Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 147721 грн. 28 коп., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що на примусовому виконанні у відділі ДВС Здолбунівського РУЮ перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, починаючи з 20 липня 2011 року. Однак сплата аліментних платежів не проводиться, у зв'язку з цим з вини відповідача виникла заборгованість у розмірі 27483,87 грн., а тому вона має право на стягнення з [PERSON] неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позов повністю та по аналогічних мотивах. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідача, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2011 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти для утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі по 400 грн. на кожну дитину, починаючи з 20 липня 2011 року і до їх повноліття. Згідно довідки відділу ДВС Здолбунівського РУЮ у рівненській області №3623 від 02 червня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів за [PERSON] за період з 20 липня 2011 року по 01 червня 2014 року становить 27483,87 грн., жодних аліментних платежів відповідачем за вказаний період не сплачено. Суд погоджується з доводами позивача, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини [PERSON], оскільки останній є працездатною особою, має підсобне господарство та отримує дохід за виконання разових робіт за усними угодами з громадянами, тому мав можливість сплачувати аліменти. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має правло на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З представленого позивачем розрахунку станом на 01 червня 2014 року розмір неустойки (пені) за несплату [PERSON] аліментів за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2011 року, здійсненого з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс/13, становить 147721,28 грн. і його правильність не спростована відповідачем. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. При постановлені рішення з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в прибуток держави згідно положень ст.88 ЦПК України в розмірі 1477 грн. 21 коп., оскільки позивач звільнена від їх сплати. На підставі наведеного, ст.ст.20, 196 СК України,

Outcome: approved