Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У лютому 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, про примусове виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 09 січня 2008 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 322-34п-08нкл, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 217 000 гривень, зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування, в строк та на умовах визначених Кредитним договором. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником боргових зобов`язань за Кредитним договором, між [PERSON] та Банком 09 січня 2008 року був укладений Іпотечний договір № 322-34п-08і, згідно якого [PERSON] було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: жилий будинок загальною площею 102,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,2044 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , (стара адреса, вулиця [ADDRESS] , [ADDRESS] ). 12.04.2017 р. Запорізьким районним судом Запорізької області ухвалено рішення яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на жилий будинок загальною площею 102,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,2044 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , (стара адреса, [ADDRESS] , [ADDRESS] 105). Після ухвалення рішення стало відомо, що в будинку, який є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, позивач посилаючись на Інструкцію з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 р. № 512/5 зазначає, що реєстрація малолітнього [PERSON] , [INFO] , в житловому будинку, унеможливлює його реалізацію з прилюдних торгів, що порушує права та інтереси позивача, в зв`язку з чим просить суд висилити в примусовому порядку громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 25.02.2019 року справу було призначено до розгляду в загальному позовному провадження. Ухвалою суду від 16.04.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, до суду не з`явились, причин неявки не зазначили. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, копію якого направила на адресу позивача. У відзові послалась на ч. 2 ст. 109 ЖУ УРСР зазначила, що не допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при звернення стягнення на жиле приміщення, що було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Враховуючи, що право власності на забезпечений іпотекою будинок відповідачів, набуто до укладення кредитного та іпотечного договорів, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області надала до суду висновок щодо розв`язання спору відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно до якого вони заперечують проти задоволення позову в повному обсязі. Представник позивача не скористався своїм правом надати до суду відповідь на відзив. Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного. У відповідності з п. 1.1, 1.4.1 Іпотечного договору № 322-34п-08і від 20 січня 2008 року [PERSON] , як майновий поручитель [PERSON] за договором кредиту № 322-34п-08нкл від 09.01.2008 року, передав в іпотеку належний йому будинок [ADDRESS] . Іпотекою забезпечувалось виконання [PERSON] договору кредиту у розмірі 217000 гривень, які позичальник зобов`язалась повернути до 08 січня 2023 року. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.04.2017 р. позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на жилий будинок загальною площею 102,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,2044 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , (стара адреса, вулиця Степова, будинок 105). Згідно з п. 1.2 Статуту АТ «Укрсоцбанк» рішенням загальних зборів акціонерів акціонера Банку від 9 березня 2010 року було змінено тип банку з АКБСР «Укрсоцбанк» на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який відповідно став правонаступником прав та обов`язків АКБСР «Укрсоцбанк». Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною другою статті 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 631/716/15-ц, від 29 листопада 2018 року по справі № 357/16321/15-ц, від 12 грудня 2018 року по справі № 359/2731/15-ц. Звернувшись до суду з даним позовом, АТ «Укрсоцбанк» просив про виселення відповідачів з будинку без надання іншого житлового приміщення. В той же час судом встановлено, що у відповідності з п. 1.1 Іпотечного договору право власності іпотекодавець на спірну квартиру набула на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житловий будинок видане на підставі рішення Розумівської сільської ради від 24.04.2002 р. № 137, зареєстрованого в ЗМБТІ 24.04.2002 р. в реєстровій книзі № 2 за № 346. Тобто, право власності на будинок іпотекодавець набув задовго до укладення договору кредиту та договору іпотеки. Доказів зворотнього суду не надано. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Позивачем не доведено, що кредитні кошти були отримані на придбання спірного будинку. Матеріали справи не містять клопотання про надання відповідачам іншого постійного житла при виселенні із спірного будинку. Крім того, суд зазначає, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, повідомлення про виселення повинні бути не лише направлені, а й отримані відповідачем. На підтвердження наведених норм до матеріалів справи приєднано копію вимоги про усунення порушень, яка адресовано відповідачам по справі, список групованих поштових відправлень та фіскальний чек ЧД ПАТ «Укрпошта». Однак, доказів того, що ця письмова вимога була отримана відповідачами матеріали справи не містять. Враховуючи, що право власності на переданий в іпотеку банку будинок було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено факт отримання відповідачами письмової вимоги щодо звільнення житла, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення позову та примусового їх виселення без надання їм іншого житла. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодуються.

Outcome: dismissed