Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 13 серпня 1995 року у відділі РАЦС Тиврівського району Вінницької області, актовий запис №20. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 13.08.1995 він уклав шлюб з [PERSON] у відділі РАГС Тиврівського району Вінницької області, про що було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 13.08.1995 року. Від шлюбу мають двох дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після офіційної реєстрації шлюбу стосунки складались нормально. Під час спільного проживання зрозуміли, що мають різні погляди на сімейне життя і подружні стосунки загалом. З кінця 2020 року вони почали проживати окремо. Внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам дітей. В результаті шлюбні стосунки припинились, а також вони перестали вести спільне господарство. Будь-яких дій щодо розірвання шлюбу відповідач робити не бажає, тому змушений звертатись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 05.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Зазначив, що миритися з відповідачем не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечила. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тиврівського району Вінницької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 серпня 1995 року, про що складено відповідний актовий запис №20. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved