Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення матеріальної шкоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 квітня 2014 року приблизно о 2 год. 20 хв. на проїзній частині дороги по пр. Перемоги в м. Києві трапилась ДТП, в результаті якої загинув син позивача - [PERSON]. Син позивача був смертельно травмований автомобілем Мерседес-Бенз, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. У зв`язку із смертю сина, позивач поніс значні витрати на його поховання. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача шкоду в сумі 26319,12 грн.. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2014 року, приблизно о 02 годині 20 хвилин, на проїзній частині проспекту Перемоги в м. Києві, навпроти будинку № 117, автомобілем марки «Мерседес-Бенз», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], скоєно наїзд на пішохода [PERSON] 1979 року народження. Від отриманих внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди травм [PERSON] загинув на місці пригоди. Як вбачається із Свідоцтва про народження, [PERSON] [INFO], є сином [PERSON]. Постановою від 30 вересня 2014 року старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в м. Києві підполковника міліції [PERSON] було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100000000669 від 23.04.2014 року, у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. 24.04.2014 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 27 про надання представницьких та інших необхідних послуг при організації та проведенні поховання померлого, за виконання якого позивачем було сплачено 3057,10 грн.. Відповідно до Додатку № 1 до Договору-замовлення № 1.43415К від 25.04.2014 року та Додатку № 1 до Договору замовлення № 6.7867К від 14.05.2014 року з Ритуальною службою СКП Київський крематорій позивачем сплачено за надані послуги 1657,34 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 25.04.2014 року та 14404,68 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 14.05.2014 року. Крім того, позивачем було сплачено суму коштів у розмірі 7200,00 грн. за поминальний обід, що підтверджується копією рахунку офіціанта № 3 від 25 квітня 2014 року. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Поняття непереборної сили розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України, відповідно до якої непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Наявність умислу потерпілого означає свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки. Загальні підстави звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду, в тому числі відсутність вини завдавача шкоди, не застосовуються, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, наданих пояснень та матеріалів справи, враховуючи те, що відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved