Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] грошову компенсацію моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області у сумі 250\~000,00 грн. В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, 01.03.2013 р. її чоловік [PERSON] звернувся до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою про те, що у період з 08.02.2013 р. по 6.02.2013 р. медичні працівники 1 полового будинку м. Миколаєва, а також жіночої консультації №1 полового будинку №1 через неналежне виконання ними своїх професійних обов`язків, внаслідок несумлінного до них ставлення, завдали значну шкоду здоров`ю його дружини [PERSON] Відомості за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, яке внесено до ЄРДР під №12013160020001426, і у даному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. 30.09.2013 р. старшим слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях складу кримінального правопорушення. У період з 01.03.2013 р. по 30.03.2013 р. слідчим допитана потерпіла [PERSON] та свідок [PERSON] , інших слідчих дій проведено не було. У 2015 році позивачка дізналася, що вказане кримінальне провадження закрите, та представник потерпілої звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову від 30.09.2013 р. про закриття вказаного кримінального провадження. У період з кінця березня 2013 р. до початку 2015 р. слідчий у справі в усних бесідах повідомляла, що у справі призначено судово-медичну експертизу і справа направлена для її проведення до м. Києва. 20.04.2015 р. заступником прокурора Центрального району м. Миколаєва винесена постанова про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, і надані письмові вказівки щодо проведення необхідних слідчих дій, я проведення яких доручено слідчому Волошину. 27.10.2015 р. прокурором прокуратури Центрального району м. Миколаєва начальнику СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було направлено клопотання про відсторонення слідчого Волошина від проведення досудового розслідування, і 28.10.2015 р. ним направлено письмові вказівки щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні. Через відсутність проведення слідчих дій, 28.01.2016 р. прокурором прокуратури Центрального району м. Миколаєва знову було направлено письмові вказівки щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні із зазначенням терміну їх проведення. 10.05.2016 р. у ході вивчення матеріалів досудового розслідування заступником начальника СУ УМВС України в Миколаївській області встановлено, що досудове розслідування знаходиться у незадовільному стані, не проведені першочергові слідчі дії, судово-медичну експертизу.18.05.2016 р. матеріали кримінального провадження направлені для проведення експертизи до МОБСМЕ, однак справа була повернута без проведення експертизи, через відсутність певних матеріалів. У жовтні 2017 р. слідчий направила матеріали провадження до МОБСМЕ для проведення судово-медичної експертизи, які були безпідставно повернуті. 10.05.2018 р. матеріали кримінального провадження направлені для проведення експертизи до МОБСМЕ, однак 21.05.2018 р. начальником МОБСМЕ на адресу слідчого направлено листа з проханням про дозвіл не проводити дану експертизу, оскільки даний фігурант справи - лікар [PERSON] є дружиною лікаря судово-медичного експерта міжрайонного відділення Вітовського району МОБСМЕ Гриценка І.В. Слідчий Співак Н.М. порушуючи приписи ч.1 ст. 80 та ч.1 ст. 79 КПК України забрала матеріали кримінального провадження з експертної установи. 21.03.2018 р. та 28.02.2018 р. позивачем направлялися скарги прокурору Миколаївської області щодо недотримання строків досудового розслідування в порядку ст. 308 КПК України, які не були розглянуті та було зазначено, що кримінальне провадження втрачено, проводиться службова перевірка. Наразі позивачу відомо, що матеріали провадження частково відновлені та лише 02.07.2018 р. направлені до Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України для проведення комісійної експертизи, де черга на проведення експертиз складає більше 2 років. Майже 6 років під час досудового розслідування обставин зазначеного кримінального провадження судово-медичну експертизу проведено так і не було внаслідок неправомірної бездіяльності органу досудового розслідування, тоді як для даної категорії справ проведення експертизи є обов`язковою слідчою дією. Таке тривале проведення досудового розслідування позбавляє потерпілу права на справедливий суд, оскільки якщо провадження буде направлено до суду, відповідно д положень п.2 ч.1 ст. 49 КК України особу, яка вчинила злочин, буде звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до такої відповідальності. Досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні триває майже 6 років, за цей час змінювались слідчі, в провадження якого перебувала справа, однак не змінювався їх підхід до розслідування, у зв`язку з чим позивачу спричинено значних душевних страждань (моральної шкоди), яку вона оцінює в сумі 250\~000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Миколаївській області у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб. Крім того, дії чи бездіяльність працівників поліції щодо неналежного розслідування кримінального провадження позивачем не оскаржувалися до суду. Незгода позивача з прийнятими у кримінальному провадженні за її заявою рішення не є підставою стверджувати про наявність фактів бездіяльність правоохоронного органу, про що вказано у відзиві від 21.03.2019 р. Зазначила, що саме по собі розслідування кримінального правопорушення , передбаченого ст. 140 КК України- це досить складна справа і не може бути швидко розслідувана. До того ж без проведення експертизи неможиво встановити ступінь тяжкості завданої шкоди, від чого залежить правильна кваліфікація правопорушення. В свою чергу, зібрати матеріали для проведення експертизщи вони змогли тільки в травні 2019 року, отже після проведення експертизи буде визначена можлива правильна кваліфікація кримінального правопорушення і тоді можна бути встановити винних осіб. Також зазначила та надала суду довідку по кримінальному провадженні, що 17.05.2019 р. до Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України направлено постанову про проведення комісійної судово-медичної експертизи, кримінальне провадження, медичні картки та гістологічний архів. Представник Управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір моральної шкоди у 250000,00 грн., який є необґрунтованим та таким, що призведе до незаконного збагачення позивача, про що зазначено у відзиві від 20.06.2019 р. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Витягу з кримінального провадження №12013160020001426 від 01.03.2013 р. за ч.1 ст. 140 КК України, в період часу з 08.02.2013 р. до 26.02.2013 р. працівниками 1 Полового будинку, а також гінекології 1 полового будинку, через неналежне виконання ними своїх професійних обов`язків [PERSON] було нанесено значну шкоду її здоров`ю. Відповідно до Протоколу засідання клініко-ескпертної комісії Управління охорони здоров`я облдержадміністрації №10 від 01.04.2013 р., Вагітна [PERSON] 07.02.2013 р. надійшла самостійно до полового будинку №1. Пологи відбулися 08.02.2013 р., народила живого хлопчика вагою 1450,0 гр., зріст 53 см. 11.02.2013 р. (на 4 добу після пологів) виписана додому у задовільному стані з рекомендаціями. Показів для додаткового обстеження породіллі при виписці зі стаціонару не було. 25.02.2013 р.зі скаргами на підвищення температури, помірний біль внизу живота звернулася [PERSON] у ж/к на 17 добу після пологів. Жінка оглянута лікарем [PERSON] , зроблено [PERSON] з діагнозом: субінволюція матки направлена до гінекологічного відділення. 25.03.2013 р. до гінекологічного відділення не поступила. 26.03.2013 р. звернулася до приватного гінеколога. При огляді розпочалась кровотеча, запропоновано госпіталізацію в гінекологічне відділення, 26.02.2013 р. о 14.00 самостійно поступила у гінекологічне відділення полового будинку №1, де після огляду лікарями прийнято рішення провести вишкрібання стінок порожнини матки на фоні антибіотикотерапії, катетеризації вен, в/в введення окситоцину, згода на проведення операції була отримана. Операція ускладнилась перфорацією матки. Перфорація матки може бути ускладненням будь-якого медичного втручання при внутрішньо маткових маніпуляціях і зустрічається приблизно у 1 % випадків, головне вчасно надати необхідну хірургічну допомогу. З лікарями полового будинку №1 при проведенні позапланові заняття по виконанню наказів МОЗ «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» №417, 906, 624, 782. Лікар вищої категорії [PERSON] направлена на курси підвищення кваліфікації з подальшою переатестацією. Всі лікарі попереджені про неприпустимість подібних фактів у проведенні всіх внутрішньо маткових маніпуляцій, з метою запобігання ускладнень. Постановою старшого слідчого Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Бринзою О.В. від 30.09.2013 р. закрито кримінальне провадження №12013160020001426 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 14.02.2014 р. першим заступником начальника Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області надано вказівки по кримінальному провадження №12013160020001426 у порядку ст. 39 КПК України, із зазначенням поінформувати в строк до 29.03.2014 р. про виконання вказівок. Постановою заступника прокурора Центрального району м. Миколаєва Новохатським Д.В. від 20.04.2015 р. скасовано постанову старшого слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Бринзи О.В. від 30.09.2013 р. про закриття кримінального провадження, а матеріали досудового розслідування направлено слідчому для подальшого досудового розслідування. 20.04.2015 року прокурором прокуратури району Н.Синєглазовою надано начальнику СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області вказівки про проведення слідчих дій в порядку п.4 ч.2 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні №12013160020001426 від 01.03.2013 р, і вирішено повідомити прокуратуру про подальший хід досудового слідства та виконання вказівок у строк до 10.05.2015 р. 27.10.2015 року прокурором прокуратури району Н.Синєглазовою надано начальнику СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області клопотання про відсторонення слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Волошина С.О. від проведення досудового розслідування к вказаному вище кримінальному провадженні, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчі дії не виконуються, в порушення вимог ст.ст.2, 25, 38, 84 та 91 КПК України першочергові заходи, спрямовані на встановлення обставин вчинення вказаного правопорушення, слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області не вживаються, не вживались і заходи, спрямовані на встановлення свідків вчинення кримінального правопорушення, осіб, які його вчинили. 28.10.2015 року прокурором прокуратури району Н.Синєглазовою надано начальнику СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області вказівки про проведення слідчих дій в порядку п.4 ч.2 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні №12013160020001426 від 01.03.2013 р, і у строк до 3.11.2015 р. повідомити прокуратуру про хід досудового слідства та виконання вказівок. 28.01.2016 року Прокурором Миколаївської міської прокуратури №1 Т.І. Цибух старшому слідчому СВ Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області надано вказівки у кримінальному провадженні №12013160020001426 від 01.03.2013 р, і вказано про повідомлення у строк до 26.02.2016 р. про результати виконання вказівки необхідно повідомити прокуратуру з наданням матеріалів провадження. У 2016 році Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області Центральному ВП ГУНП в Миколаївській області надано вказівки у кримінальному провадженні №12013160020001426, і вказано про проінформування про виконання вказівок у строк до 20.05.2016 р. Згідно Довідки по кримінальному провадженню № 120131600020001426 , яку долучив відповідач на вимогу суду, в даному провадженні були виконані наступні слідчі дії а саме 08 травня 2019 року складено план слідчих дій, направлених на зясування всіх обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності; 08.05.2019 року за запитом отримано гистологічний архів потерпілої, 10-18 травня 2019 року направлені доручення оперативним підрозділам щодо встановлення медичних працівників, які надавали медичну допомогу [PERSON] , на різних стадіях та допитати їх в якості свідків; допитано в якості свідка лікаря-гінеколога [PERSON] і 17.05.2019 року направдено до головног бюро СМЕ МОЗ України постанову про проведення комісійної судово-медичної еспертизи та матеріали кримінального провадження. Отже надана довідка спростовує твердження представника відповідача стосовно того, що неможливо було раніше призначити експертизу за відсутності гистологічного архіву потерпілої - адже за запитом слідчого від 08 травня 2019 року вони отримали запитувані матеріали в той же день. Доказів того, чи були відповідні запити до травня 2019 року та медичними установами слідчому було відмовлено - матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України гарантоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи,а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є обєктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. У рішенні по справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт спричинення їй, як потерпілій у кримінальному провадженні , моральної шкоди. Крім того, суд дадково звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.12 КК України, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Відповідно до санкції ч.1 ст. 140 КК України, за якою відкрито вказане кримінальне провадження 02 березня 2013 року, за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого - предбачене покарання у вигляді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк. Таким чином це є злочином невеликої тяжкості. Так, за ст. 49 ч.1 п.2 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Отже, досудовим розслідуванням , яке триває вже понад шість років з часу можливого вчинення кримінального правопорушення, потрепілою у якому вважає себе позивачка, - тобто вже поза межами строків притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення такого правопорушення винних осіб. А отже такою тривалою безліяльністю слідчими відповідача фактично позбавлено позивачку права на отримання тієї сатисфакції, яку вона вважала справедливою - на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Таким чином, суд вважає, що позивачка зазнала моральних страждань з приводу незаконної бездіяльності посадових осіб внаслідок неналежного та тривалого досудового розслідування кримінального провадженні №12013160020001426 від 01.03.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.140 КК України, тобто протиправної поведінки щодо тривалої бездіяльності по розгляду заяви у розумні строки, а тому позов підлягає задоволенню частково за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди у сумі 25 000 гривень, яку суд вважає достатньою для відшкодування моральних страждань позивача. Відповідачі по справі є бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а тому суд стягує вищезазначені суми моральної шкоди з Державного бюджету України Державної казначейської служби України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: partial