Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб, укладений 17.12.2015 між нею та [PERSON] Від шлюбу мають спільну дитину доньку Олександру, [INFO]. В обґрунтування позовних вимог, зазначає про те, що внаслідок втрати взаєморозуміння та постійних скандалів, в тому числі в присутності сторонніх осіб та в громадських місцях їхнє спільне життя з відповідачем не склалося. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та пояснила суду, що з травня 2017 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружні обов'язки не підтримують. Дитина проживає разом з нею. За час окремого проживання чоловік матеріальної допомоги не надає. Крім того, зазначила, що наразі у неї вже є стосунки з іншим чоловіком, а тому збереження сім'ї суперечить її інтересам. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, укладеного між ним та позивачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 17.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище - Токар) К.В. укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Путиловицької сільської ради Лугинського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії І-ТП № 130256, виданого 18.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лугинського районного управління юстиції у Житомирській області. Від шлюбу мають спільну дитину доньку Олександру, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 256004, виданого виконавчим комітетом Путиловицької сільської ради Лугинського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Судом встановлено, що внаслідок втрати взаєморозуміння та постійних скандалів, в тому числі в присутності сторонніх осіб та в громадських місцях спільне життя сторін не склалося. Статтею 56 Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного Кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved