Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У лютому 2021 року представник ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення завданих збитків в розмірі 6629,77 грн. та судового збору в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.01.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 833001/4610/0002146, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво» д/н [NUMBER] . 09.02.2018 р. в м.Києві сталася ДТП за участі транспортного засобу «Вольво», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 28.02.2018 р. винним у вчиненні адміністративного правопорушення визнано відповідача, внаслідок порушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до страховика - ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до разунку № 1043802 від 14.02.2018 року ТОВ «Віннер Автомотів» та страхового акту № 00250475 від 27.022018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Вольво», д/н [NUMBER] склала 6629,77 грн., яку позивачем було виплачено потерпілому. ПрАТ «СК «Уніка» зверталось до відповідача з вимогою, про сплату суми страхової виплати, проте на даний час страхове відшкодування відповідачем не сплачено, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2021 р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.01.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКА» № 833001/4610/0002146, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Вольво» д/н [NUMBER] (а.с. 9-10). 09.02.2018 р. в м.Києві сталася ДТП за участі транспортного засобу «Вольво», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 28.02.2018 р. винним у вчиненні адміністративного правопорушення визнано [PERSON] внаслідок порушення ст. 124 КУпАП (а.с. 13). На момент ДТП автомобіль марки «Тойота», д.н. [NUMBER] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є підтвердженою постановою суду у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. 13.02.2018 року [PERSON] повідомила «ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про дорожньо-транспортну пригоду та надала пояснення щодо даної події (а.с. 14, 15). Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 13.02.2018 року спеціалістом було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Вольво», д.н. [NUMBER] та надано відповідну оцінку (а.с. 17-18). Згідно рахунку № 1043802 від 14.02.2018 року ТОВ «Віннер Автомотів», вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Вольво», д.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 6629,77 грн. (а.с.19). Відповідно до Страхового акту № 00250475 від 27.02.2018 року, сума страхового відшкодування ка підлягає виплаті потерпілій особі становить 6629,77 грн. (а.с.20 ). 28.02.2018 року «ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 6629,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 009735 від 28.02.2018 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов`язки учасників ДТП (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно зі ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз`яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Суд звертає увагу на те, що з боку відповідача суду не надано будь-яких заперечень щодо позову та не надано доказів на спростування позовних вимог, зокрема, розміру виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що винним у вчиненні вищевказаного ДТП було визнано відповідача, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченої суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved