Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У лютому 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду у розмірі 3000,0 грн., мотивуючи тим, що позивачка працювала економістом у ТОВ «Комфорт ЯМЗ» з 01.11.2012 р. до 08.11.2013 р., була звільнена 08.11.2013 р. за угодою сторін. З травня 2013 р. по дату звільнення відповідач не виплачував заробітну плату. В день звільнення позивачу була видана на руки трудова книжка, проте розрахунок з нею відповідач не здійснив. Довідку про заборгованість по заробітній платі надали не в повному обсязі, вказали лише чотири місяці заборгованості, але фактична заборгованість складає півроку. Відповідач до теперішнього часу не сплатив всі суми, які належать їй при звільненні, що заподіяло величезні моральні страждання позивачці: весь час вона хвилювалась, була позбавлена нормального життєвого спілкування з близькими людьми. В зв'язку з чим, вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 3 000,0 грн. заборгованість по зарплаті просить стягнути з компенсацію за невчасно виплачену зарплату. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та дала пояснення, аналогічні вказаним в позовній заяві обставинам. Вказала, що до теперішнього часу відповідачем не погашена заборгованість по заробітній платі, яка фактично є з травня 2013 р., компенсація за невикористану відпустку, але надати суду довідку саме про таку заборгованість, вона не може, оскільки підприємством їй була видана тільки довідка про заборгованість з липня 2013 р. Додала, що зі скаргами до управління праці, прокуратуру вона не зверталася. Крім вже наданих суду документів щодо розміру та періоду заборгованості, інших надати не може. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не надав. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. 01.11.2012 р. позивачка [PERSON] була прийнята до ТОВ «Комфорт ЯМЗ» економістом, що підтверджено приказом № 6-к від 01.11.2012 р., копією трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], [INFO]. Згідно ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строків, встановлені колективним договором, але не ріже двох разів на місяць. Позивачка була звільнена з підприємства згідно наказу № 9-к від 08.11.2013 р. за ст.36 ч. 1 КЗпП України, за угодою сторін. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст.116 КЗпП України строки. Згідно ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні достовірно встановлено, що вказані вимоги закону стосовно позивача відповідачем порушені. Згідно довідки ТОВ «Комфорт ЯМЗ» від 06.12.2013 р., виданої відповідачем позивачу, несплачена [PERSON] підприємством у заробітна плата складає 6158,45 грн., у тому числі липень 2013 р. - у розмірі 1500,0 грн.; серпень 2013 р. - у розмірі 857,14 грн.; вересень 2013 р. - у розмірі 750,0 грн.; жовтень 2013 р. - у розмірі 1500 грн.; листопад 2013 р. - у розмірі 1551,31 грн., а всього - 6158,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки інших документів, крім вищевказаної довідки, які б підтверджували більший розмір та період заборгованості відповідача перед позивачем, а також наявність невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період липень-жовтень 2013 р. є обґрунтованими, заснованими на законі та доведеними у судовому засіданні, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по зарплаті за період травень-червень 2013 р. та компенсації за невикористану відпустку необхідно відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Оскільки відповідачем були порушені строки виплати зарплати позивачу, то на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці, ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на користь позивача з відповідача за порушення строків виплати зарплати за липень-жовтень 2013 р. підлягає компенсація. Між тим, виплата суми компенсації, у відповідності до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Крім того, згідно ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159, передбачено конкретний порядок обчислення суми компенсації після утримання податків та обов'язкових платежів зборів із зарплати працівника. До компетенції суду не відноситься визначення розміру зарплати після такого утримання. Тому визначити конкретну суму такої компенсації на день винесення судом рішення неможливо. В зв'язку з чим суд вважає за необхідно визначити про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по зарплаті з компенсацією на день виплати заборгованості. В разі невиплати такої компенсації позивач буде мати право окремо звернутися до суду на підставі ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». У відповідності до ст.117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при порушенні строку виплати сум, які належать при звільненні, лише при наявності вини власника або уповноваженого ним органу в такій невиплаті. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про середнього заробітку за час затримки розрахунку у встановлений ст.233 ч.1 КЗпроП України. Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) № 4022-1 від 22.01.2014, виданої [PERSON] в тому, що вона працювала ТОВ «Комфорт ЯМЗ», з 01.11.2012 р. по 08.11.2013 р., та її середньомісячна заробітна плата складає 1383,93 грн. В судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість по заробітній платі при звільненні, виплачена не була. Весь період затримки з часу звільнення позивача до дня постановлення рішення по справі складає 4 місяці. Враховуючи наведене, середній заробіток за період затримки складає 5535,72 грн. (4 х 1383,93 грн.). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди у встановлений ст.233 ч.1 КЗпроП України. Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, а саме те, що позивачці тривалий час не виплачувалася заробітна плата, що безумовно вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню - в розмірі 1 000,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 6158,45 грн.з компенсацією на день виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5 535,72 грн. та моральна шкода у розмірі 1 000,0 грн., а всього - 12 694,17 грн. з компенсацією на день виплати заборгованості по зарплаті. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход бюджету підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 115, 116-117, 233 ч.1, 237-1 КЗпП України, ст.ст.24, 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial