Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає разом із своїм чоловіком [PERSON], сином [PERSON] та онуком - [PERSON]. Батьками її онука є відповідач по справі - [PERSON] та її дочка [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивачка раніше проживала разом із дочкою [PERSON] в м. Маріуполі, де і народилась дитина [PERSON], але після загострення військового конфлікту, у кінці січня 2015 року, вони вирішили переїхати до м. Суми. У липні 2015 року її дочка [PERSON] поїхала разом із подругою на відпочинок до м. Маріуполя, однак додому не повернулася, оскільки померла внаслідок отруєння. Після смерті матері дитина залишилась постійно проживати з позивачкою. Відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, не приймає участі у її розвитку, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову виховання. На теперішній час позивачка не може здійснювати повноцінний захист прав та інтересів дитини, оскільки цим правом наділені лише батьки, а у разі їх відсутності чи позбавлення батьківських прав - особи, що їх заміняють. Вказана обставина, та вказані вище причини і є підставою для звернення до суду з позовом. На підставі викладеного, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Позивачка у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Пояснив суду, що з матір'ю дитини - [PERSON] вони мешкали в м. Маріуполі з березня 2013 року по серпень 2013 року, після чого він пішов з родини. У січні 2015 року його син разом з матір'ю та бабусею переїхали до м. Суми. У липні 2015 року [PERSON] знову приїхала до м. Маріуполя, де вони деякий час мешкали разом, а [INFO] року вона померла від отруєння. З цього часу дитина стала проживати разом з бабусею у м. Суми. Він жодного разу не приїжджав до дитини, оскільки не мав можливості через велику відстань. З 04.05.2016 року він відбуває покарання у Маріупольському слідчому ізоляторі. Після смерті матері дитини він оформив пенсію по втраті годувальника, відкрив банківську картку, проте певний час витрачав вказані кошти на свої потреби. На теперішній час він направив картку позивачці для використання коштів за призначенням. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала висновок Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради про доцільність задоволення вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради, в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Прокурор вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] його батьківських прав відносно неповнолітнього сина підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є позивачка по справі [PERSON] та її чоловік [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та [INFO] року у них народилась спільна дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 26 березня 2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільної стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецькій області. (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 27 липня 2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий напис № 1179 [PERSON] померла [INFO] року. (а.с. 10). На теперішній час дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 12). Згідно довідки №01-66/29, виданої 29 січня 2016 року завідуючою Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №19 «Рум'янек», батько [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає, не відвідує батьківські збори, святкові заходи, не цікавиться успішністю та здоров'ям дитини, приводить та забирає хлопчика із садочка та оплачує харчування бабуся. (а.с. 13). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] №65 від 03 лютого 2016 року, кожен раз при відвідуванні дитячої поліклініки, дитина знаходилась у супроводі бабусі [PERSON]. (а.с. 14). Відповідач за місцем проживання в [ADDRESS], характеризується негативно. Зі слів сусідів встановлено, що за період проживання веде антигромадський спосіб життя, ніде не працює, здатний до вчинення злочинів, на час проведення обслідування перебував під домашнім арештом за неодноразові крадіжки чужого майна, зловживає спиртними напоями та проявляє агресію в нетверезому стані. Між тим, за час проживання разом з дитиною, приділяв їй увагу та піклувався, на теперішній час спілкується з дитиною шляхом телефонних розмов. Відповідно до акту обстеження умов проживання та акту відвідування від 29 березня 2016 року, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьками [PERSON], [PERSON] та братом [PERSON] [PERSON], [INFO], дійсно проживає в м. Суми разом з бабусею [PERSON] Батька дитини вказані обставини влаштовують, оскільки він тривалий час не працює та утриманням дитини не займається. Згідно довідки УПСЗН Іллічівського району м. Маріуполя від 06 квітня 2016 року № 6/1616-1, [PERSON] перебуває на обліку та отримує допомогу як вдівець на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей Сумської міської ради №651/27.01-14 від 01 квітня 2016 року повідомлено, що дитина [PERSON], [INFO], після смерті матері [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] З січня 2015 року батько дитини не приймав ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, не надавав ніякої матеріальної допомоги, не телефонував, не виявляв бажання побачити дитину, дізнатися про його стан здоров'я, забезпеченість сезонним одягом та взуттям. Зі слів [PERSON], [PERSON] не був позбавлений інформації стосовно місця проживання дитини, йому ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з сином та прийманні участі у його вихованні. [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає. Кальміуська районна адміністрація Маріупольської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської районної адміністрації від 14 червня 2016 року № 10, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним висновком. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, життям дитини не цікавиться, з його боку відсутня будь-яка турбота про сина, про його розвиток. Таким чином, з урахуванням переконливих доказів, наданих позивачкою, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд також враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Разом з тим, згідно ч. 2,3 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров?я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на особистий рахунок дитини [PERSON], [INFO], який буде відкрито у подальшому у відділенні Державного ощадного банку України після призначення дитині опікуна, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 16 лютого 2016 року. У зв'язку з тим, що на момент розгляду справи матір дитини померла, батько позбавлений батьківських прав, і рішення про призначення опікуна не прийняти, суд не може покласти обов'язок на конкретну особу щодо відкриття особового рахунку на ім'я дитини [PERSON], [INFO] в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вказані дії мають бути вчинені особою, яка у законному порядку буде визначена опікуном дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою надано документи, що підтверджують сплату судового збору в сумі 551,20 грн., тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Щодо вимоги позивачки про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в сумі 700 грн., суд зазначає наступне. Позивачкою надано товарний чек про сплату [PERSON] правової допомоги, відповідно до якої вона сплатила 700 грн. за складання позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про обсяг правової допомоги та її вартість, розрахунки на підтвердження надання таких послуг. Таким чином вимоги позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: approved