Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У лютому 2018 року позивач, в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON],звернувся до суду з позовом до [PERSON]про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що [PERSON], будучи матір'ю малолітніх [PERSON] та [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх вихованню. У зв'язку з цим, діти перебувають на обліку служби у справах дітей, як такі, що проживають у сім'ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах. На даний час [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗОЗ «ОСБД «Зелений Гай». Оскільки відповідач не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний та моральний розвиток, позивач просить суд позбавити її батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представники третьої особи - служби у справах дітей Краснокутської РДА, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON] та [PERSON], про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Запис про батька малолітніх у Книзі реєстрації народжень проведено за вказівкою відповідача, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 29.03.2016 року № 00016487539 та від 27.10.2016 року № 00017258643. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 13 грудня 2017 року, остання зареєстрована разом із сім'єю своєї матері [PERSON] по [ADDRESS], про що також свідчить довідка Мурафської сільської ради № 141 від 17.01.2018 року. Проживають у будинку, який належав колишньому Мурафському цукровому комбінату, але на даний час технічні документи на будинок відсутні. Сім'я віднесена до категорії неблагополучних сімей тому, що [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей. 13 грудня 2017 року до Мурафської сільської ради в телефонному режимі звернулися жителі с.Оленівське, які повідомили, що на території селища, з двома малолітніми дітьми, з'явилася [PERSON]. У зв'язку з цим, була терміново створена комісія сільської ради, яка разом з медичними працівниками відвідали вказану сім'ю. Під час обстеження [PERSON] разом зі своїми дітьми спала. Постільна білизна відсутня, диван, на якому спали діти, брудний та не застелений. Діти погано одягнуті, в брудному одязі. Каструлі і посуд пусті та немиті. Сама [PERSON] повідомила, що вона з дітьми декілька років проживали в Закарпатській області разом з її цивільним чоловіком, який помер. У зв'язку з цим, вона повернулася до матері, в с.Оленівське, на постійне місце проживання. Працівники лікарні провели медичний огляд дітей. Діти весь час кашляли та чесали голови і тіло, а тому разом з відповідачем були направлені в дитяче відділення Краснокутської лікарні. На зауваження [PERSON] не реагує, не усвідомлює, що своєю безвідповідальністю наносить шкоду здоров'ю своїх дітей. З акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 21.12.2017 року вбачається, що [PERSON] покинула своїх синів [PERSON] та [PERSON] в КЗОЗ «Краснокутська ЦРЛ». Розглянувши вказаний акт, комісія з питань захисту прав дитини, згідно рішення № 1 від 11 січня 2018 року, вирішила поставити на облік служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON], родина яких опинилася у складних життєвих обставинах, та забезпечити тимчасове влаштування останніх до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення терміном на 6 місяців. Висновком № 3 комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 11 січня 2018 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 34 від 18 січня 2018 року «Про тимчасове влаштування терміном на шість місяців малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до дитячого державного закладу на повне державне утримання», малолітніх [PERSON] та [PERSON] передано до КЗОЗ «ОСБД «Зелений Гай», про свідчать акти про факт передачі дитини від 25 січня 2018 року. Допитані по справі свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що мати дітей залишила в лікарні , більше їх долею не цікавилася. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, передбачених Сімейним кодексом України. Статтею 1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав, це ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною, коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, жодним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми і до теперішнього часу ніякого інтересу до дітей не проявляє, а тому позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дітей. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені необхідними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved