Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року кредитна спілка «Карат» (далі КС «Карат») звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів у розмірі 6 365 грн 85 коп. за кредитним договором № 20007 від 21 жовтня 2014 року та договором поруки № 20007 від 21 жовтня 2014 року (а.с. 3-5). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України, при визнанні відповідачами позову. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст. 174 ЦПК України сторони попереджені про наслідки визнання відповідачем позову. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання за кредитним договором та договором поруки № 20007 від 21 жовтня 2014 року. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Матеріалами справи встановлено, що 21 жовтня 2014 року між КС «КАРАТ», з однієї сторони, і членом спілки [PERSON], з другої сторони, було укладено договір кредиту № 20007 та в цей же день між КС «КАРАТ», з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки № 20007, на суму 7 500,00 грн на строк 18 місяців із платою за користування 72% річних від суми кредиту, з щомісячною сплатою рівними частками. Відповідач [PERSON] частково сплачував кредит та припинив виконання своїх зобов'язань. Сума заборгованості по тілу кредиту станом на 15 лютого 2016 року складає 5 533,00 грн, несплачені відсотки складають суму 832,85 грн. (а.с. 6-12, 14-24) Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає та відповідачами не спростований (а.с. 13). Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову відповідачем. Таким чином позов кредитної спілки «Карат» підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 1378 грн 00 коп, які документально підтверджуються, стягується з відповідачів на рахунок позивача у частковому відношенні (а.с. 2).

Outcome: approved