Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернулось у суд з позовом до [PERSON] про стягнення 141100,09 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 20.10.2011р., що виникла станом на 31.01.2017р., а також 2116,5 грн. судових витрат. В обґрунтування позову посилалось на те, що 20.10.2011р. між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього і станом на 31.01.2017р. має 141100,09 грн. заборгованості, з яких: 14486,81 грн. - заборгованість за кредитом; 115751,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3666,53 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штрафу (фіксована частина), 6695,24 грн. штрафу (процентна складова). Представник позивача подав до суду заяву, де позов підтримав і просив провести розгляд справи за його відсутності, згідний на заочний розгляд справи. Представник відповідача звернувсь до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, заперечив проти позову, просив застосувати строк позовної давності. Суд дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 20 жовтня 2011р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього і станом на 31.01.2017р. має 26917,1 грн. заборгованості кредитному договору б/н від 20 жовтня 2011р. з яких: 14486,81 грн. заборгованості по кредиту, 11730.29 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 700 грн. пені. Дані обставини підтверджуються наступним. Так, судом встановлено, що на час укладення 20 жовтня 2011р., вищевказаного кредитного договору, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом ПАТ КБ „ПриватБанк за №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а отже при укладанні Договору саме на ці Умови та правила надання споживчого кредиту погодився [PERSON], підписавши заяву позичальника. Згідно з п.2.1.1.12.4 цих Умов строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по платіжних картках з встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також Овердрафта, що виникає по таких картках, наведений в Памятці клієнта /Довідці про умови кредитування/, яка являється невідємною частиною договору, а також встановлюються цим пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.1.7.31 вищевказаних Умов строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 50 років. Разом з тим, судом встановлено, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, водночас заява позичальника не містить умови щодо збільшення позовної давності за цими кредитними зобовязаннями. З наведеного слідує, що сторонами не дотримано вимоги закону щодо укладення договору про збільшення позовної давності у письмовій формі, відтак умова пункту 1.1,7.31 не підлягає застосуванню, оскільки згідно з ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Тому діє загальна позовна давність тривалістю у три роки, передбачена ст.257 ЦК України. Банк звернувся до суду з даним позовом 17 лютого 2017 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06.11.2013р. (цивільна справа № 6-116цс13), перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ПК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. А отже підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по платежах за останні три роки до дати звернення до суду - з 17 лютого 2014 року по 31 січня 2017 року, тобто по дату, на яку здійснено розрахунок заборгованості. Як вбачається з представленого Банком розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору становить: по тілу кредиту - 14 486 грн. Разом з тим, суд не приймає о уваги розрахунок Банку в частині нарахування заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, з наступного. Так, при здійсненні розрахунку заборгованості по сплаті процентів Банком приймалась до уваги базова кредитна ставка по процентах в період з 01.02.2014 року по 01.09.2014 р. - 27,6%; в період з 01.09.2014 р. по 01.04.2-15р. - 32.40 %; в період з 01.04.2015 по 31.01.2017 р. - 42.00%. Тому, заборгованість відповідача по процентах складає з 17.02.2014 р. по 01.09.2014 року 27.6% : 360 х 192 дні х 14486 грн. = 214.60 грн.; з 01.09.2014 р. по 01.04.2015 р. 32.40% : 360 х 213 дні х 14486 грн. = 277.69 грн.; з 01.04.2015 р. по 31.01.2017 р. 42.0 % : 360 х 665 дні х 14486 грн. = 11 238 грн., а всього 11730.29 грн. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 700 грн. згідно розрахунку Банку (в межах 1-річного строку позовної давності згідно ст.258 ЦК України за період з року по 31.01.2017 року - дата на яку здійснено розрахунок заборгованості. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення штрафів задоволенню не підлягають, з наступного. Так, за змістом ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), яка згідно зет. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 26917,1 грн. заборгованості кредитному договору від 20 жовтня 2011р., що виникла станом на 31.01.2017р., з яких: 14486,81 грн. заборгованості по кредиту, 11730.29 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 700 грн. пені., а у решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 1600 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial