overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернулася з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], а також стягувати з відповідача на утримання їх неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки його заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружні відносини між сторонами припинені, дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 14 червня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 271, мають доньку, [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дитина зареєстрована разом з матірю, що вбачається з довідки ЖКП «Південь» (а.с.24). Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання кожної дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551гр н. 20 коп. Таким чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернулася із зазначеним позовом і прохала визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], який належав її батькові [PERSON], який помер [INFO] Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем зазначеного майна, яке належало померлому батькові, який не встиг оформити належним чином на нього право власності. Інші спадкоємці від спадщини відмовилися. Сторони в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. Позивач [PERSON] звернулася до суду із письмовою заявою в якій прохає справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявами в яких прохали розгляд справи провести без їх участі, [PERSON] позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], якому в [ADDRESS] належали: літ. А - житловий будинок 1974 року побудови, літ. Г - погріб з шийкою; літ. а - прибудова; літ. а1 - веранда; літ. б - сарай; літ. Б - сарай-л.кухня; літ. б1 - сарай; літ. в - убиральня; літ. В - гараж; літ. г - альтанка; літ. Е - гараж; літ. 1/2К - колодязь питний; №1 - огорожа; №2 - огорожа, - загальною вартістю 87 510 грн. Заповіт померлим спадкодавцем не складався. Право власності [PERSON] на будинок і господарські споруди підтверджується довідкою Козельщинської селищної ради, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори). Суд враховує, що нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв'язку з відсутністю належних документів про право власності спадкодавця на це майно. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є його донька позивач [PERSON] Інші спадкоємці від спадщини відмовилися установленому законом порядку. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернулася із заявою про визнання її матері [PERSON], 1952 року народження, недієздатною та встановлення над нею опіки. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного захворювання, через яке не може розуміти своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні заявниця вимоги підтримала. Прокурор в судовому засіданні проти заяви не заперечував. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] народилась [INFO] у місті Нижнє Удінськ Іркутської області, є інвалідом ІІ групи безстроково з причин загального захворювання (а.с. 3-4, 6). Відповідно висновку до висновку № 166 судово-психіатричної експертизи від 16 квітня 2015р., [PERSON], [INFO], страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією параноїчною, стійкий змішаний дефект особистості з 1997 року. За своїм психічним станом вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 30-34). Частиною 1 статті 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини 1 статті 214 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки призначає їй опікуна. [PERSON] є донькою [PERSON], зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 5,10). За місцем проживання, [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 13). Згідно довідки Управління УМВС України в Миколаївській області, станом на 05 лютого 2015р. [PERSON] не є засудженою і у розшуку не перебуває (а.с.11). За медичним висновком від 09 лютого 2015 р. може виконувати обов'язки опікуна (а.с. 12). Поданням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16 лютого 2015 р. [PERSON] рекомендована в якості кандидатури опікуна матері [PERSON] в разі визнання останньої недієздатною (а.с. 7). З подання вбачається, що [PERSON] постійно допомагає матері, здійснює догляд за нею. Враховуючи надані докази, суд дійшов до висновку, що є достатні підстави для визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки, а також призначення їй опікуном - [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначив, що 19.02.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 19.02.2014 р., серія [NUMBER], актовий запис № 91, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 19.02.2014 р., серія [NUMBER], актовий запис № 364, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 05.05.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 25.11.2014 р., серія [NUMBER] актовий запис № 245, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції м. Києві (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 04.09.2012 р., серія [NUMBER], актовий запис № 1738, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення судовому в засіданні рішення не заперечує (а.с. 18). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 19). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 06.11.2004 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 06.02.2015 р., серія [NUMBER], актовий запис № 1292, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського управління юстиції м. Києві (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 07.06.2005 р., серія [NUMBER], актовий запис № 28, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва (а.с. 7). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення судовому в засіданні рішення не заперечує (а.с. 19). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 20). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 26.07.1996 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 26.07.1996 р., серія [NUMBER], актовий запис № 297, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 17.02.1998 р., серія [NUMBER], актовий запис № 114, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районну м. Києва (а.с. 4). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення судовому в засіданні рішення не заперечує (а.с. 18). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 19). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У лютому 2015р. [PERSON] (Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та Відповідачем, зареєстрований 14.01.2011р., актовий запис №16. Обґрунтовуючи заявлені у позові вимоги Позивач зазначила, що з січня 2011р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO], разом з тим спільне життя з Відповідачем не склалося через різні погляди на життя та різні життєві позиції, примирення між ними не вбачає за можливе. В судовому засіданні Позивач просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував. Сторони у судовому засіданні наголошували на тому, що час на примирення їм не потрібен, відновлення сімейно-шлюбних відносин вважають за неможливе. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 14 січня 2011 року, зареєстрованому у відділі актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №16, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим відділом актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №979 (а.с. 5). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по питанням, які виникали в їхній сім'ї. Все це призвело до того, що подружжя не підтримує сімейно-шлюбних відносин, не вбачає можливості їх відновлення. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін існує лише формально. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст.88ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, у розмірі 243,60грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися із зазначеним позовом і прохали визнати за ними право власності кожного на 1/3 частину в порядку спадкування на: земельну ділянку площею 9,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я їх батька [PERSON], який помер [INFO] р. Свої вимоги мотивували тим, що їх батько [PERSON] заповіту за життя не залишив. Позивачі та його дружина [PERSON] прийняли спадщину у строки передбачені законом, але нотаріусом їм було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Пригарівської сільської ради та третіх осіб: другої Кременчуцька державна нотаріальна контора та відділу Держземагества в Козельщинському районі в судове засідання не з'явилися про місце і час судового засідання їх повідомлено належним чином та направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. [PERSON] і її представник адвокат Світонько С.В. позов не визнали повністю і стверджували,що позивачі не є власниками спірного майна і у даній справі відсутній спір, а тому позивачі взмозі оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON], який мав у власності земельну ділянку розміром 9,82 га і вартістю 98 336 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що розташована на території Пригарівської сільської ради. За життя [PERSON] втратив оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно свідоцтв про народження позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого. Згідно ст. 1261 ЦК України [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування земельної ділянки. Отже кожний з позивачів має право на спадкування 1/3 частини земельної ділянки. Суд враховує, що державним нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв'язку з відсутністю оригінала державного акта на право власності на земельну ділянку. З довідки відділу Держземагенства у Козельщинському районі вбачається,що видати дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку неможливо. Отже позивачі не взмозі в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на земельну ділянку. Також суд приймає до уваги,що згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведені підстави суд не бере до уваги заперечення [PERSON] і її представника. На підставі викладеного і

Outcome: approved