Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Кримський Титан», яке в процесі судового розгляду замінено на приватне акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» (далі ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»), третя особа - первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» закритого акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (далі- ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ») в якому просив, уточнивши позовні вимоги, визнати наказ розпорядження про припинення трудового договору (контракту), поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 102521 грн. 10 коп. за вимушений прогул та стягнути компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 5000 грн. ( а.с.195-198). В обґрунтування позову зазначив, що звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Він \~працював на підприємстві відповідача економістом 1-ї категорії, інженером по організації та нормуванню праці теплоелектроцентралі виробництва відповідача. Посади, які б підходили за станом здоровя, йому не пропонувались. З жовтня 2013 року він є членом ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», однак відповідач до профспілки з питанням щодо його звільнення не звертався і згоду на звільнення не отримав. З тих підстав, що незаконними діями відповідача, що полягають у незаконному звільнені, йому спричинена моральна шкода, просив в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 5 000 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник третьої особи позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволенні позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, оскільки відповідачем дотримані положення діючого законодавства при звільненні позивача. Представник відповідача категорично заперечував проти того, що на час звільнення позивач був членом ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи та висновок експерта, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді економіста 1-ї категорії, інженером по організації та нормуванню праці теплоелектроцентралі виробництва ПрАТ «Кримський титан». 14.01.2014 року позивача звільнено. Вказане підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 5, 6). Наказом (розпорядженням) № 03 к від 14.01.2014 року [PERSON] звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. З наказом позивач ознайомлений 13.01.2014 року. Згідно пояснювальної записки, табельщик допоміжних підрозділів вручила 13.01.2014 року наказ про припинення трудового договору 14.01.2014 року [PERSON] і вказаний наказ було розірвано (а.с. 87, 88). Особи, які беруть участь у справі визнали, що з позивачем при звільненні проведено повний розрахунок та виплачено вихідну допомогу. [PERSON] працював у філії «ВГМК» ПрАТ «КТ» з 29.09.1987 року по 2014 рік (а.с. 42). Згідно наказу по філії № 248 к від 23.07.2007 року переведено економіста 1 категорії управління капітального будівництва [PERSON] з 01.08.2007 року в теплоелектроцентраль інженером по організації та нормуванню праці - економістом 1-ї категорії (а.с. 46, 47). Згідно довідки МСЕК від 19.12.2013 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи з 04.12.2013 року, йому протипоказані шкідливі умови праці, робота у вікна, біля відкритих водоймищ, механізмів, що рухаються. Може працювати інженером, економістом без додаткових навантажень (а.с. 48). З 25.09.2013 року по 11.10.2013 року, з 24.12.2013 року по 03.01.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 11, 12). Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 569 станом на 2013 рік, [PERSON] має помірні обмеження життєдіяльності (а.с. 43, 44). Відповідно до диплому Серії ПВ № 685982, [PERSON] має кваліфікацію економіста (а.с. 15). Згідно довідки про доходи від 20.01.2014 року, його середньоденна заробітна плата становить 218,13 грн. (а.с. 16). Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» від 14.10.2013 року, у ньому приймали участь чотири з пяти членів профспілкового комітету, до порядку денного внесено питання щодо надходження заяви [PERSON] про прийняття в члени профспілки. По вказаному питання одноголосно вирішено прийняти вказану особу у члени профспілки. За відомостями ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» станом на 29.02.2016 року протокол у паперовому вигляді в матеріалах профспілкової організації відсутній (а.с. 31, 224). Колишній голова профспілкової організації помер 07.01.2016 року (а.с. 26, 28, 233). До справи долучена засвідчена копія облікової картки члена профспілки на імя позивача (а.с. 32). Листом від 10.06.2013 року за вих. № 01-10/2903 повідомлялось голову профспілкового комітету ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників з 10.09.2013 року. При цьому надано копію інформації щодо змін у штатному розписі службовців підрозділу в якому п. 27 міститься посада позивача ТЕЦ, інженер з організації та нормування праці економіст першої категорії (а.с. 115-118). Наказом від 27.06.2013 року за № 230 змінено штатний розпис посад службовців підрозділів, відділів управління комбінату та скорочення штату працівників. З 01.10.2013 року заплановано виключення (виходячи з зі змісту наказу в додатку помилково зазначено включення) зі штатного розпису посад службовців філії також посад, яку займав позивач (а.с. 45). 14.08.2013 року [PERSON] на підставі вказаного вище наказу попереджено про майбутнє вивільнення (№ 01-23/4113 від 06.08.2013 року) і робітнику пропонувались 20 вакантних посад. 03.12.2013 року йому запропоновані 25 вакантних посад (пропозиція № 01-23/6878 від 03.12.2013 року). Від усіх запропонованих посад він відмовився, зазначивши 03.12.2013 року, що причиною відмови є його стан здоровя (а.с. 49-51). 23.12.2013 року йому запропоновано посаду курєра (інваліда) і згідно акту від 13.01.2014 року, [PERSON] відмовився від ознайомлення з пропозицією № 254 від 23.12.2013 року (а.с. 52, 53). В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачем голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП. З іншою профспілкою його звільнення також не погоджувалось. На запит суду ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» надало відповідь від 10.03.2014 року про те, що на засіданні профспілковим комітетом прийнято одноголосне рішення про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки він на час його звільнення був та є членом профспілки, до дисциплінарної або іншої відповідальності не притягався, є інвалідом третьої групи загального захворювання. В порушення вимог ст. 49-4 КЗпП, адміністрація філії «ВГМК» до профспілки з приводу консультацій щодо звільнення її членів. В тому числі і [PERSON] не зверталась. Трудовий безперервний стаж [PERSON] на підприємстві філії «ВГМК» складає більше 25 років, він є ветераном праці філії. Посади, які б відповідали стану його здоровя не пропонувались, так само не пропонувалось навчання або перекваліфікація (ст. 172 КЗпП) (а.с. 58, 59). На підтвердження прийнятого рішення суду надано витяг з протоколу засідання профспілкового комітету ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» від 10.03.2014 року (а.с. 61, 62). До матеріалів справи долучена засвідчена копія заяви [PERSON] від 13.10.2013 року про прийняття до членів ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ». Оригінал вказаного доказу повернуто заклопотанням ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» (а.с. 63). Згідно висновку експертів від 23.12.2015 року за № 8531-8533/14-34 за результатами проведення судової технічної експертизи заяви ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «Кримський ТИТАН», записи та підписи у заяві від імені [PERSON] про прийняття його в члени профспілки, датованої 13.10.2013 року , виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою фіолетово-синього кольору. Експерти не виключають штучне зістарювання її реквізитів. Встановити час виконання записів та підпису у заяві від імені [PERSON] про прийняття його у члени ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», датованій 13.10.2013 року, не видається можливим у звязку з тим, що на документ здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що не виключає штучного зістарювання його реквізитів (а.с. 172-177). Згідно списків сплати членських внесків членами ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» [PERSON] сплачував членські внески у січні, лютому 2014 року та у листопаді, грудні 2013 року, згідно копій платіжних доручень ці внески перераховувались у січні 2014 року та у лютому 2014 року на користь НПГУ (а.с. 64-66). У відповіді за підписом директору з персоналу та соціальних питань філії «ВГМК» на лист департаменту промисловості від 25.12.2013 року за вих. № 2184/0/21-13, вказано, що у разі відмови [PERSON] перейти на іншу роботу буде вирішено питання про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП, вакансії економіста на підприємстві на теперішній час не має (а.с. 90, 91). Згідно книги реєстрації звільнених з роботи, [PERSON] звільнений у січні 2014 року згідно наказу від 13.01.2014 року ПР № 03, що підтверджується іншими матеріалами, які долучені до справи (а.с. 92-99) Листом від 25.11.2013 року за вих. № 01-23/6680 генеральний директор філії «ВГМК» звернувся до профспілкового комітету профспілки трудящий металургійної і гірничодобувної промисловості України (далі - ППО ПМГУ «ВГМК») з поданням про отримання згоди на звільнення [PERSON] (а.с. 109). З цього приводу керівник філії до ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» (третьої особи по справі) не звертався. Відповідно до витягу з протоколу № 86 від 04.012.2013 року ППО ПМГУ «ВГМК», вирішення питання щодо розгляду подання адміністрації щодо звільнення із займаної посади [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП відкладено у звязку з усним зверненням [PERSON] (а.с. 104). Згідно листа ППО ПМГУ «ВГМК» від 06.12.2013 року за вих. № 185, [PERSON] не є членом профспілки металургів та гірників України (а.с. 108). Згідно копії платіжної відомості, станом на 04.12.2012 року [PERSON] виплатили часткову компенсацію за медичні препарати згідно з його завою від 15.11.2012 року, як члену профспілки ППО ПМГУ «ВГМК». Кошти він отримав 04.12.2012 року (а.с. 105, 106). Вказаний доказ є неналежним відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України. Згідно заяви [PERSON] від 30.11.2012 року, він просить не утримувати з грудня 2012 року профспілкові внески ППО ПМГУ «ВГМК» з його заробітної плати (а.с. 107). Згідно статуту, ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» є правонаступником зі всіма правами та обовязками ПрАТ «Кримський Титан». Відповідно до положення про філію «ВГМК», вона є відокремленим структурним підрозділом та не є юридичною особою (а.с. (а.с. 207-210). Згідно листа від 08.04.2016 року голови ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», бухгалтерська документація про перерахування членських внесків згідно із статутом НПГУ з рахунків ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» на цей час відсутня, оскільки після смерті колишнього голови ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» [PERSON], зазначена документація не передавалась, а в наявній на цей час документації профспілки, такі документи відсутні. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що є членами профкому ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» і приймали участь у вирішенні питання щодо прийняття [PERSON] до членів профспілки. Це засідання відбувалось 14.10.2013 року у святковий день на квартирі колишнього голови профспілки [PERSON] Питання поставили на обговорення та одноголосно проголосували. Протокол складали, однак свідки однозначно не змогли відповісти чи підписували вони або інші члени профкому його у той день, посилаючись на давність подій. Один з членів профкому у той день участі у засіданні не приймав. Протокол тоді вів [PERSON], який на теперішній час помер. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року № 1045-ХІV належність або неналежність до профспілок не тягне за собою будь-яких обмежень трудових, соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод громадян, гарантованих Конституцією України, іншими законами України. Забороняється будь-яке обмеження прав чи встановлення переваг при укладанні, зміні або припиненні трудового договору у зв'язку з належністю або неналежністю до профспілок чи певної профспілки, вступом до неї або виходом із неї. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 7 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і ви дів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. Згідно положень ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець. За приписами п. 10. ч. 1 ст. 247 КЗпП, п. 10 ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП , може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У справі, що розглядається двомісячний строк з моменту попередження дотримано, оскільки позивача попереджено про наступне вивільнення 14.08.2013 року, а звільнено 14.01.2014 року, хоча його посаду виключено зі штатного розпису 01.10.2013 року. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення штату працівників. Аналізуючи обставини, повязані з предметом спору, суд вважає, що у відповідача з 01.10.2013 року було заплановано внесення змін у штатний розпис посад службовців підрозділі, відділів управління комбінату та скорочення штату працівників згідно наказу № 230 від 27.06.2013 року. 14.08.2013 року [PERSON] на підставі вказаного вище наказу попереджено про майбутнє вивільнення. При цьому листом від 10.06.2013 року за вих. № 01-10/2903 повідомлялось голову ППО ПМГУ «ВГМК» про зміни штатного розкладу та можливе скорочення чисельності робітників з 10.09.2013 року, а не з 01.10.2013 року згідно наказу № 230. Відомостей про те, що будь-яке повідомлення про майбутні зміни голові ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» суду не надано. Тому не можна стверджувати, що відповідач дотримався трьохмісячного строку повідомлення профспілки ППО ПМГУ «ВГМК» про майбутнє вивільнення відповідно до положень ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і вчинив відповідних дій щодо ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», яка є третьою особою по справі. \~\~ Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення позивачу пропонувалась робота на підприємстві. Оцінюючи докази, надані в підтвердження дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд прийшов до висновку, що відповідачем виконано покладений на нього обовязок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату. Однак, доказів того, що запропоновані посади відповідають стану здоровя позивача, який є інвалідом третьої групи, відповідачем суду не надано. Згідно довідки МСЕК від 19.12.2013 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи з 04.12.2013 року, йому протипоказані шкідливі умови праці, робота у вікна, біля відкритих водоймищ, механізмів, що рухаються. Може працювати інженером, економістом без додаткових навантажень. Однак, такі посади йому не пропонувались. Єдиною посадою, яка прямо призначена для заміщення інвалідом - це посада курєра (інваліда). На [PERSON], як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана взагалі і під час судового розгляду суду подано висновок про відмову первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача. Аналіз положень ст. 43, ст. 252 КЗпП, ст.ст. 38, 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» свідчить про те, що питання про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом профспілки, належить до виключної компетенції профспілки і підлягає самостійному вирішенню, з урахуванням мети створення профспілки - здійснення захисту трудових прав і інтересів членів профспілки. Із роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Щодо прийнятого первинною профспілковою організацією рішення, то у відповідності до статті 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкова організація приймає його самостійно, на власний розсуд і не зобов'язана надавати згоди на розірвання трудового договору навіть при обґрунтованому поданні про звільнення. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-703цс15 від 01.07.2015 року, висновок про правильне застосування ст. 43 КЗпП та ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» викладено, зокрема у постановах ВСУ від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року. Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах ВСУ вважає за необхідне зазначити наступне. В аспекті положень ч. 7 ст. 43 КЗпП і ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Ознайомившись зі змістом листа ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», суд дійшов висновку, що відмова є достатньо, добре аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на запит суду під час розгляду справи про поновлення позивача на роботі, в якій чітко виражено волю профспілкового комітету щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП з посиланням на положення діючого законодавства. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника. Слід зазначити, що згода виборного органу первинної профспілкової організації є елементом підстави для звільнення. Тому її відсутність означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі. Час одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації - попередньо (до звільнення) чи потім (після звільнення) є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне поновлення працівника на роботі. Це також розяснено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року. Твердження представника відповідача проти того, що позивач не був на момент звільнення членом ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ» не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду, висновок експерта щодо штучного зістарювання написаної позивачем заяви про вступ у члени профспілки суд не може прийняти до уваги, як доказ того, що вона була складена вже після звільнення позивача, на чому наполягав представник відповідача. Вказана позиція відповідача не підтверджена іншими належними, достатніми та допустимим доказами. Суд вважає належним та допустимим доказом витяг з протоколу засідання профкому ППО НПГУ філії «ВГМК» ЗАТ «КТ», оскільки він підписаний повноважною особою, містить дату складання, містить інформацію щодо прийняття [PERSON] у члени профспілки з 14.10.2013 року, отже стосується\~\~предмету доказування в даній справі. Факт прийняття позивача в члени профспілки с 14.10.2013 року також підтверджується свідками, показання яких є логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та не суперечать обставинам справи, в звязку з чим можуть бути враховані судом при постановленні рішення. [PERSON] сплачував членські внески у січні, лютому 2014 року та у листопаді, грудні 2013 року, що підтверджується матеріалами справи та на теперішній час не спростовано. Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 03 від 14.01.2014 року про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Слід враховувати те, що суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, не може бути задоволено позовну вимогу [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Тому поновлення працівника на роботі потрібно розглядати як гарантію захисту його порушених прав. Отже, виходячи з викладеного вище, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача суд поновлює його на посаді інженера по організації та нормуванню праці - економіста 1-ї категорії теплоелектроцентралі філії «ВГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» з наступного дня після його звільнення, тобто відповідно до запису в його трудовій книжці, тобто з 15.01.2014 року Щодо позовних вимог про стягнення зобовязання відповідача здійснити розрахунок та виплату позивачу заробітної плати за вимушений прогул, то слід зазначити наступне. За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За підрахунками позивача, які не спростовані відповідачем, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 102 521, 10 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори за період з лютого 2014 року по грудень 2015 року. Оскільки, на час ухвалення рішення у справі, позивач позовні вимоги не збільшив, суд не може вийти за їх межі. Підстав для зменшення присудженої суми відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КзПП судом не вбачається. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд виходить з доведеності моральних страждань позивача в зв`язку із порушенням його законних прав, спричинення діями відповідача позивачу моральної шкоди і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗПП України, для відшкодування моральної шкоди. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, звільнення позивача, що призвело до моральних страждань, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори. Підстав для стягнення моральної шкоди в іншому розмірі суд не вбачає. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова ВСУ від 25 квітня 2012 р. № 6-23цс12). Отже, позов слід задовольнити частково. В задоволенні позову в іншій частині відмовити. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, часткове задоволення позову, а також те, що позивачем заявлено чотири вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2127 грн. 61 коп. (1025, 21 + 551,2 Х 2) відповідно до задоволеної частини позовних вимог. В іншій частині судові витрати віднести на рахунок держави. Також відповідно до вказаної норми ЦПК та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу\~у цивільних та адміністративних справах» підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і належно документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., оскільки позов задоволено частково. Вказаний розмір витрат підтверджується квитанцією (а.с. 30) та відповідає часу участі адвоката (а.с. 23, 24) у судових засіданнях. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial