Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У поданій позовній заяві, уточненій заявою від 03 листопада 2021 року, позивач [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні належною\~їйзгідно державного акту серії РВ №011110 від 11 грудня 2003 року земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зобов`язавши [PERSON] привести межі належної йому земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:01:002:0138, що знаходиться по [ADDRESS] у відповідність до межі її присадибної земельної ділянки, усунувши накладку на її земельну ділянку розміром 105м2\~ згідно малюнку №4 судової земельно-технічної експертизи. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач покликається\~на те,\~що на підставі вказаного вище державного акту вона є власником земельної ділянки, якою не може належним чином користуватися, оскільки відповідач [PERSON] , який став власником будинковолодіння по [ADDRESS] після приватизації нею земельних ділянок, фактично вчинив накладку своїх земельних ділянок на її ділянку. При проведенні геодезичних обмірів її земельних ділянок працівниками ТОВ «Земляприватінформ» виявлено, що земельні ділянки суміжного землекористувача [PERSON] з кадастровим номером 5622682000:01:002:0138 та 5622682000:01:002:0900 зареєстровані на частину її земельних ділянок. За таких обставин вона не може відновити межі своїх земельних ділянок в натурі та внести дані до Державного земельного кадастру. При зверненні в сільську раду їй було рекомендовано звернутися до суду. Відзив на позов відповідачі не подавали. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року за клопотанням відповідача до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] , який письмових пояснень щодо позову не подавав. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що межі його земельної ділянки відповідають наявним в Державному земельному кадастрі координатам, у той час як земельна ділянка позивача відсутня та зазначений в її державному акті на землю кадастровий номер не відповідає дійсному розміщенню ділянки. Спір з позивачем щодо межі виник ще на початку 2015 року та комісія з питань використання земельних ресурсів рекомендувала [PERSON] звернутися до суду, однак позов подано лише у лютому 2020 року за спливом трирічного строку позовної давності, який відповідач просить суд своєю письмовою заявою застосувати та відмовити у позові. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Заслухавши пояснення сторін, експерта, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Спірні правовідносини виникли між суміжними землекористувачами з приводу порушення меж належних їм земельних ділянок, що призвело до їх накладень та позбавлення позивача у повній мірі користуватися частиною земельної ділянки. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно державного акту серії РВ №011110 від 11 грудня 2003 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1000га, що знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України в редакції на час набуття позивачем у власність вказаної земельної ділянки право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. А тому доводи відповідача щодо невідповідності кадастрового номеру земельної ділянки [PERSON] не спростовують обставин перебування у її власності земельної ділянки площею 0.1000га по [ADDRESS] . За повідомленням ТОВ «Земляприватінформ» від 06 березня 2019 року при геодезичному обмірі земельної ділянки [PERSON] встановлено, що фактичні межі користування земельних ділянок не відповідають зазначеним у її державному акті на право власності на земельну акту межам, а земельні ділянки суміжного землекористувача [PERSON] з кадастровим номером 5622682000:01:002:0138 та 5622682000:01:002:0900 зареєстровані на частину земельної ділянки позивача, що не дає можливості виготовити технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та внести дані до Державного земельного кадастру. З висновку експерта №210720_З.О.В. від 27 липня 2021 року вбачається, що межі земельної ділянки загальною площею 0,2198га кадастровий номер 5622682000:01:002:0138 не відповідають ні фактичному розташуванню в геодезичних координатах (реєстрації), ні координатам, зазначеним в технічній документації на цю ділянку. Накладення вказаної земельної ділянки на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності [PERSON] становить 105м2. Свої висновки повністю підтвердив у судовому засіданні експерт [PERSON] . Наведені у висновку експерта обставини невідповідності ні фактичному розташуванню в геодезичних координатах (реєстрації) ні зазначеним в технічній документації координатам на належну [PERSON] земельну ділянку останні належними доказами не спростовано. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Такі способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц, постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №205/4349/16-ц. З огляду на викладене доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є помилковими.

Outcome: approved