Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення переплати пенсії. Зазначало, що відповідач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Загальний розмір пенсії відповідача станом на 01.10.2014 р. встановлено у розмірі 1 691,07 грн. За період з 01.01.2010 р. по 31.08.2014 р. позивачем відповідачу було надмірно виплачено кошти у розмірі 3 647,87 грн., переплата виникла виключно у зв'язку із допущенням розрахунковою помилкою, яка відбулась з технічних причин (збій програми технічного забезпечення АСОПД КОМТЕКС). Відповідачу був надісланий лист від 24.09.2014 р. із вимогою добровільно сплатити суму надмірно виплачених коштів у розмірі 3 647,87 грн., однак, відповідачем добровільно надмірно виплачені кошти, відшкодовано не було. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а також з зазначення, що позовні вимоги останній підтримує (а.с. 21). Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, крім того, надала до суду письмові заперечення з зазначенням про необхідність застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач перебуває на обліку у позивача та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальний розмір пенсії відповідача станом на 01.10.2014 р. встановлено у розмірі 1 691 грн. 07 коп., що не заперечувалось сторонами. За період з 01.01.2010 р. по 31.08.2014 р., внаслідок збою у програмі технічного забезпечення АСОПД КОМТЕКС, позивачем було надмірно виплачено відповідачу кошти у розмірі 3 647 грн. 87 коп., що підтверджено довідками про розмір пенсії (а.с. 6 - 11). Згідно ч. ч. 1 -2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідачем було заявлено заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем було долучено до матеріалів позову лист від 24.09.2014 р. із вимогою до відповідача добровільно сплатити суму надмірно виплачених коштів у розмірі 3 647,87 грн. (а.с. 4), який було отримано відповідачем 27.09.2014 р., що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 5). Однак, як вбачається з довідок про розмір пенсії переплата пенсії виникла з 01.01.2010 р., а направлений на адресу відповідача лист від 24.09.2014 р., не є належним та допустимим доказом дати коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, оскільки в останньому не було зазначено дати перевірки правильності виплати пенсії Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, на яку позивач посилається як на підставу позову в частині виявлення програмної помилки. Клопотання про визнання поважними причин пропущення позовної давності, від позивача до суду не надходило. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а відтак, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed