Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У лютому 2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» (далі ПАТ «НДІ ЕМП») про стягнення недорахованої та недоплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначає, що наказом ПАТ «НДІ ЕМП» №4 8/3к від 17.02.2015 його звільнено з посади заступника начальника відділення 1400 ПАТ «НДІ ЕМП» за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні з ним не проведено остаточний розрахунок, зокрема, йому не виплачено заробітну плату за роботу за відпрацьовані 74 дні за період з 7 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року з урахуванням індексації у розмірі 38 017 грн 48 коп., які просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 1.03.2015 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 1 квітня 2016 (т. 1 а.с. 6). 22 квітня 2016 року представником відповідача [PERSON] подано письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 42-44), відповідно до яких з позивачем при звільнені проведено остаточний розрахунок та виплачено заробітну плату. Довідка, на яку посилається позивач як на підставу для нарахування недоплаченої заробітної плати, - № 70 від 30.12.2015 року наказом Голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» від 15.03.2016 року № 48/1 скасована, як видана помилково, оскільки розрахунок заробітної плати позивачу здійснювався за алгоритмом розрахунку середньої заробітної плати за вагітністю та пологам. Тому, коректним є розрахунок заробітної плати позивача за довідкою № 25 від 9.07.2015 року. Також вказав, що нарахування заробітної плати [PERSON] були проведені відповідно до табелів робочого часу з урахуванням коефіцієнту завантаженості та можливого скороченого робочого тижня відповідно до заяви позивача від 12.05.2014 року. Ухвалою суду від 14 вересня 2016 року за клопотанням позивача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний підпис від імені заступника начальника відділення 1400 Шаповалова А.К. у заяві від 12 травня 2014 року на ім`я В.о. Голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» Провозіна О.П. позивачем [PERSON] .? (т. 1 а.с. 179). Ухвалою суду від 31 травня 2017 року провадження у справі відновлено, експертиза не проведена, у зв`язку з її неоплатою та ненаданням додаткових матеріалів (т. 1 а.с. 198, 204). Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, [PERSON] залучено в якості третьої особи на стороні відповідача за клопотанням представник позивача [PERSON] (т. 2 а.с. 120-121). 7 грудня 2018 року під час проведення підготовчого судового засідання на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (т. 3 а.с. 1-4), відповідно до якої просив стягнути з відповідача на його користь недораховану та недоплачену заробітну плату у розмірі 102 357 грн. 14 коп. за період з 7 травня 2014 року по 30 квітня 2015 року; зобов`язати відповідача скасувати невірний запис в трудовій книжці від 17.02.2015 року та внести всі записи про роботу та нагороди, внесені в трудову книжку, зобов`язатия видати довідку про роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Вказана заява ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, прийнята до розгляду (т. 3 а.с. 17-18). В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути недораховану заробітну плату за виконання обов`язків директора з економіки з 8.08.2014 року та голови правління з 26.11.2014 року по 30.04.2015 року. За результатами проведення підготовчого судового засідання справу призначено до судового розгляду на 10 лютого 2019 року (т. 3 а.с. 16). Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року провадження в частині позовних вимог [PERSON] до ПАТ «НДІ ЕМП», третя особа [PERSON] про зобов`язання видати довідку про роботу закрито. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених в запереченні на позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позовних вимог, погодившись з мотивами представника відповідача. Згодом до судового засідання не з`явився, зазначив про розгляду справи в його відсутність. Допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили скрутне фінансове становище ПАТ «НДІ ЕМП», виконання позивачем обов`язків директора з економіки та голови правління, неналежне ведення діловодства на підприємстві, не належну оплату праці працівників. Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 7 травня 2014 року працював на посаді заступника начальника відділення 1400 ПАТ «НДІ ЕМП» (т. 1 а.с. 101) та наказом ПАТ «НДІ ЕМП» № 48/3к від 17.02.2015 його звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 2 а.с. 39). Не погоджуючись з підставами звільнення, позивач оскаржив наказ про звільнення, необхідність поновлення його на посаді до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року у справі № 759/4393/15-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «НДІ ЕМП», третя особа голова правління ПАТ «НДІ ЕМП» Саруханян А.А. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (т. 1 а.с. 223-228), яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року залишене без змін (т. 1 а.с. 229-237). Отже, оспорюючи своє звільнення під час розгляду вказаної справи, позивач мав можливість заявити вимоги про виплату йому недорахованої заробітної плати відповідно до уточненої позовної заяви. Проте цього не зробив. Крім цього, вказаним судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] була видана належним чином оформлена трудова книжка та копія наказу про звільнення, а також були виплачені всі належні до розрахунку кошти (абз. 4 арк. 3 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, абз. 6 арк. 2 ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року) (т. 1 а.с. 223-237). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Враховуючи, що при розгляді справи № 2759/4393/15-ц встановлені факти та обставини щодо виплати позивачу всіх належних до розрахунку коштів, то підстави для задоволення позовних вимог про стягнення недорахованої та невиплаченої заробітної плати, також відсутні. Разом з тим, позивач вказує, що йому не виплачено заробітну плату за 74 робочі з 7 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року. Проте, такі твердження позивача спростовуються тим, що на підприємстві здійснювався облік робочих днів, зокрема і позивача, за які нараховувалась та виплачувалась заробітна плата відповідно до табелів обліку робочого часу (т. 2 а.с. 91-101). Додатково відпрацьовані дні позивачу оплачувались на підставі службових записок та наказів про оплату додатково відпрацьованих днів, що відповідає табелям обліку робочого часу (т. 2 а.с. 78-88). Довідка, на яку посилається позивач як на підставу для нарахування недоплаченої заробітної плати, - № 70 від 30.12.2015 року (т. 1 а.с. 4) наказом Голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» від 15.03.2016 року № 48/1 скасована, як видана помилково, оскільки розрахунок заробітної плати позивачу здійснювався за алгоритмом розрахунку середньої заробітної плати за вагітністю та пологам (т. 1 а.с. 45). Відповідач вважає, що коректним є розрахунок заробітної плати позивача за довідкою № 25 від 9.07.2015 року (т. 1 а.с. 46). Слід зазначити, що у вказаних довідках міститься однакова інформація щодо нарахування заробітної плати позивачу. Відрізняються вказані довідки лише з приводу обрахування середньоденної заробітної плати, що має значення для здійснення нарахування компенсації за відпустки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахування інших виплат відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Позивач зазначає, що йому не проведено виплату заробітної плати, яка підлягала виплаті при звільненні з урахуванням саме довідки № 70 від 30.12.2015 року. Разом з тим, в якому розмірі була виплачена заробітна плата позивачу при звільненні матеріали справи не містять. Тому, суд не може перевірити правильність здійснення виплати заробітної плати позивачу при його звільненні. Крім того, обидві наявні довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати позивача видані після його звільнення з роботи. Також позивач вказав, що нарахування заробітної плати були проведені неправомірно відповідно до табелів робочого часу з урахуванням коефіцієнту завантаженості та можливого скороченого робочого тижня відповідно до заяви позивача від 12.05.2014 року. З таким твердженням суд не погоджується, виходячи з такого. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з положень ст. 3-1, 14 Закону України «Про оплату праці», ст. 95 КЗпП України здійснення оплати праці можливе нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, тобто не нижче мінімальної заробітної плати та може застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. З матеріалів справи вбачається, та вказане не заперечується сторонами, що в ПАТ «НДІ ЕМП» мали місце фінансові труднощі, що призвело в подальшому до звільнення, зокрема позивача за скороченням чисельності працівників. Відповідно до наказів встановлювались коефіцієнти завантаження для працівників ПАТ «НДІ ЕМП», зокрема для [PERSON] , на липень 2014 року, 0,8, на серпень 2014 року 0,6, на вересень 2014 року 0,6, на жовтень 2014 року\~ - 0,6, на листопад 2014 року 0,6 (т. 1 а.с. 129-144), які застосовувались для нарахування та виплати заробітної плати. Крім того, про нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням коефіцієнту завантаженості та можливого скорочення робочого тижня [PERSON] не заперечував, про що написав відповідну заяву 12 травня 2014 року (т. 1 а.с. 146). У зв`язку з чим заробітна плата виплачувалась з урахуванням вказаних коефіцієнтів завантаження. Тому, нарахування заробітної плати з меншим коефіцієнтом завантаження для позивача, що не було нижчим за розмір мінімальної заробітної плати та строком до 6 місяців, відповідає наведеним положенням законодавства. Доводи позивача, що підпис у заяві від 12 травня 2014 року про згоду здійснити нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням коефіцієнту завантаженості та можливого скорочення робочого тижня не його, є безпідставними, оскільки з вказаного питання за клопотанням позивача у справі призначалась судова почеркознавча експертиза, котра не проведена, у зв`язку з її неоплатою та ненаданням додаткових матеріалів (т. 1 а.с. 179, 198, 204). Відповідно до наказу № 99 від 19 грудня 2014 року з 1 березня 2014 року внесено зміни до штатного розкладу, відповідно до якого за посадою позивача заступника начальника відділення 1400 визначено посадовий оклад у розмірі 4 200 грн. (т. 2 а.с. 35). Тому, вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати відповідно до його займаної посади з 7.05.2014 року з розрахунку 4 500 грн. на місяць, як передбачено наказом про прийняття його на роботу (т. 2 а.с. 38) задоволенню не підлягають. Що стосується доводів позивача про нарахування йому заробітної плати з 1.07.2014 року з розрахунку 6 000 грн. на місяць задоволенню не підлягає, у зв`язку з відсутністю даних у справі, які б встановлювали вказаний розмір зарплати на місяць. Вимоги позивача про стягнення заробітної плати за виконання обов`язків директора з економіки з 8.08.2014 року з розрахунку 6 500 грн. на місяць задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано відповідних наказів та інших доказів про виконання [PERSON] обов`язків директора з економіки з 8.08.2014 року. Крім того, лише відповідно до наказу № 43к від 6.11.2014 року з 6.11.2014 року покладено на позивача обов`язки директора з економіки без виплати різниці в окладах (т. 1 а.с. 234). Доводи позивача про необхідність оплати йому виконання обов`язків голови правління з 26.11.2014 року по 30.04.2015 року з розрахунку 12 500 грн. на місяць задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наказу № 74 від 26.11.2014 року на [PERSON] покладено виконання обов`язків в.о. голови Правління (т. 1 а.с. 233). Проте, будь-яких даних щодо розміру посадового окладу голови Правління, у тому числі на суму 12 500 грн., матеріали справи не містять. Твердження позивача про необхідність здійснити йому нарахування індексації на заробітну плату відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» задоволенню не підлягають, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, котре залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року встановлено, що [PERSON] були виплачені всі належні до розрахунку кошти. Крім того, відповідно до листа Головного управління держпраці у Київській області від 12 квітня 2016 року встановлено, що в порушення вимог ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам підприємства не виплачується регулярно, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Всупереч ст. 97 КЗпП України при заборгованості із заробітної плати підприємством здійснювались інші платежі. У зв`язку з чим відносно керівників ПАТ «НДІ ЕМП» складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 41, 188-6 КУпАП та матеріали перевірки направлені до УП Святошинського району ГУ НП в м. Києві для вжиття заходів реагування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України (т. 2 а.с. 181-183). Вказане також і підтверджується актом перевірки (т. 3 а.с. 10-15). Отже порушення трудового законодавства, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, Головним управлінням держпраці у Київській області також не встановлені. З урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плави задоволенню не підлягають. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання скасувати невірний запис в трудовій книжці від 17.02.2015 року щодо звільнення позивача з посади, оскільки така вимога є похідною від вимоги про поновлення на посаді. Разом з тим, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді відмовлено та надано оцінку законності проведення звільнення [PERSON] із займаної посади. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про внесення всіх записів про роботу та нагороди до трудової книжки, оскільки будь-яких доказів того, що позивач звертався з відповідними заявами до відповідача суду не надано та, знову ж таки, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року, встановлено обставини щодо видачі [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки про звільнення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом не встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed