Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому з 10 вересня 2003 року зареєстрована її бувша невістка [PERSON] , та онуки [PERSON] - з 29 березня 2008 року, [PERSON] - з 23 вересня 2008 року. Однак, оскільки відповідачі у вказаному будинку з кінця 2003 року не проживають, так як переїхали проживати до теперішнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] , у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, чим перешкоджають реалізації її /позивачки/ прав на будинок, зокрема вона не може оформити субсидію, то просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним будинком. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Башинська О.П. позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 22 січня 2020 року відповідачка [PERSON] подала письмову заяву в якій зазначила, що позов не визнає, щодо його задоволення заперечує, посилаючись на те, що зняття їх /відповідачів/ з реєстрації у будинку позивачки створить їм у майбутньому проблеми з працевлаштуванням, медичним обслуговуванням та ін., так як іншого житлового приміщення, в якому б можна було зареєструватися вони не мають. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15 березня 2006 року належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] /а.с. 8/. Як зазначила представник позивача в судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с.9-21,33-35/, у вказаному будинку з 10 вересня 2003 року зареєстрована бувша невістка позивачки [PERSON] та онуки: [PERSON] - з 29 березня 2008 року, [PERSON] - з 23 вересня 2008 року, однак вони з кінця 2003 року у цьому будинку не проживають, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються. Як вбачається з акту обстеження побутових умов, складеного за участю депутата Бородянської селищної ради, довідки Новогребельського старостинського округу № 4 Бородянської селищної ради від 17 січня 2020 року, [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , в будинку діда свого чоловіка [PERSON] без реєстрації, разом з нею проживали її сини: [PERSON] , [PERSON] . Внаслідок пожежі будинок повністю зруйнований, і на даний час відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , у будинку, який винаймають, власного житла на території Новогребельського старостинського округу не мають. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка [PERSON] припинила сімейні відносини з позивачкою, відповідачі - [PERSON] , [PERSON] є її /позивачки/ онуками та відповідно членами її сім`ї, більше року вони /відповідачі/ не проживають у належному [PERSON] будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, чим перешкоджають реалізації прав позивачки, як власника будинку, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору по 256,13 грн. з кожного /768,4 грн.:3/.

Outcome: approved