Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 10516 грн. 57 коп., витрати пов'язанні за послуги аварійного комісара у сумі 764 грн. 66 коп. та судовий збір по справі, посилаючись на ті підстави, що 14.08.2011 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, з вини відповідача у результаті якої був пошкоджений автомобіль «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], який був застрахований в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», з 02.02.2011 р. по 01.02.2012 р., однак на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому 21.11.2011 р. потерпілий повідомив про страховий випадок з метою отримання страхового відшкодування він звернувся до МТСБУ, але зазначена шкода не була відшкодована відповідачем та договірних зобов'язань між позивачем, відповідачем та потерпілим не було, таким чином МТСБУ відшкодував заподіяну шкоду власника транспортного засобу, який не був застрахований. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши через канцелярію суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги пітримує у повному обсязі, просить їх задовльнити та слухати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився про слухання справи повідомлявся належним чином через сайт «Судова влада України», а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутності згідно ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.08.2011 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивач пошкодив автомобіль ВАЗ д.н.з. [NUMBER], [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2011 р. [PERSON] було визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаноїДТП (а.с. 14). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пошкоджений автомобіль ВАЗ д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», з 02.02.2011 р. по 01.02.2012 р., однак на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому 21.11.2011 р. потерпілий повідомив про страховий випадок з метою отримання страхового відшкодування він звернувся до МТСБУ (а.с. 10-13, 15) Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На виконання положень п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач залучив до аварійного комісара для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у зв'язку із чим МТСБУ понесло збитки у розмірі 764 грн. 66 коп. (а.с.24). Згідно звіту № 137/12/11 від. 05.12.2011 р., який складений спеціалістом СПЦ ФОП [PERSON] був визначений розмір завданих збитків 12619 грн. 88 коп. в.т.ч. ПДВ 2103 грн. 31 коп.; 12619 грн. 88 коп. : 1.2 = 10516 грн. 57 коп. 12619 грн. 88 коп. - 10516 грн. 57 коп. = 2103 грн. 31 коп. (а.с.16-23). Згідно із ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи позивач 20.04.2012 р. здійснив виплату відшкодування потерпілому у розмірі 10516 грн. 57 коп. (а.с.25). У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином. За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем завданий йому розмір матеріального збитку, який відповідно до звіту № 317/12/11 складає 10516 грн. 57 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved