Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 26 272 грн. 37 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що між Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» та [PERSON] склалися фактичні відносини з приводу надання послуг. Згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Відповідачка зобов`язана оплатити послуги, а позивач має право вимагати від відповідачки обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачки за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 31.07.2018 року складає 10 611 грн. 56 коп. При цьому, загальна заборгованість відповідачки перед Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» складає 26 272 грн. 37 коп., з яких: сума основного боргу 10 611 грн. 56 коп., інфляційне збільшення суми боргу 12 827 грн. 93 коп., 3% річних 2 832 грн. 88 коп. Позивачем було направлено відповідачці досудове повідомлення з метою врегулювання спору, однак відповіді або заперечення на нього позивач від відповідачки не отримав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. 5 червня 2019 року судом було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Ухвалою Красногвардійського районного суду від 10.06.2021 року заочне рішення від 05.06.2019 року скасоване, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30 липня 2021 року від відповідачки надійшов відзив на позов, у якому [PERSON] позовні вимоги не визнала, прохала відмовити у їх задоволенні, зокрема з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є надання послуг водопостачання та водовідведення. Відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг водопостачання і водовідведення. Для оплати послуг водопостачання і водовідведення на ім`я відповідачки було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, за якими позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач зобов`язаний оплачувати такі послуги відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Положеннями п.п. 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідачка користувалась послугами водопостачання і водовідведення, що надавались Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, однак неналежним чином виконувала свій обов`язок зі щомісячної оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2001 року по 31 липня 2018 року відповідачка має заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, яка згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, складає 26 272 грн. 37 коп., з яких: сума основного боргу 10 611 грн. 56 коп., інфляційне збільшення суми боргу 12 827 грн. 93 коп., 3% річних 2 832 грн. 88 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак, відповідачем [PERSON] було подано суду заяву про застосування строків позовної давності, з приводу якої суд зазначає наступне. У відповідності зі статтями 256, 257, частиною 1 статті 260 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. За правилами, встановленими частиною 1 статті 254 ЦК, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Частиною 1 статті 261 ЦК визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Якщо між сторонами встановлені окремі самостійні періодичні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника сплачувати послуги щомісячно, то право кредитора (КП «Дніпроводоканал») вважається порушеним з моменту недотримання боржником ( [PERSON] ) строку погашення кожного чергового платежу за надані послуги, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, основна заборгованість за послуги водопостачання в сумі 10 201,75 грн. виникла шляхом складання щомісячних платежів за період з грудня 2001 року по серпень 2012 року. З серпня 2012 року відповідач сплачувала регулярно надані послуги за наявними показаннями лічильника. Саме тому з 2012 року по 2017 сума боргу в розмірі 10 201,75 грн. залишалась незмінною. Різниця між сумою боргу станом на серпень 2012 року та сумою боргу станом на серпень 2018 року в розмірі 409 грн. 80 коп. виникла за 2017-2018 роки внаслідок незначних щомісячних розбіжностей між сумами нарахування та фактично оплаченими сумами (10 611,56 - 10201,75). КП Дніпроводоканал звернувся до суду лише 02.11.2018 року, тобто за спливом шести років та трьох місяців з моменту виникнення заборгованості в сумі 10 201,75 грн. (яка визначена сумарно по всім періодичний. платежам за 12 років). Тобто, КП «Дніпроводоканал» на 3 роки 3 місяці пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права/інтересу в стягненні цієї суми. Згідно-статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо)? Оскільки КП «Дніпроводоканал» втратило право стягнення основної заборгованості, то відповідно Позивач втратив і право стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних, які також нараховані та пред`явлені в суд на суму основної заборгованості поза межами строку позовної давності. Отже, при подачі позову сума інфляційних втрат та 3 відсотків річних повинна була нараховуватись тільки за період 2017-2018 роки на щомісячні періодичні платежі, які в загальній сумі складають 409 грн. 80 коп., однак відповідного розрахунку позивачем здійснено не було. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк для звернення з позовом пропущено позивачем без поважної причини, внаслідок чого, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed