overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15 грудня 2000 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1492. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Позивач стверджувала, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше збереження сім'ї є неможливим. [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вони не мешкають разом з вересня 2012 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Позивач просила суд розірвати шлюб, укладений 15 грудня 2000 року між нею та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2000 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1492 (а.с.5). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони справи не мешкають разом з вересня 2012 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.104, 112 СК України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У лютому 2015 року позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК «АСКА») , в якому просила стягнути з останнього пеню в розмірі 991 грн. 91 коп., інфляційні витрати в розмірі 1 038 грн. 58 коп. та 3% річних в розмірі 113 грн. 30 коп. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що у квітні 2012 року на перехресті вулиць Ялтинська-Російська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований у ПрАТ «УАСК «АСКА» та належний [PERSON] автомобіль «Хонда», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2014 року з ПрАТ «УАСК «АСКА» стягнуто на користь [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 7 451,10грн., пеню у розмірі 2 150,20грн, інфляційні втрати у розмірі 898,22 грн. та 3% річних у розмірі 448,62 грн., що разом становить 10 948,14грн. Оскільки відповідач перерахував стягнуту судом суму лише 30.01.2015 року, позивачка звернулася до суду з даним позовом, вважаючи, що на її користь підлягає сума за прострочення виконання зобов'язання з 29.07.2014 року по 29.01.2015 року. В судове засідання, призначене на 26.05.2015 року позивачка, [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 26.05.2015 року не з'явився. Проте, в ході розгляду справи представником відповідача були надані заперечення на позов, в яких просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки страховою компанією були проведені всі необхідні виплати. Всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 990,39 грн. та моральну шкоду у розмірі - 10 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 06.09.2011 р. по 01.10.2013 р. 01.10.2013 року позивач була звільнена згідно ст.39 КзпП України за власним бажанням. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі на суму 5 990,39 грн. Крім цього позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона визначила у 10 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 06.09.2011 року по 01.10.2013 року. 01.10.2013 року позивач була звільнена з цього підприємства на підставі ст.39 КзпП України, за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з нею не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 5 990,39 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі їй була спричинена моральна шкода, яка виразилась у її душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан - заборгованість по заробітній платі у сумі 12 256 грн. та моральну шкоду у розмірі - 30 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 01.09.1974 р. по 07.10.2013 р. 07.10.2013 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 12 256 грн. Крім цього позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона визначила у 30 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 01.09.1974 року по 07.10.2013 року. 07.10.2013 року позивач була звільнена з цього підприємства на підставі п.1 ст.40 КзпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з нею не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 12256 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі їй була спричинена моральна шкода, яка виразилась у її душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 10 516.48 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 27.10.1981 р. по 04.02.2014 р. 04.02.2014 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у сумі 10 516.48 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 27.10.1981 року по 04.02.2014 року. 04.02.2014 року позивач була звільнена з цього підприємства на підставі п.1 ст.40 КзпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з нею не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 10 516.48 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача - [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 26.09.1997 року вона, з однієї сторони, та відповідач [PERSON] , з другої сторони, уклали договір № 1126 купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Товарній Біржі Нерухомість - Південь, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1126 від 26.09.1997р., і 02.10.1997 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 2038. Дана угода була виконана сторонами повністю, однак від її нотаріального посвідчення відповідач ухилився. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому вона була вимушена звернутися до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, проте надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Товарна Біржа Нерухомість -Південь також в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. \~ \~ \~ \~Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26 вересня 1997 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали договір № 1126 купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Товарній Біржі Нерухомість -Південь, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1126 від 26.09.1997р., і 02.10.1997 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 2038. \~ \~ \~ \~На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаного житлового будинку, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості провести відчуження належної йому нерухомості. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] на земельну ділянку в розмірі 4,05 га, яка розташована на території Пісківської сільської ради та яка належала померлій. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем зазначеного майна за заповітом. Також в позові зазначила, що приватним нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] в зв'язку з тим, що в заповіті та в правовстановлюючих документах є розбіжності в назві спадкового майна та його площі. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Пісківської сільської ради Кульбачка У.П. позов визнала повністю. Приватний нотаріус в судове засідання не з'явився і направив до суду заяву в який зазначив, що не заперечує задоволенню позову і прохав справу розглянути без його участі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON], яка мала у власності земельну ділянку розміром 4,05 га і вартістю 35 582,0 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 911112, зареєстрованого за № 010956500026 від 14.12.2009 року Козельщинською РДА, що розташована на території Пісківської сільської ради. Відповідно заповіту від 13.04.2006 року [PERSON] заповіла належну їй земельну частку (пай) площею 4,93 умовних кадастрових гектарів позивачці [PERSON] Відповідно сертифіката на зазначену земельну частку (пай) після уточнення розмірів земельної ділянки був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Суд враховує, що нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв'язку з тим, що в заповіті та в правовстановлюючих документах існують розбіжності в назві спадкового майна та його площі. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] відповідно до ст. 1223 ЦК України є, позивач [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що містяться відповідні документи в матеріалах справи. Заяв, заперечень, клопотань суду не надала в зв'язку з чим суд визнає її неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у її відсутності по наявним в справі доказам та постановити рішення, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 30.10.2010 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 3361. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 23.06.2015року було надано сторонам строк на примирення строком у три місяці. Після вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, позивач наполягав на розірванні шлюбу, вказавши, що вжиті судом заходи не поновили їх сім'ю, наданий судом строк на примирення їх не примирив. Вказана обставина також була підтверджена в судовому засіданні позивачем. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 27.06.2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 621. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved