Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору без номера від 12 травня 2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач, отримавши кредитні кошти, свої договірні зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 14623 грн. 62 коп., що включає в себе: заборгованість за кредитом - 2345,90 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 12277,72 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (відсоткова складова) - 533,37 грн., а також заборгованість у розмірі 3956 грн. 28 коп., яка була стягнута судовим наказом Тростянецького районного суду від 24 січня 2009 року. За виключенням вже стягнутої заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11700 грн. 71 коп. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений, подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала і просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Вислухавши відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525-527 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, судом встановлено, що 12.05.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON], шляхом оформлення між ними відповідної заяви на отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку №б/н, виданої до 05/09, зі сплатою відсотків за користування цим кредитом та ознайомлення і погодження відповідача з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою й Тарифами банку, був укладений договір про надання банківських послуг (а.с. 11). Зобов'язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї виникла перед кредитором заборгованість у розмірі 11700 грн. 71 коп. (а.с. 7-9). Відповідно до ст. 634 ЦК України укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором приєднання. Згідно із ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовної давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Із заяви від 12 травня 2006 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»і [PERSON], убачається, що строк дії картки, виданої останній, становить три роки до п'ятого місяця 2009 року. Відповідно до виписки по вказаному картковому рахунку останній платіж за умовами договору відповідач здійснив 05.04.2008 року, після чого грошові зобов'язання за цим договором нею більше не виконувались, дія картки закінчилась 31 травня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у лютому 2015 року. Враховуючи викладене, перебіг строку позовної давності настав у травні 2008 року, коли для відповідача настав строк погашення чергового платежу, після здійснення ним останнього платежу по вказаному рахунку у квітні 2007 року, а тому у позові слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Суд також приймає до уваги, що дія картки відповідача не пролонгувалася, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що після закінчення строку дії договору банк видавав боржнику грошові кошти і нову платіжну картку, а боржник у повній мірі виконав свої зобов'язання за договором від 12 травня 2006 року, тому початок перебігу строку позовної давності є травень 2007 року. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), про причини пропуску строку давності представник позивача не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed