Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 липня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] у шлюбі у них народилась донька - [PERSON]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 07 березня 2014 року, шлюб між ними розірвано. 20 лютого 2014 року заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було частково задоволено позовні вимоги відповідача та вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON], у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 27 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. 06 березня 2014 року Відповідач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд вказаного вище заочного рішення. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року було частково задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісяця. На даний час дитина проживає разом з позивачем. Відповідач періодично перераховував на поточний рахунок позивача грошові кошти. Станом на сьогоднішній день відповідач дитиною не цікавиться взагалі. Оплата аліментів має періодичний характер - іноді відповідач платить наперед, іноді на довгий час забуває, що зобов'язаний утримувати дитину. Останній рік дочкою відповідач не цікавиться, участі в її житті не приймає. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання дитини, [PERSON], на 700 грн., а саме з 500 грн. до 1200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву у якій просила справу розглядати у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками, якої є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 07 березня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2014 року, позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 27 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. 17 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Відповідно до Довідки виданої Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.09.2018 року № 1719 та Акту Депутат Вишневої міської ради від 09.10.2018 року № 1/04-1741, [PERSON] проживає по [ADDRESS] без реєстрації з нею проживає і знаходиться на її утриманні дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Протоколу№7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина.1 ст.184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 роком, крім того зросли потреби у забезпеченні дитини. Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має постійні заробітки, суд, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 1200 гривень, щомісячно, які необхідно стягувати з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved