Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У поданому до суду позові [PERSON] просить захистити його честь та гідність стягнувши з [PERSON] 10000, 00 гривень та [PERSON] 10000, 00 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами: в судовому засіданні Апеляційного суду Запорізької області при розгляді справи № 22-ц/778/148/15 відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] висловлювали хибну інформацію про позивача, що порушило його честь та гідність та вплинуло на результат розгляду вище вказаної справи. Так, на думку позивача його образили фрази відповідача [PERSON] викладені у позовній заяві на аркушах 5-6 матеріалів справи. Крім того, на думку позивача його образили фрази відповідача [PERSON] викладені у позовній заяві на аркушах 7-8 матеріалів справи. У поданій зустрічній позовній заяві [PERSON] просить захистити її честь та гідність зобов'язавши [PERSON] вибачитися перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь та гідність та стягнути з [PERSON] 15000, 00 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами: відповідач [PERSON] двічі звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовами до неї про стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка була завдана йому в наслідок ДТП, яке трапилося 13.07.2011 року, скоєне її онуком - [PERSON] Під час розгляду вказаних цивільних справ [PERSON] допускав вислови на її адресу вказані в зустрічному позові на аркушах 61-62 матеріалів даної справи, які принижують на думку [PERSON] її честь та гідність. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав повністю, просить позов задовольнити вказавши, що суму моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідачів оцінює на власний розсуд. Крім цього вказав, що всі висловлювання вказані ним у позові можна прослухати на записах, які містяться на диску доданому до позовної заяви. Проти зустрічного позову заперечував посилаючись на те, що у [PERSON] не має жодного доказу в підтвердження викладених у її позовній заяві обставин. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала, вважає, що позивачем не наведено жодних належних та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала, зазначила, що всі ті фрази, які містяться на аудіо записі та які вона говорила в судових засіданнях вона визнає. Однак не вважає їх образливими для позивача. Крім того, вважає що вона виконувала свої обов'язки представника належно захищаючи саме свого клієнта [PERSON], а не позивача [PERSON], здійснюючи надані їй повноваження етично та коректно до інших учасників судового засідання по вище вказаних справах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання що позов [PERSON] є недостатньо обґрунтованим і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, підтверджуючих вимоги, викладені в позовній заяві, суд вважає, що позов [PERSON] не достатньо обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Зустрічна позовна заява [PERSON] також є не достатньо обґрунтованою та задоволенню не підлягає з вище викладених підстав. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, ЦПК України встановлено процедуру визнання судом доказів наданих сторонами по справі належними та допустимими, що відповідає практиці Європейського суду з якої випливає, що конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980). Крім того, цивільним процесуальним законом забезпечена рівність, змагальність сторін та можливість реалізувати свої процесуальні права в наданні доказів в межах та в кількості, які на думку сторін можуть підтвердити або спростувати викладені у справі обставини, реалізовувати право надання сторонам правової допомоги та інші права передбачені законом. Однак саме суд оцінює докази та

Outcome: dismissed