Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 11-ВЛ №019659, виданого 24 грудня 1998 року, її колишній чоловік [PERSON] був власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,15 га., що по провул.Шевченка,49 с.Олексіївка Камінь-Каширського району. Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 31 серпня 2011 року за нею визнано право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки, а іншу її 1/2 частини 31 жовтня 2013 року на прилюдних торгах придбав [PERSON] Незважаючи на це реєстраційною службою Камінь-Каширського районного управління юстиції на підставі заяви [PERSON] від 15 жовтня 2014 року та вказаного Державного акту за ним зареєстровано право власності на цілу спірну земельну ділянку, на яку постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції [PERSON] від 12 грудня 2014 року накладено арешт. Зважаючи на вказані обставини просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частини згаданої земельної ділянки та звільнити її з-під арешту. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не заперечив. Представник відділу ДВС позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що державним виконавцем на законних підставах накладено арешт на земельну ділянку [PERSON] так як вона зареєстрована за ним на праві приватної власності. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Як вбачається з нині чинного рішення Камінь-Каширського районного суду від 31 серпня 2011 року (а.с.4-5) за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спільнонажитої з [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,15 га., що по провул.Шевченка,49 с.Олексіївка Камінь-Каширського району. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Зважаючи на це у задоволенні позову у частині визнання права власності за позивачкою на 1/2 частини вказаної земельної ділянки слід відмовити. Повторне визнання за особою права власності на одне і те саме майно на яке за рішенням суду власність встановлена, діючим законодавством не передбачено. За протоколом Волинської філії ТзОВ «Укрспецторг групп» №2/03-0228/13 про проведення прилюдних торгів (а.с.6), іншу 1/2 частину згаданої земельної ділянки придбав [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8), 15 жовтня 2014 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 11-ВЛ №019659 виданого виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради народних депутатів трудящих Волинської області 24 грудня 1998 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га., що в с.Олексіївка Камінь-Каширського району (кадастровий номер 0721410100:01:003:114000). Постановами державного виконавця ВДВС Камінь-Каширського РУЮ від 28 серпня 2009 року та від 12 грудня 2014 року на вказану земельну ділянку накладено арешт, оскільки у цьому відділі на примусовому виконанні знаходиться виданий Камінь-Каширський райсудом 30 липня 2009 року судовий наказ про стягнення з [PERSON] в користь держави 1526072 грн. заподіяної шкоди. Дана обставина стверджена інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна сформованою 30 липня 2013 року реєстраційною службою Камінь-Каширського РУЮ, постановою держвиконавця від 12 грудня 2014 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с.9). Те, що накладений державним виконавцем 28 серпня 2009 року арешт на спірну земельну ділянку не знімався, стверджено листом за підписом в.о. начальника ВДВС Камінь-Каширського РУЮ №03/15-1003 від 15 червня 2015 року. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи зі змісту цієї статті, згаданого рішення Камінь-Каширського районного суду від 31 серпня 2011 року, яким за позивачкою визнано право власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки (а.с.4-5) та на яку державним виконавчем накладено арешт, такий арешт слід зняти.

Outcome: partial