Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справі за вказаним позовом, в якому [PERSON] просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з нею та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 2 218,00 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона з відповідачем з 02 лютого 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час проживання в якому у них народились діти: дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/1270/18 2/296/897/19 від 01 лютого 2019 року, що набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано і визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . За 2019-2020 роки відповідач їздив за межі України на тривалий час, а неповнолітня дочка [PERSON] залишалась на її утриманні. На теперішній час, дитина продовжує проживати з нею, а [PERSON] так і не бере участі у вихованні та утриманні дочки, яка потребує постійного догляду і матеріальних витрат тощо. Ухвалою судді від 08 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 29 вересня 2020 року позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги вона підтримує повністю, просить їх задовольнити і вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.38). 29 вересня 2020 року представник Служби у справах дітей Житомирської міської ради також надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де при ухваленні рішення в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини покладається на розсуд суду (а.с.32-33). З огляду на викладенене та відповідно до ст.280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 02 лютого 2002 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час проживання в якому у них народились діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , і дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/1270/18 2/296/897/19 від 01 лютого 2019 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано і визначене місце проживання дочки [PERSON] з батьком, а сина [PERSON] та дочки [PERSON] з матір`ю. Відповідно до ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Після розірвання шлюбу, відповідач ухиляється від виконання своєї батьківських обов`язків по відношенню до дочки [PERSON] , яка проживає з матір`ю, матеріально не утримує дитину і не піклується про її здоров`я. Частиною 3 ст.160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається зі змісту заяви сімнадцятирічної [PERSON] від 29 вересня 2020 року, неповнолітня дитина визначила своє місце проживання з матір`ю, оскільки позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити (а.с.37). З огляду на викладене та враховуючи інтереси неповнолітньої [PERSON] , суд залишає її на подальше проживання з матір`ю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обов`язків щодо неї. Крім того, згідно ст.ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання неповнолітньої дочки, оскільки батьки рівною мірою зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.184 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний її надавати своїй неповнолітній дочці. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] . Суд відповідно до ст.141 ЦПК України також стягує з відповідача в дохід держави і на користь позивача судовий збір, що визначений Законом України «Про судовий збір» за звернення до суду із позовом, який має одночасно майновий і немайновий характер.

Outcome: approved