Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У лютому 2016 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд після уточнення позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування та судовий збір по справі, посилаючись на ті підстави, що 01.11.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач керуючи автомобілем марки «Мерседес» номерні знаки [NUMBER] та автомобіль марки «КІА» номерні знаки [NUMBER] зіткнулися, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів, після чого постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. У момент настання страхового випадку відповідач був застрахований у ПрАТ «УОСК», яке і відшкодувало завдані збитки потерпілій особі. Відповідачем вчасно не було подано заяви позивачеві про ДТП, а тому після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши клопотання в якому просить слухати справу у його відсутності позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 25). Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 35, 36, 39, 40, 43, 44) причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 01.11.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач керуючи автомобілем марки «Мерседес» номерні знаки [NUMBER] та автомобіль марки «КІА» номерні знаки [NUMBER] зіткнулися, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів (а.с. 4, 5). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 6). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно полісу АС/ 3773215 від 31.05.2013 [PERSON] водій автомобіля марки «Мерседес» номерні знаки [NUMBER] був застрахований у страховій компаній ПрАТ «УОСК» (а.с. 3). Згідно заяви про страхове відшкодування 14.03.2016 потерпіла сторона [PERSON] звернувся до позивача з вимогою про виплату страхового відшкодування заподіяного внаслідок ДТП від 01.11.2013 (а.с. 14). Вартість матеріального збитку, спричиненого [PERSON] власника автомобіля марки «КІА» номерні знаки [NUMBER], визначена на підставі звіту № 1828 від 06.12.2013 р. яка складає у розмірі 4296 грн. 61 коп. (а.с.7-17). Позивачем на підставі платіжного доручення №5223 від 30.07.2014 було виплачено потерпілій стороні суму страхового відшкодування у розмірі 4296 грн. 61 коп. (а.с. 18). [PERSON] звертався до позивача із заявою про дорожньо-траспортну пригоду 19.11.2013 без будь-яких підтверджуючих документів поважності причин невиконання обов'язку вчасного повідомлення страхової компанії (а.с. 19). Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу від 22.12.2015 №Р072-15 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 4696 грн. 61 коп. (а.с. 20). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved