування платіжною карткою він не підписував, не був з ними ознайомлений, відсутня дата їх складання. В анкеті позичальника невірно зазначені його особисті дані. В анкеті-заяві підпис не схожий на його підпис в паспорті. Позивачем також не надано доказів на підтвердження отримання ним кредитної картки. Просив відмовити у задоволені позову. Дослідивши матеріали справи суд встановив таке. Згідно з ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За вимогами ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 17.03.2006 року між Приватбанком і [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» з встановленим на ній кредитним лімітом. У заяві позичальника (а.с.10) відповідач вказав, що він ознайомлений з Умовам надання банківських послуг , Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку і виразив свою згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк вказує на те, що укладання договору про надання банківських послуг здійснювалося за принципом укладання між сторонами договору приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), про що свідчить підписана позичальником Заява. 24.06.2011 року відповідач подав банку Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій він надав свою згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В цій же заяві зазначено, що він ознайомився з Умовам та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді. Відповідач також зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку. Однак у своїх запереченнях посилався на те, що ніяких кредитних договорів з банком не укладав. А підпис у заяві від 17.03.2006 року відрізняється від його підпису в паспорті. Судом було роз'яснено відповідачу його право подати заяву про призначення почеркознавчої експертизи. Для реалізації цього права позивача в судовому засіданні була оголошена перерва. Судом також були витребувані у позивача Заява від 17.03.2006р. і Заява-анкета відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 24.06.2011р. Проте відповідач після цього двічі у судові засідання не з'явився, заяви про призначення експертизи не подав. Позивач надав суду Умови та Правила, які були затверджені наказом банку №СП-2010-256 від 06.03.2010р. (а.с.70-93). Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, за користування Кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Пунктом 2.1.1.12.12 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт. З довідки Приватбанку вбачається, що [PERSON] тричі отримував кредитні картки, а саме 20.03.2006р., 15.04.2009р., 13.11.2012р. Остання картка з терміном дії до червня 2016р. Кредитний ліміт періодично змінювався банком: 17.03.2006р. -1000,00 грн., 08.09.2007р. - 2000,00 грн., 21.05.2008р. - 3000,00 грн., 07.08.2009р. - 4000,00 грн., 08.01.2013р. - 6300,00 грн., 08.08.2013р. - 6400,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4-9) заборгованість відповідача станом на 30.11.2015 року має заборгованість в загальній сумі 13389,13 грн., яка складається з наступного: 6164,86 грн. - заборгованість за кредитом; 5510,50грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) і 613,77 грн. (процентна складова). На підтвердження правильності здійсненого розрахунку позивач також надав суду виписки по особовому рахунку [PERSON] (а.с.52-60,112-116). Розрахунок боргу відповідачем фактично не оспорювався. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач заяви про застосування позовної давності до позовних вимог позивача суду не подавав. Позивач просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані ним відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов … у розмірі 500,00 грн. і 613,77 грн (5% від суми заборгованості). Штрафи нараховані банком одночасно станом на 30.11.2015р. за одне і теж саме порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Враховуючи положення, закріплені у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також приписи ч.2 ст. 549 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача штрафу тільки у розмірі 5% від суми заборгованості по кредиту ( суми позову) у розмірі 613,77грн. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредиту - 12889,13 грн., яка складається з наступного: 6164,86 грн. - заборгованість за кредитом; 5510,50грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф 613,77 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial