Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У позовній заяві вказано, що 29 березня 2008 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Дніпрорудненській міській раді Василівського району Запорізької області за актовим записом № 34. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює на ПзІІ у формі ПрАТ «ЗЗРК в м. Дніпрорудне, позивачка ТзОВ «ХАСК» у м. Харків. З липня 2016 р. сторони разом не проживають, оскільки, відповідач [PERSON] не бажає приймати компромісних рішень з питань сімейного життя, що призвело до відчуження одне до одного. Збереження шлюбу та подальше спільне життя стало не можливим. Тому, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, справу розглянути без її присутності та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але телефонограмою повідомила, що у 2016 році вона подавала позов до суду про розірвання шлюбу з [PERSON] Їм було надано строк для примирення, оскільки, відповідач хотів зберегти сімю. На той момент вона відмовилась від позову. Пройшов час і нічого не змінилось, вона проживає у Харківській області, а [PERSON] у м. Дніпрорудне. Аліменти на сина [PERSON] сплачує добровільно, але вона бажає, щоб було судове рішення. Просить розірвати шлюб і стягнути аліменти з 01.12.2017 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але телефонограмою повідомив, що зявитися не зможе, на розлучення не згоден, аліменти сплачує добровільно. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було зареєстровано 29 березня 2008 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області про що зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації шлюбі за № 34, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 2). На теперішній час подружні відносини між позивачкою та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка не бажає зберігати шлюб, не зважаючи на те, що відповідач заперечує проти його розірвання. 03.09.2008 року у позивачки та відповідача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 097057 (а.с. 3); Позивачка зазначає, що з липня 2016 року вона з відповідачем не проживають. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Тому, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд вважає за можливе закрити провадження у частині позовних вимог позивачки про стягнення аліментів, оскільки, є рішення Василівського районного суду від 03.11.2016 р. по справі № 311/2351/16-ц.

Outcome: partial