Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з останнього на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 199739,15 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала із відповідачем у трудових відносинах, після звільнення останній не здійснив із нею остаточного розрахунку, у зв'язку із чим судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2015 на її користь стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 31646,35 грн. Вказаний судовий наказ перебуває у відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні. Разом з тим, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, а тому вона змушена звертатись до суду із даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Вказав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішенням італійського суду стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі, штрафні санкції, а стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні італійським законодавством не передбачено. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді бухгалтера (за сумісництвом) представництва фірми «ЕРБОВІТАЛ 2-С.Р.Л.» з 01.07.2010. 18.09.2015 позивача було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією Представництва. Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 31646,35 грн. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, виплату заборгованості по заробітній платі на момент розгляду даної справи не здійснено. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 19.09.2015 по 02.08.2017 (день ухвалення рішення) становить 685 днів, а сума середнього заробітку за час затримки становить 136755,71 грн. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи те, що всупереч вимогам закону заробітна плата позивачу так і не виплачена відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволенню. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що 16.12.2015 колегія четвертої по цивільних справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья (Італія), серед іншого визнала вимоги позивача на стягнення не виплаченої заробітної плати та непроведених розрахунках при звільненні на загальну суму 1277,78 євро, що за офіційним курсом НБУ приблизно станом на 24.07.2017 становить 38513,34 грн., оскільки таке рішення Італійського суду не визнане в установленому законом порядку на території України відповідно до ст. 390 ЦПК України, Закону України «Про правонаступництво», положення Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів 1978 року, Конвенції між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210 1979 року, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Разом з цим, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. За правилами ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1 367,56 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial