Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просив: 1. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 620732380000. 2. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 620779680000. 3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею - 59,90 кв.м., житловою площею - 22,40 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 17 квітня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №907. 4. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею - 60,40 кв.м., житловою площею - 22,90 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 17 квітня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №911. 5. Витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS], та повернути її у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. 6. Витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS], та повернути її у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. 7. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 8.В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] 9. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 10.В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Позовна заява обґрунтована тим, що з 26 липня 2003 року по 25 листопада 2013 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] ( відповідач 1). Зазначає, що 15 листопада 2006 року між [PERSON], як комітентом, та [PERSON], як комісіонером, укладено два договори комісії, за якими комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за винагороду здійснити для комітента від свого імені за рахунок комітента пошук та купівлю нерухомого майна (прав на нерухоме майно або укласти інший договір, результатом виконання якого буде набуття комітентом у власність нерухомого майна) в будинку, що будується, обумовленого в п.1.1.1 (однокімнатна квартира, загальною площею не менше 60 кв.м. та не більше 63 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] «майно», за ціною, що не перевищує 630 000 грн., у тому числі ПДВ. Позивач також вказує, що згідно договору №ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопада 2006 року, з усіма змінами та доповненнями, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІЄСТ», в особі директора [PERSON], як продавець, продав, а [PERSON], яка діє на підставі договору комісії від 15 листопада 2006 року, укладеного з [PERSON], від власного імені та в інтересах [PERSON], як покупець, купує майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 60,79 кв.м., будівельний номер [ADDRESS] Зазначив, що згідно договору №ОАК-055-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21 листопад 2006 року, з усіма змінами та доповненнями, ТОВ «ТРІЄСТ», в особі директора [PERSON], як продавець, продав, а [PERSON], яка діє на підставі договору комісії від 15 листопада 2006 року, укладеного з [PERSON], від власного імені та в інтересах [PERSON], як покупець, купує майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 60,79 кв.м., будівельний номер [ADDRESS] Позивач також зазначив, що 12 листопада 2009 року між ТОВ «ТРІЄСТ» та [PERSON], яка діяла від власного імені та в інтересах [PERSON], складено акт приймання-передачі майнових прав у відповідності із Договором №ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в редакції від 12 листопада 2009 року, згідно умов якого продавець передає, а покупець приймає майнові права на квартиру: 1-кімнатну, будівельний номер [ADDRESS], вартістю 613 249,52 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 102 208,25 грн. Зазначено, що 13 січня 2010 року між ТОВ «ТРІЄСТ» та [PERSON], яка діяла від власного імені та в інтересах [PERSON], складено акт приймання-передачі майнових прав у відповідності із Договором №ОАК-055-1-299 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в редакції від 13 січня 2010 року, згідно умов якого продавець передає, а покупець приймає майнові права на квартиру: 1-кімнатну, будівельний номер [ADDRESS] вартістю 613 249,52 грн., у т.ч. ПДВ 20% -102 208,25 грн. Крім того, в позові вказує, що 09 березня 2010 року між ТОВ «Київська фінансово-будівельна компанія» (замовник) та [PERSON], що є власником майнових прав на квартиру (власник), за участю ТОВ «ТРІЄСТ» (інвестор) складено акт приймання-передачі однокімнатної вартири [ADDRESS], та акт приймання-передачі однокімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що 08 жовтня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації) на ім'я [PERSON] були видані свідоцтва, що посвідчують набуття права власності на квартиру [ADDRESS]. 09 січня 2011 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право власності на вказані квартири. Зазначено, що 12 листопада 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, що набрало законної сили 25 листопада 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем 1 розірвано. Таким чином, на думку позивача, вищезазначені майнові права на вказані квартири є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, розпорядження яким здійснюється виключно за взаємною згодою. Позивач вказав, що 17 квітня 2015 року відповідач 1 без його відома та згоди, зазначивши, що майнові права на вищезазначені квартири є її особистою приватною власністю, на підставі договорів купівлі-продажу спірних квартир [ADDRESS], передала [PERSON], як покупцеві, вказані квартири, а [PERSON] прийняла їх у власність. В цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказані квартири за [PERSON] Зазначено, що 27 травня 2015 року [PERSON] за договорами дарування квартир, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. за реєстровим №664 та №667, передала спірні квартири [NUMBER], у власність [PERSON]. В цей же день, 27.05.2015, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказані квартири. Позивач посилається на те, що 07 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. та зареєстрований в реєстрі за №772. 06 листопада 2015 року на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. та зареєстрованого в реєстрі за №929, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №11941625. Позивачем зазначено, що 07.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. та зареєстрований в реєстрі за №770, а 06 листопада 2015 року на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. та зареєстрованого в реєстрі за №928, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №11941666. Позивач вважає, що спірні квартири незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України вибули з спільної сумісної власності колишнього подружжя, чим порушено право власності позивача на частку у спільному майні подружжя. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні повністю. У своїх запереченнях на позов та наданих поясненнях у судовому засіданні, [PERSON] зазначила наступне. Після одруження, подружжя «[PERSON]» вирішили займатися підприємницькою діяльністю, для чого у 2004 році прийняли рішення зареєструвати [PERSON] як фізичну особу - підприємця. З метою отримання доходу, 25.09.2005 подружжям за спільні кошти було придбано нежилі приміщення № 1,2 (групи приміщень № 8) (в літ. А), загальною площею 159,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Дані приміщення включають в себе діючий банний комплекс з кімнатами відпочинку. Також зазначено, що [PERSON] у 2013 під час процесу розлучення, одноосібно, без волевиявлення [PERSON] відчужив це майно своїй племінниці. Також відповідачка-1 посилалась на те, що, під час перебування у шлюбі, вони придбали декілька об'єктів нерухомості, з метою подальшої їх здачі в оренду. Однак, купуючи об'єкти нерухомості за сімейні кошти, [PERSON] фактично проводив реєстрацію на своїх найближчих родичів. За таких умов, [PERSON] посилалась на те, що, враховуючи той факт, що [PERSON] оформлював придбані за час шлюбу об'єкти нерухомості на своїх найближчих родичів, вона ж вирішила інвестувати чи придбати у свою особисту власність житлову нерухомість, у зв'язку з чим 15.11.2006 р. між [PERSON].(в якості комітента) та [PERSON] (в якості комісіонера) укладено два тотожні, але окремі договори комісії, в результаті яких вона придбала майнові права на дві квартири [ADDRESS]. [PERSON] зазначила, що з метою набуття в особисту власність майнових прав на вказані картири [NUMBER] діючи виключно від власного імені та у власних інтересах, як це передбачено договорами комісії від 15.11.2006 р., з метою оплати вартості квартир, 3 листопада 2009 року позичила грошові кошти в розмірі 600000 грн. в гр. [PERSON]. Крім того, [PERSON] з 12.04.2007 зареєструвалася як фізична особа підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію №26077520 від 12.04.2007. За таких обставин, беручи особисто собі в борг кошти у [PERSON], [PERSON] розраховувала, що особисто ці кошти і віддасть. Відповідно до заяви [PERSON] від 4.08.2016, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабичем В.І. в реєстрі за № 653. останній підтвердив той факт, що [PERSON] повністю розрахувалася з ним та повернула грошові кошти в розмірі 600000 грн. які вона особисто отримала від нього в позику 3 листопада 2009 року на придбання спірних квартир. [PERSON], посилається на те, що, реалізовуючи в подальшому свої права щодо набуття в особисту приватну власність майнових прав на спірні квартири [NUMBER], нею було вчинено низку правочинів. На її думку, це означає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт набуття у власність майна [PERSON] в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, [PERSON] посилається на те, що укладаючи договори купівлі - продажу від 17.04.2015, відносно зазначених вище квартир, вона була єдиним власником нерухомого майна, діяла на власний розсуд відповідно до норм чинного законодавства, в шлюбі не перебувала, а відтак підстав для визнання укладених нею зазначених договорів недійсними у зв'язку з відсутністю згоди [PERSON] - немає. Виходячи з вищенаведеного, відповідач-1 вважає вимоги позивача необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала суду свої письмові заперечення на позовну заяву, також в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи у її відсутність. В поданих запереченнях [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за будь-яких умов, укладення зазначених правочинів було здійснено з дотриманням усіх законних вимог, зокрема, на час посвідчення вказаних договорів - купівлі продажу, [PERSON] не перебувала в шлюбі і взагалі, не було жодних підстав сумніватися в тому, що [PERSON] є єдиним власником вказаних квартир. Відповідач-2 вказала, що декілька разів, перед купівлею квартир перебувала на оглядинах житла, спілкувалася з консьєржами будинку і жодного разу не бачила і не чула, щоб [PERSON] якимось чином мав відношення до вказаного житла чи проживав у ньому. Представник відповідача-3 [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, надав письмові заперечення та додатково пояснив, що станом на момент придбання квартир, жодних обмежень на відчуження вказаних квартир у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було. Квартири придбані за відплатними договорами, у третьої особи - [PERSON], крім того, [PERSON] сплачує комунальні та інші послуги, пов'язані з утриманням квартир, що свідчить про добросовісність набуття права власності на вказані квартири. Відтак, відповідач -3 вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, позов не визнає. Треті особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи. Однак, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність. Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам кожному окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено і не заперечується учасниками процесу, що позивач і відповідач [PERSON] одружились 26 липня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1365 ( Том 1 а. с. 15). 12 листопада 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано ( Том 1 а.с. 17). 15 листопада 2006 року між [PERSON], яка діяла від власного імені та у власних інтересах та [PERSON] , яка діяла від власного імені та у власних інтересах укладено договір комісії (Том 1 а.с. 18-20). Відповідно до п.1.1 цього Договору комітент ([PERSON].) доручає, а комісіонер ([PERSON].) зобов'язується за винагороду здійснити для комітента від свого імені за рахунок комітента пошук та купівлю нерухомого майна (прав на нерухоме майно або укласти інший договір, результатом виконання якого буде набуття у власність комітентом нерухомого майна) в будинку, що будується обумовленому в п. 1.1.1, надалі: «майно за ціною, що не перевищує 630 000 грн., у тому числі з ПДВ» Згідно п. 1.1.1 Договору комісіонер зобов'язаний укласти на замовлення комітента договір купівлі - продажу майна (однокімнатної квартири) загальною площею не менше 60 кв.м. та не більше 63 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] Згідно п. 9.2 Договору жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди другої сторони. 21 листопада 2006 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІЄСТ» укладено договір № ОАК-054-1-298 купівлі - продажу майнових прав на квартиру та договір №ОАК-055-1-299 купівлі - продажу майнових прав на квартиру ( Том 1 а.с.31-35; а.с. 47-51). За змістом договору № ОАК-054-1-298 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006 р. передбачено, що ТОВ «Трієст» (продавець) продає, а [PERSON] (покупець) купує майнові права на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] (п.1.1, п. 1.6 Договору). За змістом договору № ОАК-054-1-299 купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006 р. передбачено, що ТОВ «Трієст» (продавець) продає, а [PERSON] (покупець) купує майнові права на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] (п.1.1, п. 1.6 Договору). Згідно п.1.1 Договору застави майнового права від 21.11.2006, укладеного між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець) заставою за цим договором заставодавець забезпечує належне виконання будь-яких своїх зобов'язань перед заставодержателем, у тому числі, що виникнуть у майбутньому, що випливають з кредитного договору №2706/1106/72-481 від 21.11.2006, укладеного між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого заставодержатель надав заставодавцю кредит у розмірі 170000 (сто сімдесят тисяч) доларів США на строк до 21.11.2021 зі сплатою щомісячно процентів у розмірі 16% ( Том 1 а.с.53 ). Пунктом 1.2 даного договору передбачено, що заставодавець передає у заставу заставодержателю майнові права у т.ч. ті, що виникнуть у майбутньому за договором № ОАК-054-1-299 купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006, укладеного між заставодавцем та ТОВ «Трієст», а саме право отримати у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] Вартість предмету застави складає 613249, 52 грн. (п.1.4 Договору). Отже, судом встановлено і було визнано сторонами, що після укладення договору комісїї від 15.11.2006 між [PERSON] і [PERSON], остання взяла кредит в акціонерному комерційному банку «ТАС - Комерцбанк» у розмірі 170000 (сто сімдесят тисяч) доларів США згідно Кредитного договору №2706/1106/72-481 від 21.11.2006 р. та придбала у ТОВ «Трієст» майнові права на квартири [NUMBER] згідно договорів № ОАК-054-1-298 та № ОАК-054-1-299 купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006 р. В якості забезпечення своїх зобов'язань за Кредитним договором, згідно Договору застави майнового права від 21.11.2006 р., [PERSON] передала у заставу АКБ «ТАС-Комерцбанк» майнові права на квартиру [ADDRESS] В подальшому, 12.11.2009 між ТОВ «Трієст», [PERSON] та [PERSON] укладено тристоронню угоду «про внесення змін до договору №ОАК-054-1-298 купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006 р, згідно якого, ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а [PERSON] (покупець)» від власного імені та в інтересах [PERSON] купує майнові права на квартиру [ADDRESS] Згідно квитанції № U19-21-10 від 9.11.2009, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] внесла кошти на рахунок отримувача АТ «Сведбанк» (колишній АТ «ТАС - Комерцбанк») в розмірі 551 197 (п'ятсот п'ятдесят одна тисяча сто дев'яносто сім) грн. 28 коп. в рахунок погашення зобов'язань згідно кредитного договору №2706/1106/72-481 від 21.11.2006. 12.11.2009 згідно акту приймання-передачі майнових прав між ТОВ «Трієст» та [PERSON], яка діє від власного імені та в інтересах [PERSON] остання прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS] 13.01.2010 між ТОВ «Трієст», [PERSON] та [PERSON] укладено тристоронню угоду «про внесення змін до договору №ОАК-054-1-299 купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 21.11.2006, згідно якого, ТОВ «ТРІЄСТ» (продавець) продає, а [PERSON] (покупець)» від власного імені та в інтересах [PERSON] купує майнові права на квартиру [ADDRESS] Згідно квитанції № U1921-3 від 13.01.2010, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] внесла кошти на рахунок отримувача АТ «Сведбанк» (колишній АТ «ТАС - Комерцбанк») в розмірі 580 035 (п'ятсот вісімдесят тисяч тридцять п'ять) грн. 28 коп., в рахунок повного погашення заборгованості, згідно кредитного договору №2706/1106/72-481 від 21.11.2006 (Том 1 а.с.54). Згідно акту приймання - передачі майнових прав від 13.01.2010, укладеного між ТОВ «Трієст» та [PERSON], яка діє від власного імені та в інтересах [PERSON], остання прийняла майнові права на квартиру [ADDRESS] 8.10.2010 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житлову квартири [ADDRESS] Того ж дня, 8.10.2010 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житлову квартиру [ADDRESS] Згідно технічних паспортів, наявних в матеріалах справи, вказані квартири є однокімнатними : так квартира [ADDRESS] За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідків, передбаченими законом. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Однак, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що у м. Києві, загальною площею 59,9 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що у м. Києві, загальною площею 60,4 кв.м. Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсними зазначених вище договорів купівлі - продажу квартир від 17.04.2015, на підставі ст. 68 СК України ст. 369 ЦК України, позивач посилається на те, що спірні квартири є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON], а тому договори купівлі - продажу квартир від 17 квітня 2015 року, які укладені відповідачем 1 ([PERSON].) на користь відповідача 2 ([PERSON].) без згоди позивача як співвласника, є недійсними. Внаслідок чого, просив витребувати квартири у спільну сумісну власність позивача та відповідача 1 у теперішнього власника зазначених квартир - [PERSON], яка набула права власності на квартири на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.11.2015 р., посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. Для правильного вирішення цієї справи суд враховував висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 1.07.2015 р. (провадження 6-612цс15); від 16 грудня 2015 року (провадження 6-2641цс15); від 9.09.2016 р.(провадження 6-801цс16). Так, зокрема, Верховним Судом України у зазначених постановах зазначено: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наполягала, що незважаючи на те, що право власності на спірні квартири [ADDRESS] набуті нею за час шлюбу з позивачем, однак кошти які залучалися нею для їх придбання - належали їй особисто. Суд приймає до уваги її пояснення в цій частині, виходячи з наступного. Викликаний в якості свідка та допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив справжність написаної ним заяви від 04.08.2016, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабичем В.І., та пояснив, що дійсно в кінці жовтня 2009 року до нього звернувся батько [PERSON] та попросив позичити його доньці кошти для придбання квартир по [ADDRESS] На що він погодився, оскільки дуже добре знав батька відповідачки [PERSON] Гроші він позичив особисто [PERSON] 3.11.2009 у розмірі 600000 грн., які вона згодом особисто і віддала. Свідок [PERSON] пояснила, що 7 жовтня 2009 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 142), згідно якого вона надала [PERSON] грошові кошти у розмірі 225000 дол. США За словами свідка, вона знала що [PERSON] хоче інвестувати кошти у власне житло, зокрема у квартири по [ADDRESS] Грошові кошти в розмірі 225000 дол. США вона передала особисто [PERSON], частину з яких вона інвестувала в придбання спірних квартир. В матеріалах справи наявна копія договору позики між [PERSON] та [PERSON] від 7.10.2010 та копії банківських виписок про зняття готівкових коштів свідком [PERSON] із своїх рахунків. Разом з цим, суд бере до уваги те, що позивач у справі достеменно знав про факт укладання [PERSON] договору комісії з гр. [PERSON] від 15.11.2006, про що не заперечували його представники у судовому засіданні, відповідно до якого відповідачка 1 діяла від власного імені та у власних інтересах покладаючи обов'язок на комісіонера підшукати та укласти відповідні договори від імені [PERSON] на придбання спірних квартир. Представники позивача не надали доказів того, що їх довіритель [PERSON] оскаржував даний договір чи іншим чином вчиняв юридично - значимі дії на підтвердження своїх вимог. Крім того, не може залишитись поза увагою суду те, що з моменту отримання свідоцтв про право власності на спірні квартири від 8.10.2010 та до моменту їх відчуження 17.04.2015 відповідачка 1 особисто утримувала та здійснювала необхідні житлово - комунальні платежі за квартири [ADDRESS], укладала відповідні договори щодо охорони зазначених квартир. Відповідні копії договорів та квитанцій на оплату комунальних послуг наявні в матеріалах справи. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даного спору, з боку позивача не було надано достатніх та переконливих доказів, які б давали право суду вважати його право порушеним. Надані з боку відповідача 1 докази щодо набуття нею в особисту приватну власність спірних квартир, і як наслідок право на одноосібне їх розпорядження, - з боку позивача не спростовані. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними, витребування квартир у спільну сумісну власність та визнання права власності на ? частину квартири за кожним з співвласників - слід відмовити. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що підстав для визнання квартир [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], немає та вважає у зв'язку з цим за можливе відмовити в позові про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних квартир, укладених між [PERSON] та [PERSON], а також витребування у [PERSON] спірних квартир та повернення їх у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на наведене, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними, витребування квартир у спільну сумісну власність та визнання права власності на ? частину квартири за кожним з співвласників. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed