Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просила ухвалити рішення, яким визнати недійсними: договір дарування житлового будинку із господарчими спорудами, що розташований в [ADDRESS] від 16 червня 2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №494; договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 5622680600:07:001:0097, площею 0,1372га, що знаходиться в [ADDRESS] від 16 червня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №496; договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 5622680600:07:001:0107, площею 0,2500га., що розташована в с.Кошатів, Здолбунівського району Рівненської області, призначена для ведення особистого селянського господарства від 16 червня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №498. В обгрунтування вимог позивач зазначила, що уклала вказані правочини в результаті помилки, оскільки вважала, що укладає договори за яким її має утримувати дружина відповідача - [PERSON] , та надавати їй допомогу довічно, за що вона передає у власність своє майно. [PERSON] протягом тривалого часу їй допомагає. Між ними було досягнуто домовленість, що остання зобов`язується її доглянути до смерті, а вона перепише їй своє майно, позивач вважала, що у нотаріуса підписує такий договір. Натомість було укладено договори дарування, за яким вона позбавилася всього свого майна, взамін не отримала нічого. Обов`язку щодо її довічного утримання ніде не прописано. Наприкінці 2016 року [PERSON] перенесла гострий інфаркт міокарду, що негативно вплинуло на її здоров`я, вона погано орієнтуюся у просторі, часі, має проблеми з пам`яттю у зв`язку із чим зверталася за медичною допомогою до центру психічного здоров`я населення та постійно проходить амбулаторне та стаціонарне лікування в медичних закладах, на момент вчинення правочину досягла вісімдесяти однорічного віку. Договір підписала не читаючи його умов, оскільки читати не вміє. Спірне нерухоме майно є її єдиним житлом де вона зареєстрована та постійно проживає, витрати по утриманню будинку вона несе самостійно. Ухвалою суду від 07.12.2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву від 04.02.2021 року, якою вказав, що відповідач позов визнає в повному обсязі не заперечує проти його задоволення, просив розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. 16 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку із господарчими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №494. 16 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 5622680600:07:001:0097, площею 0,1372га, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №496. 16 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 5622680600:07:001:0107, площею 0,2500га., що розташована в с.Кошатів, Здолбунівського району Рівненської області, призначена для ведення особистого селянського господарства, посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А., зареєстрований в реєстрі за №498. На підставі вказаних договорів 16.06.2018 року за відповідачем було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 5622680600:07:001:0097, площею 0,1372га, що знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку, кадастровий номер 5622680600:07:001:0107, площею 0,2500га., що розташована в с.Кошатів, Здолбунівського району Рівненської області та житловий будинок із господарчими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2018 року. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 2 частини другої\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою\~статті 229 ЦК України\~встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Статтею 717 ЦК України\~визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру не є договором дарування. Отже, за змістом статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно із\~статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторони або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до\~статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного: відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладання договору дарування, тощо. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203\~і\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказувала, що вона помилилась щодо природи спірного правочину, оскільки зважаючи на свій вік, стан здоров`я потребу у догляді й утриманні та домовленість з відповідачем, що його дружина буде здійснювати її догляд та надавати допомогу, вважала, що в укладених договорах передбачені всі її права на забезпечення всім необхідним. Встановлено, що [PERSON] є людиною похилого віку, за станом здоров`я у зв`язку із віковими захворюваннями потребує стороннього догляду й піклування. Згідно даних паспорта серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , тобто на момент вчинення спірних правочинів їй виповнилося 80 років. Як вбачається з виписки з медичної карти хворого №1009, згідно заключення окуліста [PERSON] має незрілу ускладнену катаракту ОИ. Підозра глаукому ОИ. Ангіопатія сітківки ОИ., відповідно до епікризу №8979 [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні АІТ ЗЦРЛ з 29.11.2016 року з діагнозом гострий інфаркт міокарду. Спірний житловий будинок є єдиним житлом [PERSON] , іншого житла вона не має, постійно проживає й зареєстрована у цьому будинку з 26.12.1979 року та продовжувала проживати після укладення спірних договорів, фактичної передачі спірного майна між сторонами не відбулося. Витрати на утримання будинку та сплату комунальних послуг несе позивачка\~ [PERSON] , що підтверджується судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03.08.2020 року. Відповідно до положень ст.206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах. Таким чином, під час укладення оспорюваних договорів дарування вік позивачки, стан її здоров`я та потреба у сторонньому догляді й допомозі впливали на сприйняття нею фактичних обставин правочину та її волевиявлення, яке було сформоване під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого дружина відповідача [PERSON] буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася стосовно правової природи правочину, прав та обов`язків сторін, що має істотне значення. Вказані обставини свідчать про недійсність договорів дарування [PERSON] свого житла та земельних ділянок відповідачу, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідала її зовнішньому прояву, тобто дані правочини не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема частини третьої\~статті 203 ЦК України, та у відповідності до частин першої, третьої статті\~215, частини першої статті\~229 ЦК України\~мають бути визнані судом недійсними. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах узгоджується в постанові Верховного Суду\~від 18.12.2020 у справі № 541/2898/18, провадження № 61-12478 св 20. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 522 грн. 40 коп.

Outcome: approved