Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1656 від 11 серпня 2017 року та стягнути з відповідача на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2017 році між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та обов`язки. Сторони фактичні шлюбні відносини не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Справа призначалася до розгляду на 22 квітня, 11 травня, 02 серпня та 01 вересня 2021 року. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Від позивача, [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату та час слухання справи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Зважаючи на викладене та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запит № 1656 від. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Як зазначає позивач, від цього шлюбу сторони дітей не мають. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Як зазначає позивач сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач правом на надання відзиву на позов не скористався. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved