Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 2013 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Сумісне життя з [PERSON] не склалося та з грудня 2018 року вони припинили спільне проживання. Донька [PERSON] перебуває на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] не надає. Він є здоровим, працездатним чоловіком, працює, має можливість надавати матеріальну допомогу. Крім доньки [PERSON] , утриманців у нього немає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, до повноліття дитини. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати по оплаті послуг адвоката. Позивач в судове засідання не з`явилась, сповіщалась судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, відповідач виклав письмові заперечення проти позовних вимог. Просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, в розмірі 859 грн. 50 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Під час судового розгляду відповідач позовні вимоги позивачки визнав частково, пояснивши, що дійсно він проживав однією сім`єю з позивачкою з березня 2013 року по листопад 2018 року. За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. За час спільного проживання він оформлював два банківських кредити, один з яких вже сплатив, а інший ще не повністю. На даний час він працює інженером ПАТ «Вовчанський агрегатний завод», має постійне джерело доходу у розмірі близько 6 - 7 тис. грн. Він не одружений, спільно проживає зі своєю матір`ю, яка є інвалідом та знаходиться на його утриманні. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду та не оспорюється сторонами, згідно даних фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] ( а.с. 4). Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, наявність нерухомого майна, постійного джерела доходу, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Посилання відповідача на недостатню спроможність по сплаті аліментів, оскільки він сплачує банківський кредит та разом із ним проживає його мати [PERSON] , 1961 року народження, суд вважає безпідставними. Так, остання не є особою, яка досягла пенсійного віку та відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона потребує відповідної сторонньої допомоги. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (наявність у нього інших, крім дочки, утриманців, тощо), судом не встановлена. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання доньки, а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1921 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. Окрім цього, підлягають до задоволення і судові витрати на правничу допомогу адвоката, так як відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до квитанції адвоката від 20 лютого 2019 року [PERSON] сплачено адвокату грошову винагороду (гонорар) в сумі 1500 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved