Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 31.10.2016 року в розмірі 16 485,45 грн. та судовий збір 908,00 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що між позивачем та [PERSON] укладено договір позики від 31.10.2016 року за умовами якого [PERSON] надав відповідачу позику в сумі 1 000,00 доларів США, строком по 31.10. 2019 року, що підтверджується розпискою. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань укладено договори поруки від 31.10.2016 року, згідно яких [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виступили поручителями [PERSON] по договору позики від 31.10.2018 року, отже на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов договору позики в повному обсязі. Сторони домовилися, що позичену суму грошових коштів, разом з процентами, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою, згідно до додатку № 1 до договору позики від 31.10.2016 року. Пунктом 6.2 договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідачем зобов`язання за договором позики не виконані. У визначений строк кошти повернуті частково в розмірі 1 348,94, дол. США Станом на 15.02.2021 заборгованість перед позивачем становить 16 485,45 грн., з яких: 169,16 дол. США ( 5 461,09 грн.) - позика, 95.99 дол. США (2 672.36 грн. ) - 36% річних та 8 352, 00 грн. - пеня , тому просить стягнути зазначений борг з відповідачів солідарно. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2021 року відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін та призначено судове засідання /а.с. 14-15/. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала до суду заяву, якою просила розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явилися, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористалися. Відповідач [PERSON] надав заяву відповідно до якої просив зменшити розмір пені та розгляд справи провести у його відсутності. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 31 жовтня 2016 року за умовами якого [PERSON] надав відповідачу позику в сумі 1000,00 доларів США, строком до 31.10.2019 року, що підтверджується розпискою (а.с. 7). 31.10.2016 року укладено договори поруки, згідно яких [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виступили поручителями [PERSON] по договору позики від 31.10.2016 року, отже на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов договору позики в повному обсязі. Сторони домовилися, що позичену суму грошових коштів, разом з процентами, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою, згідно до додатку № 1 до договору позики від 31.10.2016 року. Договором передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та штраф у розмірі 36 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Зобов`язання за договором позики від 31.10.2018 року не виконувались, у визначений строк кошти не повертались, тому виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 16 485,45 грн., з яких: 169,16 дол. США ( 5 461,09 грн.) - позика, 95.99 дол. США (2 672.36 грн. )- 36% річних та 8 352, 00 грн. - пеня. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і не рухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1,2 ст. 551 ЦК України). Статтею 534 ЦК України, встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки відповідачі не належним чином виконували боргові зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідачів пеню. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Надаючи оцінку розміру розрахованої позивачем пені за договором позики від 31.10.2016 року - 8 352,00 грн. суд робить висновок про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків за договорами позики, а тому такий розмір пені підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто до 2 000 грн. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). У забезпечення виконання договору позики від 31.10 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договіри поруки від 31.10.2016 року, за умовами яких останні поручилися перед позикодавцем за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 31.10. 2016 року. Відповідно до пунктів 3.1. вказаних договорів поруки, у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідаю перед кредитором як солідарні боржники. З огляду на порушення позичальником умов договору позики, поручителі несуть солідарну відповідальність та зобов`язані погасити заборгованість як солідарні боржники. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути, солідарно, з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики від 31.10.2016 року в загальному розмірі 10 133,45 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 139,54 грн., з кожного, внесеного судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial