Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У лютому 2019 року представник позивача - адвокат Гайдаржи А.В. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення створеної відповідачем комісії від 01.09.2017 № 31 щодо розгляду та задоволення акту про порушення від 02.08.2017 № 00025558; стягнути з відповідача на користь позивача 16422,28 грн. вартості невідпущеного газу та 10000,00 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є споживачем природного газу, який відповідач постачає за адресою: [ADDRESS] . 02.08.2017 при перевірці за вказаною адресою дотримання вимог Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, (далі - Кодекс ГРМ) працівниками відповідача був складений Акт про порушення №00025558, відповідно до якого встановлено, що позивач має несанкціонований газопровід. 01.09.2017 відповідачем на підставі вказаного Акту прийнято рішення у формі протоколу та складено Акт-розрахунок, яким нараховано позивачу заборгованість за не облікований спожитий об`єм газу в розмірі 3795,64 грн. Дії відповідача по відключенню її будинку від постачання газу та донарахуванню вартості природнього газу позивач вважає неправомірними, оскільки відповідачем порушено порядок створення комісії по розгляду акту про порушення, а тому така комісія не мала повноважень щодо його розгляду. Крім того, відповідач незаконно припинив постачання газу до будинку позивача без направлення відповідного повідомлення про подальше відключення, що завдало позивачу матеріальної та морально ї шкоди. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні вимог відмовити, а також надав клопотання про закриття на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним рішення, оформленого протоколом засідання комісії відповідача від 01.09.2017, яким задоволено акт про порушення, так як така вимога не може розглядатися в судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 січня 2020 року провадження у зазначеній частині закрито, на підставі п.1 ч. 1ст. 255 ЦПК України. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.03.2020 року апеляційну скаргу представника позивача, в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 січня 2020 року задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 січня 2020 року скасовано, цивільну справу в частині позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення створеної відповідачем комісії від 01 вересня 2017 року № 31, щодо розгляду акта про порушення від 02 серпня 2017 року № 00025558, повернуто до того ж суду для продовження, в цій частині, розгляду - іншим складом суду. Протоколом автоматичного розподілу судових справ між суддями від 17.06.2020 р. справу було розподіллено головуючому судді Губницькому Д. Г . Ухвалою від 19.06.2020 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні вказаним у позові. Представник відповідача в судових засіданнях проти позову в цій частині також заперечував заперечував. Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що 02.08.2017 р. при перевірці дотримання позивачем вимог Кодексу газорозподільних систем за адресою проживання позивача ( [ADDRESS] ) працівниками відповідача було складено акт про порушення N900025558, відповідно до якого у позивача виявлено порушення, що полягало у наявності несанкціонованого газопроводу. 01.09.2017 р. комісією відповідача прийнято рішення у формі протоколу про задоволення вказаного вище акту про порушення (витяг з протоколу додається) та складено акт-розрахунок необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості, яка склала 3795,64 грн. Відповідно до п. 8, 9 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. До складу комісії з розгляду актів про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів. Крім того, Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора. У разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника. Остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення затверджується наказом Оператора ГРМ. Отже, комісія відповідача вважатиметься уповноваженою розглядати акти про порушення при наявності одночасно таких умов: 1) до складу комісії має входити не менше трьох представників відповідача зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, 2) членів комісії має бути персоналізовано, 3) до затвердження остаточного складу комісії, відповідачем запрошено для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора, 4) остаточний склад комісії має бути затверджено наказом відповідача. Однак, створена відповідачем комісія вказаним вище вимогам не відповідає. Так, на адвокатський запит представника позивача відповідачем було надано інформацію, що представник метрологічної інформації на засідання комісії не запрошувався, оскільки у даній справі висновків цих фахівців не потребувалося. У частині запрошення представника Регулятора, відповідачем надано копію листа від 29.09.2016 про запрошення представника Регулятора на засідання комісії, яке відбудеться 30.09.2016. Тобто таке запрошення взагалі не має відношення до акту про порушення, складеного 02.08.2017 відносно позивача. Також, відповідно до наказу відповідача від 30.03.2017, ним було затверджено остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення. Зі змісту цього наказу та інформації, наданої на адвокатський запит, очевидно, що відповідач взагалі не запрошував для участі на постійній основі у складі комісії уповноважених представників метрологічної організації та територіального органу Регулятора. До того ж, до кладу комісії включено посаду юриста, представника метрологічної організації та Регулятора без зазначення прізвища та ініціалів самого члена комісії. В той час, як інших членів комісії персоналізовано. Цей факт вказує на те, що відповідачем порушено порядок створення комісії по розгляду акту про порушення, складеного відносно позивача, а тому така комісія не має повноважень щодо розгляду вказаного акту про порушення. Вказані норми Закону відповідачем не дотримані та не спростовані. Недотримання вимог порядку складення акту про порушення спричиняє його недійсність та, відповідно, позбавляє комісію оператора ГРМ підстав для здійснення донарахування, що також висловлено Верховним Судом у постановах від 04.04.2018 р. №914/1178/17 та від 12.04.2018 р. №904/4320/17. Згідно ст.1, п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. (ч. 1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів»). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення комісії ПАТ «Миколаївгаз» від 01.09.2017 р. №31 щодо розгляду та задоволення акту про порушення від 02.08.2017 р. №00025558. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Так, позивачем, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надано: договір про надання правової допомоги від 19.10.2018 року, квитанцію від 19.10.2018 року, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 26.11.2020 року. У зв`язку з малозначністю справи, ціною позову у 26422,28 грн. - вимоги представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 - неспівмірні зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. З огляду на викладене, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved