Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обгрунтування якого послався на те, що 11.10.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 000,00 (шість тисяч) гривень 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі того, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по кредитному договору не виконує, у нього виникла заборгованість в розмірі 12 389,82 гривень, яку він у добровільному порядку не сплатив, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а.с. 40/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через газету «Одеські вісті» від 24.05.2016 року /а.с. 49/. На підставі викладеного суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, що складається з Анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Умов кредитування с використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періода». /а. с.6, 7-8, 9-32/. Відповідно до п. 3.2.2. Умов позичальник зобовязався погашати Кредит у порядку та у строки відповідно до Заяви. Однак, відповідач [PERSON] вищезазначені умови кредитного договору від 11.10.2013 року, не виконує, у звязку з чим у нього виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30.11.2015 року складає у розмірі 12 389,82 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 5 371,36 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 4 916,34 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг: штраф у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та штраф у розмірі 566,18 гривень (процентна складова) /а. с. 5/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 12 389,82 гривень ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № PROM8B3ZHR від 28/01/2016 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 гривень /а.с. 38/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved