Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 13/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належать їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 05 липня 1997 року. Співвласником спірного будинку є [PERSON], сестра позивача, якій належить 12/25 частини зазначеного нерухомого майна. У належній позивачу частині будинку з 2009 року фактично не проживає, але зареєстрована [PERSON], дочка позивача. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на вищевказане нерухоме майно, у зв'язку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, до початку слухання справи подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 13/25 частини житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 111,6 м2 та житловою площею 72,5 м2, з відповідними надвірними будівлями та спорудами: ? частини сараю, з погрібом - «Б», ? частини огорожі, по [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 05 липня 1997 року, серії НА № 0903855, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Власенко Г.П., зареєстрованого за № 2-1503, згідно положень якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 13/25 частини спірного будинку (а.с. 5). Копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] по [ADDRESS] свідчить, що зазначене нерухоме майно перебуває у власності [PERSON] та [PERSON] у частках 13/25 та 12/25 відповідно (а.с. 6-12). З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 24 січня 1987 року Відділом РАЦСу Броварського міськвиконкому Київської області, та відмітки у паспорті [PERSON] вбачається що [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с. 21, 24-25). Прізвище відповідача було змінено на прізвище «[PERSON]» у зв'язку з укладення шлюбу з [PERSON] За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в місті Києві у належному позивачеві будинку зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 32). Судом також встановлено, що крім сторін у спірному будинку були зареєстровані та у добровільному порядку знялися з реєстрації [PERSON] - чоловік відповідача, [PERSON] - дочка відповідача, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 13-14). Як вбачається із копій актів обстеження побутових умов будинку [ADDRESS] по [ADDRESS] складених депутатом Броварської міської ради Київської області Оксютенко В.М. 04 жовтня, 04 листопада, 05 грудня 2013 року, [PERSON] більше 4 років за місцем реєстрації не проживає, що також підтвердили у письмових поясненнях свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами сторін у справі (а.с. 17-19, 37, 40). Ч. 1 ст. 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Зважаючи на те, що [PERSON] більше 4 років не проживає за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] - підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved