Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МАЛИНОВСЬКОГО-65» [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, третя особа - Державне виробниче житлово-побутове підприємство української державної будівельної корпорації «Укрбуд». В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 04 вересня 2018 року Державним виробничим житлово-побутовим підприємством державної будівельної корпорації «Укрбуд» [PERSON] видано ордер на кімнату [ADDRESS] , термін продовжено до 04 грудня 2018 року. 04 вересня 2018 року [PERSON] уклав договір найму вказаної кімнати із Державним виробничим житлово-побутовим підприємством державної будівельної корпорації «Укрбуд». Утім, з боку [PERSON] та голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МАЛИНОВСЬКОГО-65» [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні кімнатою [ADDRESS] , [PERSON] позбавлений права користуватись кімнатою, у зв`язку із чим звернувся із позовом до суду, у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні кімнатою [ADDRESS] та вселити його до вказаної кімнати. Відповідач голова об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МАЛИНОВСЬКОГО-65» [PERSON] надала відзив на позов, у якому просила суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] , посилаючись на те, що спірна кімната є приватною власністю, яка належала [PERSON] , який помер. Після смерті [PERSON] у кімнаті проживає його жінка [PERSON] , із якою вони хоча офіційно й не були одружені, утім, проживали однією сім`єю, а також діти. Представник [PERSON] правом подачі відзиву на позов не скористався, але від особи надходила зустрічна позовна заява [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , визнання права користування кімнатою [ADDRESS] , визнання недійсним ордеру на житлову площу, виданого 04 вересня 2018 року Державним виробничим житлово-побутовим підприємством державної будівельної корпорації «Укрбуд» [PERSON] . Указана зустрічна позовна заява не була об`єднана із первісним позовом, адже була подана із пропущеним процесуальним строком. Заяв про поновлення пропущеного процесуального строку не надходило. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та голова об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МАЛИНОВСЬКОГО-65» [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, - суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 04 вересня 2018 року Державним виробничим житлово-побутовим підприємством державної будівельної корпорації «Укрбуд» [PERSON] видано ордер на кімнату [ADDRESS] , термін продовжено до 04 грудня 2018 року. 04 вересня 2018 року [PERSON] уклав договір найму вказаної кімнати із Державним виробничим житлово-побутовим підприємством державної будівельної корпорації «Укрбуд». Судом звернуто увагу, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до Державного виробничого житлово-побутового підприємства української державної будівельної корпорації «Укрбуд», [PERSON] , третя особа - Рада опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту, визнання права користування, визнання ордеру та договору найму недійсним - задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право користування кімнатою [ADDRESS] . Визнано недійсним ордер на жилу площу в гуртожитку №4, виданий 04 вересня 2018 року Державним виробничим житлово-побутовим підприємством корпорації «Укрбуд» [PERSON] на право зайняття жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] площею 17,0 кв.м. Визнано недійсним Договір №6 найму житлового приміщення від 04 вересня 2018 року, укладений між тими ж сторонами, щодо тієї ж жилої площі. Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2019 року - скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , до Державного виробничого житлово-побутового підприємства української державної будівельної корпорації «Укрбуд», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про встановлення факту, визнання права користування, визнання ордеру та договору найму недійсним - відмовлено. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу IIIЖК Української РСР. Відповідно до статей 128.129 ЖК У РСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Право на користування житловою площею у гуртожитку може виникнути як із житлових правовідносин, тобто з підстав, передбачених статтею 128 ЖК УРСР та розділом II Примірного положення про гуртожитки, так і з цивільно-правових угод, однією з яких є договір оренди житлового приміщення. Відповідно до статті 129 ЖК Української РСР На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 1Державне виробниче житлово-побутове підприємство української державної будівельної корпорації «Укрбуд», у якого на балансі знаходиться гуртожиток за адресою - [ADDRESS] дозвіл на вселення до кімнати [ADDRESS] вказаного гуртожитку та ордер на вказану кімнату крім [PERSON] нікому не видавало. Більш того, огляду на постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року виданий ордер [PERSON] є дійсним. Тому, будь-які особи, які займають кімнату №92 не мають на то належних правових підстав. Згідно із ст. 317 ч. 1, 2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У той же час, відповідно до ст. 319 ч. 1, 2 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ч.1, 2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз`яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). Судом звернуто увагу на той факт, що позасудовим шляхом між сторонами питання щодо спільного користування нерухомим майном вирішено не було, сторона позивача просила усунути перешкоди у користуванні її власністю та зобов`язати відповідачів не чинити перешкод та вселити [PERSON] до кімнати [ADDRESS] . Так, згідно із ст. 405 ч. 1 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Також, відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, згідно із ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на викладене, суд погоджується із позовними вимогами сторони позивача та вважає доцільним усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання [PERSON] та голову об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МАЛИНОВСЬКОГО-65» [PERSON] не чинити перешкод у користуванні зазначеною кімнатою та вселити [PERSON] до кімнати [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved