Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.11.2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала у позику грошові кошти із строком повернення три місяці, в сумі 7 000 доларів США, що еквівалентна 188 119,40 грн., про що написала розписку. У зв`язку з тим, що борг відповідачем не повернуто, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 253 033,88 грн., з яких: 188 119,40 грн. - сума позики, 26 535,40 грн. - пеня, 25 490,12 грн. - інфляційні збитки та 12 888, 96 грн. - 3% річних, стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 01.12.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання від 21.12.2020 року було відкладено за клопотанням відповідача, у зв`язку з хворобою. Судове засідання від 20.01.2021 року, 09.02.2021 року було відкладено у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі та клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися із матеріалами справи. У судовому засіданні від 17.02.2021 року оголошено перерву для можливості особистої явки позивача та надання для дослідження оригіналу розписки. Судове засідання від 02.03.2021 року було відкладено за клопотанням позивача, у зв`язку з хворобою. В судовому засіданні від 16.03.2021 року було оголошено перерву для виклику свідків. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити. Також зазначила, що тривалий період часу товаришувала із [PERSON] , починаючи з 2008 року неодноразово позичала їй гроші, які вони із чоловіком збирали. 12.11.2017 року вона знов дала [PERSON] у борг 7 000 доларів, про що остання написала розписку. При цьому був присутній чоловік позивача, який помер. На сьогоднішній день відповідач кошти не повернула. В розписці не зазначений період, на який надаються кошти, оскільки сторони усно домовилися, що [PERSON] віддасть борг, коли продасть будинок. Вже через місяць [PERSON] почала питати відповідача про повернення боргу, однак остання зазначала, що документи на будинок не готові, тому не може повернути позику. До теперішнього часу [PERSON] борг не віддавала, тому [PERSON] вирішила звернутися до суду. Оскільки [PERSON] неодноразово позичала у [PERSON] та її родичів гроші, про що писала декілька розписок, вона якусь частину або відсотки по ним повертала частинами, грошима або товаром, котрий реалізовувала на ринку. На теперішній час у [PERSON] наявна остання розписка [PERSON] від 12.11.2017 року, борг по якій взагалі не повернуто. Інші розписки після повернення боргів були повернуті відповідачу. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що ще 11.02.2014 року взяла в борг у [PERSON] 3 000 доларів за курсом 8,60 грн., при цьому ніякої розписки не писала. В 2017 році приїхав син позивача, погрожував та повідомив, що борг збільшився, оскільки було нараховано відсотки. У зв`язку з чим, відповідач 12.11.2017 року написала розписку, що отримала у борг 7 000 доларів. [PERSON] зобов`язалася повернути ці гроші після продажу будинку, проте досі не може належним чином оформити документи на будинок, у зв`язку з чим не може здійснити його продаж. Через деякий час син [PERSON] запропонував [PERSON] взяти кредит, щоб віддати ці гроші, проте потім вони домовилися, що остання буде віддавати грошові кошти поступово. Протягом 2017 - 2020 років [PERSON] кожного місяця віддавала борг частинами: гривнями, доларами та товаром, але розписки про це не брала. Зазначене можуть підтвердити свідки. На сьогоднішній день вона віддала борг в повному обсязі, але [PERSON] відмовилася повернути їй розписку. Після того, як отримала повістку про виклик до суду, відповідач телефонувала [PERSON] та пропонувала вирішити конфлікт, але остання не погодилася. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову через його необґрунтованість, оскільки [PERSON] фактично у борг грошові кошти в сумі 7 000 доларів не отримувала. Представник зазначила, що також відсутні правові підстави для стягнення відсотків, інфляційних втрат та пені, оскільки розпискою вони не обумовлені. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Положенням ст.5 ЦПК України визначено, що суд, здiйснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до розписки від 12.11.2017 року, [PERSON] , проживаюча за адресою [ADDRESS] , взяла в борг у [PERSON] сім тисяч доларів США, паспорт [NUMBER] , виданий 18.08.2006 року Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області (а.с.9). Із розрахунку заборгованості, складеного позивачем за період з 13.02.2018 року по 26.05.2020 року, вбачається, що 3% від суми боргу становить 12 888,96 грн., пеня - 26 535,40 грн., втрати від інфляції - 25 490,12 грн. (а.с.4-5). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що товаришує із [PERSON] , неодноразово була на ринку, де вона працювала. Приходила [PERSON] не часто, проте декілька разів у 2017-2020 роках бачила, як [PERSON] віддавала [PERSON] або її сину гроші. Востаннє в літку 2020 року [PERSON] зайшла до [PERSON] , стояла осторонь, коли та віддала сину [PERSON] гроші та просила повернути розписку, проте останній відмовив та сказав, що перекаже матері. Точних дат цих зустрічей [PERSON] не пам`ятає, скільки саме грошових коштів передавала [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, з 2014 року до 2018 року працювала на [PERSON] реалізатором на ринку та чула від останньої, що вона позичала у [PERSON] 3000 доларів США, а у 2017 році якісь хлопці почали вимагати повернення цього боргу. [PERSON] повідомила, що грошей немає та буде повертати борг частинами. До їх контейнеру приходила [PERSON] та повідомила, що [PERSON] винна їй більше грошей, про що остання написала розписку. З того часу [PERSON] часто приходила та отримувала від [PERSON] гроші. [PERSON] 6-7 разів бачила, як [PERSON] передавала [PERSON] або її сину гроші. Суми не пам`ятає, можливо 500 грн., 1000 грн., 2000 грн., дат передачі грошей також не пам`ятає. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. За нормами ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В ході судового розгляду встановлено, що 12.11.2017 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 12.11.2017 року, та зобов`язалася їх повернути після продажу належного їй будинку, що було визнано відповідачем в ході дачі пояснень, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача та її представника на те, що грошові кошти в сумі 7 000 доларів США [PERSON] фактично не отримувала, оскільки цей факт підтверджено наявністю у [PERSON] оригіналу розписки від 12.11.2017 року, яка є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми відповідачу. Відповідних доказів на підтвердження того, що розписка від 12.11.2017 року була написана під тиском сина [PERSON] , відповідач та її представник не надали, а в порядку ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача та її представника на те, що протягом 2018-2020 років відбулося погашення боргових зобов`язань перед [PERSON] у повному обсязі, суд також вважає необґрунтованими, оскільки воно не підтверджено належними та допустимими доказами. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які товаришують із відповідачем, про те, що вони бачили, як [PERSON] неодноразово передавала позивачу грошові кошти (без уточнення дат та кількості таких передач, а також переданих сум) не свідчать про виконання (повне чи часткове) боргових зобов`язань перед позивачем, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, крім інших, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. У зв`язку з чим, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що взяті на себе зобов`язання за договором позики від 12.11.2017 року [PERSON] не виконала, заявлена позивачем сума боргу 188 119,40 грн., що еквівалентно 7 000 доларів США, підлягає стягненню з останньої. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] 3% та інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 12 888,96 грн. та 25 490,12 грн. відповідно, то суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто невиконання його боржником у визначений строк. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.4-5), нарахування відсотків за прострочений кредит, а також інфляційних збитків згідно ст. 625 ЦК України розпочато [PERSON] з 13.02.2018 року. Отже, позивач мала довести той факт, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання настав саме 13.02.2018 року. Судом встановлено, що у розписці від 12.11.2017 року сторонами не визначено строк виконання [PERSON] грошового зобов`язання. З пояснень сторін у справі вбачається, що відповідач зобов`язалася повернути суму позики після продажу належного їй будинку, проте самою розпискою цього не передбачено. Крім того, до теперішнього часу цієї події не настало. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи, що строк виконання грошового зобов`язання боржником [PERSON] у розписці від 12.11.2017 року не встановлений, а доказів того, що час виконання зобов`язання позичальником настав 13.02.2018 року позивач не надала, тому згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України такий строк слід обчислювати з моменту пред`явлення кредитором вимоги, яка у даному випадку заявлена в момент подання позову 23.11.2020 року (відповідно до поштового конверту). За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків у розмірі 12 888,96 грн. та інфляційних збитків у розмірі 25 490,12 грн. за період з 13.02.2018 року по 26.05.2020 року є необґрунтованими, оскільки [PERSON] має право вимагати від боржника сплати передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків тільки починаючи з 23.11.2020 року (строку виконання зобов`язання), проте у межах даної справи позивачем таких вимог не заявлено. Крім того, із наданої позивачем розписки [PERSON] не вбачається, що сторони договору позики обумовили відповідальність боржника у разі невиконання ним взятих на себе зобов`язань по поверненню боргу у виді пені, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення із відповідача пені у розмірі 26 535,40 грн. також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. За встановлених обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 188 119,40 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (74%) у сумі 1 872,45 грн.

Outcome: partial