Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади м. Маріуполі. На підставі ордеру квартирою користуються відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які тривалий за вказаною адресою не проживають, здають квартиру в оренду. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачка [PERSON] частково заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що в спірній квартирі вона проживає, а її син [PERSON] дійсно в квартирі не мешкає більше чотирьох років. Пояснила, що має неприязні стосунки із головою ОСББ [PERSON] , тому остання надала позивачу неправдиву інформацію про те, що в приміщенні вона не мешкає. Судом встановлено, що за квартирою [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с.16). У 2001 та 2008 роках [PERSON] видано ордер на квартиру [ADDRESS] (а.с.11), на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.12). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З акту Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 29 вересня 2020 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які за адресою не мешкають більше 4 років. [PERSON] надає квартиру в оренду та має борг за комунальні послуги (а.с.14) За інформацією ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» станом на 01.01.2018 року за адресою [ADDRESS] рахується заборгованість в сумі 1856, 22 грн. (а.с.17). Відповідачкою в якості доказів проживання в квартирі надано фотознімки та квитанції про сплату комунальних послуг (а.с. 45-56, 62, 63, 74, 75, 76). Факт проживання відповідачки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтвердили також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає доведеним факт відсутності за місцем проживання відповідача [PERSON] понад 6 місяців без поважної причини. Водночас, не підлягають задоволенню вимоги до відповідачки [PERSON] , яка в судовому засіданні довела факт проживанні в спірній квартирі, а тому підстави визнавати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає частковому стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial