Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свій позов тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] та інше майно. В установлений законом строк, він як спадкоємець за законом, звернувся до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок та запропоновано визнати право власності на нерухоме спадкове майно в судовому порядку. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2015 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги. Представник відповідача - Ленінівської сільської ради Менського району, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, просила визнати за позивачем право власності на 2/3 частки спірного будинку з надвірними будівлями. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути без участі сторін, за наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Кам'янка Менського району Чернігівської області, про що виконкомом Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] та на інше майно. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є його діти, в тому числі і позивач, та дружина - [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с.19, 54). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 372/2014, заведеної за заявою [PERSON], останній в установлений законом строк звернувся до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги, дружина померлого [PERSON] - [PERSON] відмовилась від належної їй частки у спадковому майні, про що надала нотаріальній конторі відповідну заяву, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] із заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк до нотаріальної контори не звертались, на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживали, а тому вважаються такими, що не прийняли спадщину. 20 січня 2015 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 4,40 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП ім. Леніна с. Ленінівка Менського району Чернігівської області, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 січня 2015 року №121/02-31 [PERSON] відмовлено у зв'язку відсутністю правовстановлюючого документу на будинок (а.с.13). З довідки № 59 від 18 лютого 2015 року, виданої виконкомом Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області, вбачається, що за даними книги погосподарського обліку №2 за 1991-1995 роки, домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано в сільській раді з 1970 року, станом на 15 квітня 1991 року мало статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON], проживав та був зареєстрований за вказаною адресою з 1970 року по [INFO] і виписаний у зв'язку зі смертю, членами двору були його дружина - [PERSON], зареєстрована з 1970 року і по теперішній час; донька - [PERSON] з 30 травня 1975 року по 1992 рік, виписана в зв'язку зі зміною місця проживання; донька - [PERSON] з 03 квітня 1977 року по 1994 рік, виписана у зв'язку зі зміною місця проживання; син - [PERSON] з 11 квітня 1983 року по теперішній час (а.с. 18, 61). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові №15 від 22.05.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (п. 6). Зокрема, відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст. 123 даного кодексу визначено, що розмір часток члена колгоспного двору встановлюється виходячи із рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], мали у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з 1992 року та [PERSON] з 1994 року не проживають у спірній садибі, з вимогою про витребування частки з майна колишнього колгоспного двору у межах строку позовної давності не зверталися, а тому втратили на неї право. Отже, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], залишилося у рівних частках за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як за членами колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. За таких обставин, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, частка [PERSON] з врахуванням успадкованої частки після смерті батька збільшилась до 2/3, а частка [PERSON] становить - 1/3. Як вбачається із повідомлення №316 від 13 січня 2015 року, виданого комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.16). Згідно оцінки, проведеної 05 січня 2015 року комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», вартість житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], становить 23422 грн. (а.с. 20-34). Дослідженням технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що власник даного житлового будинку з надвірними будівлями відсутній, дана садиба складається з житлового буднику А-1 (збудований в 1965 році), веранди а-1 (збудована в 1970 році), тамбуру а1-1 (збудований в 1972 році), сараю а2-1, сараю Б-1, погреба з шийкою В-1 (збудованих в 1975 році), сараю а3-1 (збудований в 1978 році), гаражу а4-1 (збудований в 1985 році), сараю Б1-1 (збудований в 1980 році), сараю Г-1 (збудований в 1981 році), сараю Г1-1 (збудований в 1983 році), навісу Д-1 (збудований в 1988 році), навісу Д1-1 (збудований в 1989 році), сараю Ж-1 (збудований в 1988 році), убиральні З-1 (збудована в 1978 році). Жодних відміток про наявність самочинного будівництва у садибі, технічний паспорт не містить (а.с.10-14). За викладених обставин та враховуючи право відповідача [PERSON] на 1/3 частку у майні колгоспного двору, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями (житловий будинок А-1, веранда а-1, тамбур а1-1, сарай а2-1, а3-1, гараж а4-1, сарай Б-1, Б1-1, погреб з шийкою В-1, сарай Г-1, Г1-1, навіс Д-1, Д1-1, сарай Ж-1, убиральня З-1), вартістю 23422 (двадцять три тисячі чотириста двадцять дві) гривні, розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] батька - [PERSON].

Outcome: partial