Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. У підтвердження позовних вимог вказала, що є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №1571, в якому зареєстрований відповідач. Інша 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , яка не заперечує проти позовних вимог [PERSON] .. [PERSON] з грудня 2016 року не проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №1571, в якому зареєстрований відповідач. Інша 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , яка не заперечує проти позовних вимог [PERSON] .. [PERSON] з грудня 2016 року не проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] , згідно ст.405 ЦК України, втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] , оскількине проживає в ньому без поважних причин з грудня 2016 року.

Outcome: approved