Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У лютому 2008 році [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 30.06.06 року уклала з [PERSON] укладено три договори займу, відповідно до яких надала останньому 12 000,00 доларів США, 7 000,00 доларів США, 75 000,00 доларів США, відповідно, на строк до 29.06.12 року. У подальшому, уклали до зазначених договорів додаткові угоду від 28.09.07 року, який встановили новий строк повернення коштів - до 31.12.07 року. У забезпечення належного виконання вищевказаних договорів займу сторони уклали договір іпотеки від 4.08.06 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS], та договір іпотек від 3.08.06 року, у відповідності до якого у іпотеку передано: нежитлове приміщення, по [ADDRESS], загальною площею 32,18 кв. м; квартиру [ADDRESS], загальною площе. 30,8 кв. м; нежитлове приміщення аптечного кіоску по [ADDRESS], загальною площею 13,26 кв. м. Також, 29.06.06 року між сторонами укладено договір застави, за умовами якого [PERSON] надав в заставу рухоме майно: автомобіль марки ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ИЖ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки Peugeot, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки Nissan Primera, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів, тому в рахунок погашення заборгованості у сумі 94 000,00 доларів США, що еквівалентно 474 700,00 грн., [PERSON] просила звернути стягнення на належне [PERSON] іпотечне майно та в рахунок погашення заборгованості за договором займу від 29.06.06 року у сумі 229 775,00 грн. звернути стягнення на майно, передане у заставу. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 жовтня 2013 року позов задоволено. У рахунок погашенням заборгованості за договорами займу від 30.06.06 року у сумі 94 000 доларів США, що становить 474 700,00 грн., звернуто стягнення на належне [PERSON] іпотечне майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 44 кв. м, передану в іпотеку на підставі договору іпотеки від 4.08.06 року, та нежитлове приміщення по [ADDRESS], загальною площею 32,18 кв. м, квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,8 кв. м, та нежитлове приміщення аптечного кіоску по [ADDRESS], загальною площею 13,26 кв. м, що передана в іпотеку на підставі договору іпотеки від 3.08.06 року, шляхом визнання права власності на вказані об'єкти нерухомості за [PERSON] У рахунок погашенням заборгованості за договорами займу від 30.06.06 року у сумі 229 775,00 грн. звернуто стягнення на належне [PERSON] заставне майно: автомобіль марки ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки ИЖ, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки Peugeot, державний номерний знак [NUMBER], автомобіль марки Nissan Primera, державний номерний знак [NUMBER]. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 1 700,00 грн. та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового про відмову у позові. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи укладення між [PERSON] та [PERSON] три договори займу від 30.06.06 року, за умовами якого позивачка надала, а відповідач одержав 94 000,00 доларів США зі строком повернення грошових коштів у строк до 28.09.07 року. Додатковими угодами до цих договорів займу від 28.09.07 року та від 15.01.07 року змінено строк повернення займів - до 31.12.07 року. Для забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань між [PERSON] та [PERSON] укладено договір застави від 29.06.06 року та договір іпотеки від 3.08.06 року. Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, забезпечених договором іпотеки та договором застави із встановленою вартістю майна, а тому, в рахунок погашення заборгованості позивач набув право звернення стягнення на предмети іпотеки та застави шляхом визнання за останньою права власності на це майно. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права. Як слідує зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Спір щодо розміру заборгованості [PERSON] по взятих на себе зобов'язаннях за договорами займу відсутній. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Тобто, укладення договорів іпотеки і застави - є забезпеченням виконання зобов'язання. Пред'являючи позовні вимоги, [PERSON] просила визнати за нею право власності на нерухоме та рухоме майно, передане [PERSON] в іпотеку та заставу. Умови, за яких іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотеки, встановлені у ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Сторонами не заперечується, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу [PERSON] права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] за договорами займу, не укладався, оцінка предметів іпотеки суб'єктом оціночної діяльності не проводилася. Таким чином, для задоволення позовних вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмети іпотеки не має законних підстав. Договір застави від 29.06.06 року також не містять умов, які б дозволяли визнавати у судовому порядку право власності заставодержателя на майно, передане у заставу. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором. Згідно п. 5.4 договору застави від 29.06.07 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється: за рішення суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу заставодержателем предмету застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, згідно з договором про задоволення вимог заставодержателя (а.с. 40). Тобто, обраний позивачкою спосіб задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна не узгоджується з положеннями Закону України «Про заставу» щодо можливих способів звернення стягнення на майно, переданого в заставу, та не відповідає умовами укладеного між сторонами договору застави. З урахуванням цього, законні підстави для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на іпотечне та заставне майно шляхом визнання за [PERSON] права власності на дане майно, відсутні. За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено з порушенням вимог матеріального права, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed