Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], який є депутатом Верховної Ради України від фракції «Радикальна партія Олега Ляшка» про захист гідності, честі та ділової репутації, посилаючись на те, що [INFO] позивач, виступаючи на 29-му пленарному засіданні Верховної Ради України, зазначив, зокрема, наступне: «…Але, що відбувається на Рівненщині? Там начальником поки що в.о., правда, значить, Національної поліції назначений полковник [PERSON] - одіозна фігура, представник найгіршого мєнтовського складу, який тільки може бути, який весь час постійно буквально кожний тиждень виникає новий скандал, пов'язаний з тим, що бандити в пагонах так звані правоохоронці, насправді правопохоронці, беруть участь у корпоративних бандитських конфліктах, пов'язаних з незаконним видобутком корисних копалин, конкретно - бурштину, в першу чергу...». Також відповідач у цьому ж своєму виступі також вказав: «…Серед білого дня з будівлі обласного Управління внутрішніх справ під керівництвом полковника [PERSON] виносять - серед білого дня, вдумайтесь! - мішки, цілі мішки з бурштином: 136 кілограмів. Вартість кілограма ринкова від півтори десь до семи, максимум, тисяч доларів. Тобто орієнтовно на півмільйона доларів природного багатства, даного нам Богом, - нашого сонячного рівненського бурштину - винесли просто і не покараний ніхто…». Крім того, позивач вказав, що [INFO] року відповідач брав участь у телепрограмі «[INFO]» на ТРК «Рівне1», заявивши, зокрема, наступне: « …А чогось Рівненщину реформа обійшла. В нас в.о. начальника міліції вже давно був призначений [PERSON], дуже одіозний персонаж. Особа, яка прославилась тим, що постійно так звані правоохоронці, насправді такі як [PERSON] і його підлеглі правопохоронці, це відверті бандити, які в нормальній країні мали б сидіти, а не бути в національній поліції навіть в.о. Всі знають, що в нас міліція сидить на «кришуванні» незаконного видобутку бурштину, на «кришуванні» незаконної вирубки лісу, на наркотичному бізнесі, на гральному бізнесі. Тобто, в нас по суті на Рівненщині Національна поліція нова, хоча реформа в державі то відбувається, на Рівненщині вона не відбувається. В нас поліція лишилась, як і раніше, тим, що була міліція поки що, принаймні, тобто чисто кримінальною структурою, яка заробляє на горі людей. І на тому, що розграбовує державу. І я багаторазово про це виступав публічно і на центральних каналах, і з парламентської трибуни. І зібрали, збираємо підписи народних депутатів. Всі рівненські, крім депутатів з «Народного фронту», підписали. І я, і [PERSON], і [PERSON], і інші. [PERSON] має піти, і має прийти достойна людина, яка наведе тут порядок, яка буде працювати на реформування галузі, на нормальну правоохоронну систему, а не на це страхіття, яке відбувається і, на жаль, в області досі відбувається. [PERSON] чує нас і він підтвердив те, що [PERSON] звільнить і буде інша людина. Чомусь цей процес затягується. Сподіваюсь Міністр скоро виходить з відпустки і сподіваюсь він…Якщо справді [PERSON] хоче проводити реформу, то хай покаже це на ділі. Тому що по багатьох областях вони… ось ми що гірше чим Київська область, чи місто Київ? (питання ведучої: Ну власне ви говорите, що має бути нова людина. Чи є якісь, можливо, погляди чи знання, хто це може бути?) [PERSON].: Це не коректно буде народному депутату втручатись в цей процес, то це хай міністерство внутрішніх справ, хай Національна поліція на чолі з [PERSON] визначаються з цією людиною. Людина має бути зрозуміла на місці. А ми, як народні депутати, мусимо людину підтримувать, якщо вона нормально працює, а якщо погано, на думку громади, працює, якщо це буде такий самий бандіт, як [PERSON], то маєм сприяти, щоб його пошвидше в шию вигнати. Ну я сподіваюсь, що це буде достойна людина..» Позивач вважає, що, оприлюднена відповідачем інформація, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у мотивувальній частині позовної заяви, просять його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився повторно, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Також ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Як підставу своїх вимог, позивач зазначає те, що поширена та розміщена щодо нього інформація є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про його професійну діяльність, створити враження серед населення, колег про вчинення позивачем злочинів, є неправдивою, недостовірною, відтак не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації ганьбить честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації. Указані доводи позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, інформація, яка була поширена відповідачем, містить відомості про вчинення та причетність позивача до злочинів, зокрема щодо незаконного видобутку бурштину, незаконної вирубки лісів та інше. Однак, ця інформація спростовується наявними у справі наступними письмовими доказами. Позивач подав до матеріалів справи Довідку № 61-17102016/56210 серія ВІР № 0251614 про те, що позивач на території України станом на 18.10.2016 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Отже, зважаючи на вказаний документ, твердження відповідача щодо вчинення позивачем злочинних дій спростовуються. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була поширена інформацію про професійну діяльність позивача, а саме під час перебування позивача на посаді в.о. начальника УМВС України в Рівненській області з управління було викрадено бурштин-сирець і за це ніхто не покараний. Однак до матеріалів справи долучено копію наказу УМВС в Рівненській області від 28.11.2014 року № 3469, копію наказу МВС України від 30.12.2014 року № 1658, з яких вбачається, що винні за вказаним фактом особи встановлені і притягнуті до відповідальності. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У силу положень ст. 62 Конституції України, якою закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов'язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Відтак, поширення відповідачем інформації щодо позивача з чіткими неодноразовими твердженнями про вчинення ним злочинів, а саме щодо участі позивача у кримінальних схемах, бандитських конфліктах, пов'язаних з незаконним видобутком бурштину, незаконною вирубкою лісу, вчиненні інших злочинних дій, не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». Таку інформацію можливо перевірити на предмет її відповідності дійсності /здійснити перевірку істинності фактів і спростувати. Достовірність поширеної негативної інформації щодо позивача відповідачем не доведена, не підтверджена доказами. Як було зазначено вище, твердження відповідача щодо злочинних дій позивача спростовуються наявними матеріалами справи. Отже, зазначена інформація є недостовірною. Статтею 32 Конституції України передбачено право особи спростувати в судовому порядку недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Вказане право також закріплене у положеннях цивільного законодавства (статті 15, 277 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» звернута увага судів на ту обставину, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладенням у характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Суд вважає доведеним ту обставину, що оприлюднення тверджень народного депутата [PERSON] [INFO] на 29-му пленарному засіданні Верховної Ради України з урахуванням того, що вказаний виступ транслювався на телеканалі «Рада» та розміщений в мережі Інтернет на відеохостингу за наступним посиланням: [INFO], а також оприлюднення своїх тверджень під час участі [INFO] року в телепрограмі «[INFO]», яка транслювалась на ТРК «Рівне1», в якій відповідач брав участь, є поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Порівнюючи інформацію, яку поширив відповідач з наявними матеріалами справи, можливо безперечно зробити висновок, що, поширюючи таку інформацію відповідач мав на увазі особу та діяльність саме позивача. Надаючи оцінку твердженням позивача під час виступу [INFO] на 29 - му пленарному засіданні Верховної Ради України та під час виступу [INFO] року у телепрограмі «[INFO]» на ТРК «Рівне1», встановлено, що доказів, які підтверджували б правдивість поширеної інформації у матеріалах справи немає. Дані твердження, у разі, коли вони були б правдивими, мали б підтверджуватись чітко визначеними доказами. При цьому ці фактичні твердження мають такий характер, що зобов'язує підтверджувати або спростовувати їх, лише у певний спосіб. Згідно з ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас відповідачем не надано будь-яких доказів у підтвердження правдивості, достовірності поширеної ним інформація. Отже, враховуючи те, що інформація щодо позивача, яка поширена відповідачем [INFO] року на 29-му пленарному засіданні Верховної Ради України за текстом: « …Але, що відбувається на Рівненщині? Там начальником поки що в.о., правда, значить, Національної поліції назначений полковник [PERSON] - одіозна фігура, представник найгіршого мєнтовського складу, який тільки може бути, який весь час постійно буквально кожний тиждень виникає новий скандал, пов'язаний з тим, що бандити в пагонах так звані правоохоронці, насправді правопохоронці, беруть участь у корпоративних бандитських конфліктах, пов'язаних з незаконним видобутком корисних копалин, конкретно - бурштину, в першу чергу...». Також відповідач у цьому ж своєму виступі вказав: «…Серед білого дня з будівлі обласного управління внутрішніх справ під керівництвом полковника [PERSON] виносять - серед білого дня, вдумайтесь! - мішки, цілі мішки з бурштином: 136 кілограмів. Вартість кілограма ринкова від півтори десь до семи, максимум, тисяч доларів. Тобто орієнтовно на півмільйона доларів природного багатства, даного нам Богом, - нашого сонячного рівненського бурштину - винесли просто і не покараний ніхто…», а також поширена відповідачем [INFO] року під час участі у телепрограмі «[INFO]» на ТРК «Рівне1», а саме: « …А чогось Рівненщину реформа обійшла. В нас в.о. начальника міліції вже давно був призначений [PERSON], дуже одіозний персонаж. Особа, яка прославилась тим, що постійно так звані правоохоронці, насправді такі як [PERSON] і його підлеглі правопохоронці, це відверті бандити, які в нормальній країні мали б сидіти, а не бути в Національній поліції навіть в.о. Всі знають, що в нас міліція сидить на «кришуванні» незаконного видобутку бурштину, на «кришуванні» незаконної вирубки лісу, на наркотичному бізнесі, на гральному бізнесі. Тобто, в нас по суті на Рівненщині національна поліція нова, хоча реформа в державі то відбувається, на Рівненщині вона не відбувається. В нас поліція лишилась як і раніше тим, що була міліція поки що, принаймні, тобто чисто кримінальною структурою, яка заробляє на горі людей. І на тому, що розграбовує державу. І я багаторазово про це виступав публічно і на центральних каналах, і з парламентської трибуни. І зібрали, збираємо підписи народних депутатів. Всі рівненські, крім депутатів з «Народного фронту», підписали. І я, і [PERSON], і [PERSON], і інші. [PERSON] має піти, і має прийти достойна людина, яка наведе тут порядок, яка буде працювати на реформування галузі, на нормальну правоохоронну систему, а не на це страхіття, яке відбувається і, на жаль, в області досі відбувається. [PERSON] чує нас і він підтвердив те, що [PERSON] звільнить і буде інша людина. Чомусь цей процес затягується. Сподіваюсь Міністр скоро виходить з відпустки і сподіваюсь він…Якщо справді [PERSON] хоче проводити реформу, то хай покаже це на ділі. Тому що по багатьох областях вони… ось ми що гірше чим Київська область, чи місто Київ?... А ми, як народні депутати, мусимо людину підтримувать, якщо вона нормально працює, а якщо погано, на думку громади, працює, якщо це буде такий самий бандіт, як [PERSON], то маєм сприяти, щоб його пошвидше в шию вигнати. Ну я сподіваюсь, що це буде достойна людина..» не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, така інформація вважається недостовірною та підлягає спростуванню. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Досліджуючи вказані поняття у контексті їх захисту від протиправних дій з боку інших осіб, слід відзначити наступне. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Суд враховує те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною; створює у широкого кола осіб (кому вказана інформація стала відомою) викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень/злочинів, що, безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права, необхідно керуватись роз'ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в яких серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документу тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про зобов'язання відповідача спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, який вона була поширена, а саме шляхом виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України та виступу в телепередачі «[INFO]» на ТКР «Рівне1», підлягають задоволенню. Крім того, позовна заява містить вимогу про покладення судових витрат по справі на відповідача. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У матеріалах справи містяться докази сплати позивачем судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп. за позовними вимогами немайнового характеру . Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. Враховуючи вищевказане та

Outcome: approved