Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ У лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив стягнути з відповідача на його користь оплату за надані юридичні послуги в розмірі 87500 грн., витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 535 грн. 92 коп. та понесені судові витрати. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 20 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду від 20 листопада 2015 року до цього договору, за умовами якого він надавав юридичну допомогу та консультації у цивільній справі № 562/907/15-ц, вартість юридичних послуг становила 87500 грн. На виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано відповідачу необхідну правову допомогу, проте остання порушила своє зобовязання та не виконала оплати. Крім того, відповідач не компенсувала йому сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 535 грн. 92 коп., що завдало йому матеріального збитку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, згідно яких 20 листопада 2015 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, вартість послуг становила 87500 грн. На виконання умов вказаного договору, він надав відповідачу необхідну правову допомогу. Відповідач передала йому частинами грошові кошти в сумі 3500 доларів США в рахунок вказаного договору, які в подальшому були вилучені працівниками правоохоронних органів, тобто він фактично не отримав оплати за надані послуги. Крім того, сплатив за свої кошти судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 535 грн. 92 коп. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та надав пояснення, згідно яких договір про надання правової допомоги та додаткова угода від 20.11.2015 року є правомірними, оскільки відсутнє рішення суду про їх недійсність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 74). В письмових запереченнях зазначила, що грошові кошти в сумі 87500 грн., що є еквівалентом 3500 доларів США були передані [PERSON], проте в якості неправомірної вигоди під наглядом прокуратури та слідчих НАБУ і для прийняття рішення по грошових коштах необхідне рішення суду у кримінальному провадженні. Договір про надання правової допомоги та додаткової угоди від 20.11.2015 року вона не підписувала. Судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 535 грн. 92 коп. було сплачено за її кошти (а.с. 51-52). В наданих до суду письмових поясненнях відповідач зазначила, що договір про надання правової допомоги є удаваним правочином для приховання запропонованого їй способу отримання потрібного результату. Позивач особисто правової допомоги їй не надавав і зобовязань по вказаному договору не виконував. Передала відповідачу кошти, що були предметом неправомірної вигоди (а.с. 70-72). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2015 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до цього договору, за умовами якого позивач зобовязувався надати відповідачу юридичну допомогу та консультації у цивільній справі № 562/907/15-ц (а.с. 5-6). Відповідно до пунктів 2, 2.1, 2.2 вказаної додаткової угоди, вартість (ціна) юридичних послуг, що надаються адвокатом в порядку виконання умов цього Договору, погоджена сторонами і становить 87500 грн. Оплата здійснюється шляхом авансового платежу. Розрахунок вважається здійсненим у випадку постановлення рішення апеляційним судом Рівненської області про скасування рішення Здолбунівського районного суду та постановлення нового рішення - про відмову у задоволенні позову (справа № 562/907/15-ц). Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 88130 грн. (3500 ? 25,18), що підтверджується поясненнями позивача та письмовими запереченнями, поясненнями відповідача та не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, за якою обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягає доказуванню. В судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження, що грошові кошти в сумі 3500 доларів США, які отримав позивач, були предметом неправомірної вигоди, чи інших цивільно-правових зобовязань, окрім договору про надання правової допомоги, тому суд дійшов висновку, що вказані грошові кошти були розрахунком відповідача за договором про надання правової допомоги від 20 листопада 2015 року. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження, що договір про надання правової допомоги та додаткову угоду від 20.11.2015 року вона не підписувала, якій в судовому засіданні 14.04.2016 року було розяснено право заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Крім того, доводи відповідача про удаваність вказаного правочину, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати ним за свої кошти судового збору за подання апеляційної скарги у цивільній справі № 562/907/15-ц в розмірі 535 грн. 92 коп., якому було розяснено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. В наданій до суду копії квитанції про сплату судового збору, платником зазначено [PERSON]. (а.с. 8). Положеннями ст. 204 ЦК України передбачено презумцію правомірності правочину, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що відповідач виконала свої зобовязання за договором про надання правової допомоги, який згідно з ст. 204 ЦК України є правомірним, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю.

Outcome: dismissed