Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У лютому 2016 р. Банк звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що згідно кредитного договору №DNH4KP25690573 від 24 серпня 2006 р. відповідач отримав кредит в сумі 1090,70 грн. зі сплатою 25,08% річних на суму залишку, але у звязку з порушенням умов договору станом на 14 січня 2016 р. нарахована заборгованість в сумі 14126,55 грн., яка складається з 577,37 грн. заборгованості за кредитом, 3669,82 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 8730,48 грн. пені за прострочення виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 648,88 грн. (процентна складова), яку просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник Банку не зявився, суду надана заява про розгляд справи без його участі. Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, надалі в судове засідання не зявився (а.с.33-35). Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази в справі, встановив такі обставини. Згідно заяви [PERSON] за №DNH4KP25690573 від 24 серпня 2006 р., він просив Банк надати йому кредит 1090 грн. строком на 12 місяців - по 24 серпня 2007 р., проценти за користування 2,09 в місяць, а Банк у відповідному розділі заяви погодився таку послугу надати із застереженнями: проценти за користування кредитом нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення заборгованості (кредит, проценти, комісія) здійснюється 28 число кожного місяця платежем 103,89 грн. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно п. 4.2. Умов при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Банком не надано доказів що долучені ним до справи копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) підписані відповідачем, тому не приймає як встановлення обставини справи - зазначення в них 5 річного строку позовної давності (п.5.5.), підстав нарахування штрафів (фіксованої та складової частини) (п. 5.3.). Тому позовні вимоги про стягнення фіксованої та процентної складової штрафу задоволенню не підлягають, оскільки не доведено погодження таких умов сторонами кредитного договору. Згідно електронних виписок по руху коштів за кредитним договором (файл 2909) 14 червня 2013 р. була облікована видаткова операція списання з розрахункової картки 1,45 грн. за рахунок кредиту №29095500276015 (№ рахунку відповідача) та прибуткова - спрямування 1,45 грн. на погашення заборгованості перед ПАТ «Інгосстрах» за кредитним договором №DNH4KP25690573 від 24 серпня 2006 р. Проте це не може слугувати підставою вважати цю подію перериванням строку позовної давності, оскільки не вбачається факту визнання боргу погашенням його самим відповідачем, тобто його волевиявлення (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Востаннє відповідач погасив суму заборгованості за кредитом 26 лютого 2007 р. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового погашення заборгованості, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Розрахунок боргу кредиту, процентів за користування кредитом, пені, який враховує підвищення розміру процентів за прострочення сплати заборгованості, відповідач не спростував, тому суд вважає його доведеним. Останній платіж, який включав до себе усі складові боргу, кредит, проценти за користування кредитом, комісію відповідач повинен був сплатити у серпні 2007 р., що є строком виконання основного зобовязання За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Враховуючи наявність прострочення шомісячних кредитних зобовязань та сплив трирічного строку позовної давності за ними, то позов задоволенню не підлягає. Суд звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 19 жовтня 2016 р. в справі 761/6313/14-ц) у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики, проценти за позикою за весь строк користування позиченими коштами тощо. При цьому проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Але в наведеній постанові не вирішувалося питання про застосування позовної давності, а в постанові від 16 листопада 2016 р. в справі 756/17216/13-ц Верховний Суд України відзначив, що саме від строку виконання строку основного зобовязання, підліковується строк позовної давності. Як вбачається з розрахунків банку, ним нараховувалися проценти за користування кредитом та пеня до моменту звернення до суду, але дотримання строків позовної давності щодо частини процентів та пені (нарахованих не більше за три та один рік до звернення до суду, відповідно), які є додатковими вимогами по відношенню до основного зобовязання, строк позовної давності за яким сплив, не має правового значення. Відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed