Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У лютому 2015 року Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 м.Комсомольська (надалі - КЖРЕП №1) звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування кімнатою №331 в будинку №1 по вул.Портовій у м.Комсомольську та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні без поважних причин з січня 2005 року, кімнатою не користується, у звязку із чим втратила право користування житлом. Ухвалою суду від 20.04.2015 року (а.с.37) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування м.Комсомольска. В судовому засіданні представник відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог. [PERSON] пояснила, що фактично постійно користується наданим приміщенням, у кімнаті знаходяться її особисті речі домашнього вжитку та меблі. Проте, у звязку із доглядом за хворим батьком, вона була змушена тимчасового проживати разом із ним. Позивач - КЖРЕП №1 двічі повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, а саме на 26 травня та 15 червня 2015 року, але представник позивача до залу суду не зявився, керівник позивача звернувся із заявами про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням представника КЖРЕП №1 на лікарняному. Враховуючи, що позивач є юридичною особою, а його представник працівником комунального підприємства, суд вважає, що неможливість явки в судове засідання одного з працівників юридичної особи не може бути визнано поважною причиною неявки в судове засідання представника позивача. Виходячи із змісту ст.169 ЦПК України повторна неявки в судове засідання представника позивача без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи. Враховуючи, що у першому судовому засіданні (20.04.2015 року) представник позивача наполягав на задоволенні позову у повному обсязі та надав суду всі наявні у нього докази, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення по суті позову на підставі наявних доказів. Представник органу опіки та піклування м.Комсомольська в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом порядку, звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, а вирішення спору залишив на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, судом встановлено, що відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «Полтавський ГЗК» від 03.04.1990 року [PERSON] (сестра відповідача) було видано ордер на жилу площу у гуртожитку. На підставі ордеру за №1886 від 02.09.1991 року [PERSON] було надано право на зайняття кімнати №331 будинку № 1 по вул. Портовій у м.Комсомольську. Згідно з довідкою КЖРЕП № 1 про склад сімї (а.с.4) місце проживання відповідача [PERSON] за зазначеною вище адресою було зареєстровано 17.02.1995 року. Починаючи з 09.11.2005 року за адресою м.Комсомольськ, вул. Портова,1, кім.331 також є зареєстрованим неповнолітній син відповідача [PERSON], [INFO]. Рішенням Комсомольської міської ради Полтавської області від 16.09.2014 року належний ВАТ «Полтавський ГЗК» будинок №1 по вул.Портовій у м.Комсомольську прийнятий у власність територіальної громади та переданий на баланс позивача (а.с.8). Як убачається з приєднаних до справи копій квитанцій про сплату комунальних платежів особовий рахунок за вказаною адресою переведений на імя відповідачки [PERSON] (а.с.28-29). За наданим позивачем комісійним актом перевірки дотримання правил проживання від 30.01.2015 року відповідач [PERSON] та її син [PERSON] у спірному жилому приміщенні не проживають з січня 2005 року (а.с.6). Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON] /комендант гуртожитку/ та [PERSON] /сусідка відповідача/ показали, що при перевірці дотримання правил проживання було виявлено факт непроживання [PERSON] та її сина [PERSON] у кімнаті №331 по вул.Портовій,1, про що було складено відповідний акт. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи допитаними в судовому засіданні за клопотанням відповідача, показали, що є сусідами відповідачки та періодично бачать її у будинку або біля нього. [PERSON] додатково зазначила, що протягом 2012-2014 років неодноразово була у кімнати №331, де мешкає [PERSON], та бачила у приміщенні її особисті речі, меблі та різні предмети домашнього вжитку. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд наголошує, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Житлового Кодексу України. Виходячи із змісту ст.71 ЖК України, за загальним правилом при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин\~\~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку. У пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі\~ст.71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Отже, підставою для визнання особи в судовому поряду такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є факт її не проживання у даному понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт не проживання відповідачем у спірному жилому приміщенні понад шість місяців, з огляду на наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, КЖРЕП №1 зазначав, що\~[PERSON] разом із сином з січня 2005 року не проживають у спірній кімнаті. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано акт від 30 січня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що відповідачка протягом з 2005 року у кімнаті не мешкає, проте у приміщенні знаходяться особисті речі останньої. Даний акт підписаний комендантом КЖРЕП №1 та мешканцями будинку. Разом з тим, зазначений акт не містить будь-яких інших фактичних відомостей, що могли б підтвердити безперервну тривалу понад\~\~6 місяців відсутність відповідачки у спірній кімнаті. З урахуванням цього, суд вважає, що наданий позивачем акт про непроживання відповідачки, за відсутності інших належних та допустимих доказів не може слугувати беззаперечним підтвердження наявності підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. Суд звертає увагу, що даний акт не має для суду наперед встановленого значення та досліджується на рівні з іншими доказами у справі, зокрема, перевіряється показаннями свідків. Характерно, що позивачем не надано жодного іншого акту, складеного протягом до січня 2015 року, який міг би підтвердити, що обставина непроживання відповідачки носить триваючий характер. Разом з тим, вказаний акт від 30 січня 2015 року було складено напередодні звернення КЖРЕП №1 до суду з даним позовом (26 лютого 2015 року). Допитані в судовому засіданні свідки також не змогли однозначно підтвердити факт не проживання [PERSON] у спірному приміщенні понад встановлені строки. Свідок [PERSON] пояснила, що працює на посаді коменданта гуртожитку починаючи з середини 2014 року і не може підтвердити або простувати факт проживання [PERSON] у цьому гуртожитку до часу свого працевлаштування на цій посаді. За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача і вважає за необхідне у задоволенні позову КЖРЕП № 1 м. Комсомольська відмовити. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до норми ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed