Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У листопаді 2020\~року позивач звернувся до\~суду із\~позовом про \~розірвання шлюбу з [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що він 22 жовтня 2005 року зареєстрував шлюб із відповідачкою у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 716. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, на права та обов`язки подружжя, що призвело до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинились з 2012 року, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Позивач зазначає, що примирення і збереження шлюбу між ним та відповідачкою неможливе, оскільки це буде суперечити його інтересам. Спору щодо поділу спільного сумісного майна не має. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22 жовтня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 716. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22 жовтня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 716, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2006 року. Сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 10 березня 2010 року. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідно до частини 2 статті\~104, частини 3 статті\~105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Частиною 3\~статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України та ч. 3 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судові витрати підтверджується квитанцією № 27808 від 17 листопада 2020 року про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн. (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн. (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved