Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У лютому 2014 року Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який зазначала, що 6 червня 2013 року вона під розписку позичила Відповідачу грошові кошти у сумі 88000 гривень з терміном повернення до 6 вересня 2013 року. Однак Відповідач в обумовлений строк кошти не повернув, на неодноразові вимоги повернути позику не реагує, у зв'язку з чим Позивач звернулась до суду з проханням стягнути суму боргу за розпискою в примусовому порядку. В судове засідання сторони з'явились. Позивач позов підтримала та просила стягнути з відповідача заявлену суму боргу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив суд врахувати ту обставину, що частину коштів в рахунок погашення боргу він повернув дочці позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 6 червня 2013 року [PERSON] у письмовій формі надав розписку [PERSON] про отримання коштів у сумі 88000 гривень з терміном повернення до 6 вересня 2013 року(а.с.4). Факт передачі грошових коштів у власність Відповідачеві підтверджується сторонами. На час звернення Позивача до суду, Відповідач грошові кошти не повернув, на неодноразові вимоги повернути позику не реагує. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розписки відповідач є позичальником, що підтверджується зазначеними у розписці його даними та його підписом. Крім того, даний факт не заперечується самим відповідачем. Строк повернення грошей зазначений у розписці, однак відповідачем цю умову договору не виконано. З 6 вересня 2013 року відповідач умови договору щодо повернення позики не виконує. На вимоги позивача повернути кошти [PERSON] не реагує, отже грошові зобов'язання за договором позики, у строк визначений ч.1 ст. 1049 ЦК України, ним не виконані. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це до пояснень відповідача про начебто меншу суму боргу, оскільки частину коштів він особисто повернув дочці позивачки, суд ставиться критично, оскільки відповідач належно їх не обґрунтував та жодними доказами не підтвердив. Тому суд приходить до висновку про достатність та обґрунтованість викладених позовних вимог, про стягнення грошових коштів у сумі 88000 гривень, вважаючи за необхідне стягнути з відповідача вказану суму, задовольнивши в цілому позов.

Outcome: approved