Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У поданій до суду заяві, зміненій заявою від 18 липня 2016 року, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 38775,12 грн., яка складається із заборгованості за договором про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року в сумі 15606 грн., штрафних санкцій за невиконання умов договору в сумі 15606 грн., пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в сумі 5620,71 грн., інфляційних втрат в сумі 1529,39 грн. та 413,02 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що між сторонами 09 грудня 2015 року укладено договір про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг, відповідно до умов якого [PERSON] доручала їй виконати комплекс робіт з метою купівлі однокімнатної квартири у м.Здолбунів Рівненської області орієнтовною вартістю 10000 доларів США. Вартість робіт по цьому договору складає 600 доларів США, що в еквіваленті станом на 24 березня 2016 року за курсом НБУ становить 15606 грн. 21 січня 2016 року [PERSON] придбала квартиру по [ADDRESS]. Проте надані агентством послуги не оплатила, а тому відповідно до умов договору зобов'язана сплатити подвійну суму винагороди , тобто 1200 доларів США, а також пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, інфляційні втрати та 3 відсотки річних від простроченої суми. У поданій відповідачем зустрічній позовній заяві від 16 червня 2016 року [PERSON] просить визнати її права як споживача порушеними з боку відповідача [PERSON], пункти 4.3 та 4.4 договору про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року недійсними з моменту його укладення, попередній договір від 09 грудня 2015 року змішаним цивільно-правовим правочином з елементом надання послуг та стягнути з [PERSON] отриману за попереднім договором гарантовану суму в розмірі 3750 грн., пеню за порушення зобов'язань в сумі 16200 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн. В обґрунтування своїх зустрічних вимог [PERSON] покликається на те, що пункти 4.3 та 4.4 договору про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року є несправедливими, оскільки вбачається істотний дисбаланс договірних прав, чим порушено її права споживача. Укладення попереднього договору нерозривно пов'язано з договором про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг, а тому є змішаним цивільно-правовим правочином з елементом надання послуг і підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Гарантована сума в розмірі 3750 грн., що залишилася за попереднім договором в агентстві нерухомості, після укладення договору купівлі продажу квартири, не була їй повернута, а тому підлягає стягненню разом з пенею за порушення зобов'язань у розмірі 3 відсотків вартості порушених зобов'язань за кожен день прострочення. Діями [PERSON] їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, завданих внаслідок порушення її прав, яку оцінює у 20000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю та з аналогічних мотивів, а вимоги за зустрічним позовом не визнали, просять у їх задоволені відмовити. Відповідач та її представник свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю та з аналогічних мотивів, а вимоги за первісним позовом визнали частково лише у частині стягнення 2% вартості робіт агентства нерухомості, а саме від ринкової вартості придбаної [PERSON] за 10000 доларів США квартири. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом установлено, що 09 грудня 2015 року між Агентством нерухомості в особі [PERSON], що діє на підставі Свідоцтва про підприємницьку діяльність [NUMBER] від 12 листопада 2007 року, та [PERSON] (замовник) укладено договір про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг, за яким остання доручала виконавцю виконати комплекс робіт з метою купівлі однокімнатної квартири у м.Здолбунів Рівненської області орієнтовною вартістю 10000 доларів США. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору виконавець зобов'язувався здійснювати за домовленістю, спільно із замовником, огляд запропонованих квартир, проводити попередні переговори з власником квартир (продавцями) стосовно умов купівлі, надавати консультації з питань підготовки документів для оформлення договору купівлі-продажу, заборгованостей по комунальним платежам, розрахунків між покупцем та продавцем та інше. Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість робіт по цьому договору складає 2% від ринкової вартості нерухомості, тобто (мінімальна сума оплати (винагороди) для агентства нерухомості зазначено прописом «600 у.о. в еквіваленті 15000 грн.», що в еквіваленті «500 у.о.» закреслено). Внесені в п.1 договору відомості про мінімальну суму оплати для агентства 600 у.о. в еквіваленті 15000 грн. підтверджені лише одним підписом виконавця. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Досягнення домовленості про такі зміни вартості робіт замовник [PERSON] категорично заперечує, вказуючи на те, що її підпис щодо істотних змін договору відсутній, а відповідно до п.6.2 договору окремі пункти договору можуть бути змінені або не виконуватися за згодою сторін, про що робляться відповідні записи з підписами обох сторін. Згідно Таблиці №1 до договору 09 грудня 2015 року [PERSON] оглядалася квартира по [ADDRESS], з приводу якої між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON], що діє від імені [PERSON], укладено попередній договір про купівлю-продаж вказаної нерухомості за ціною не вище 250000 грн. в еквіваленті 10000 доларів США і ці обставини сторонами не заперечуються. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 21 січня 2016 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру по [ADDRESS] з пояснень останньої за 10000 доларів США. Оплата послуг виконавця відповідно до п.5.2 договору проводиться в день укладення замовником договору відчуження. Факт проведення повного розрахунку між сторонами має бути обов'язково підтверджено підписами сторін в Акті прийому -передачі робіт (таблиця 2), після чого можна стверджувати факт повного розрахунку між виконавцем та замовником. В Акті прийому-передачі робіт (Таблиця 2) підпис замовника, який би стверджував проведений розрахунок з виконавцем за виконану роботу, відсутній. При цьому, за умовами договору відсутність виконавця при реєстрації договору відчуження не звільняє замовника від виплати винагороди виконавцю (п.5.3 договору). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач [PERSON] передбачені договором зобов'язання з оплати наданих їй послуг 21 січня 2016 року позивачу не сплатила, чим порушила умови договору. З огляду на викладене суд погоджується з доводами [PERSON], що вартість виконаних агентством нерухомості робіт за договором надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року становить 2% ринкової вартості придбаної [PERSON] нерухомості, тобто 200 доларів США. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до положень ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Водночас ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі №6-79цс14. З роз'яснень, які містяться в абз.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу долара до гривні, встановленого НБУ станом на 17 жовтня 2016 року сума боргу в розмірі 200 доларів США з розрахунку 2579,079 грн. за 100 доларів США еквівалентна 5158,16 грн., яка підлягає стягненню на користь первісного позивача. Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Згідно п.4.1 договору про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством і цим договором. Пунктом 4.3 договору визначено, що у випадку порушення замовником п.3.1 (не передавати, без дозволу виконавця, отриману інформацію іншим зацікавленим особам) та п.3.3 (не вступати з продавцем у безпосередні договірні відносини купівлі об'єкту нерухомості, без відома та згоди виконавця) даного договору, останній сплачує виконавцю подвійну суму винагороди в день укладення договору купівлі продажу. У випадку несплати послуг замовником протягом трьох календарних днів від укладення договору купівлі-продажу, виконавець має право звернутися до суду з вимогою виплати йому компенсації в десятикратному розмірі від суми вартості робіт по даному договору (п.4.4 договору). Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 вказаного Закону). Згідно п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону України, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. А тому суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом [PERSON], що передбачені пунктами 4.3 та 4.4 договору про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року умови відповідальності за неналежне виконання умов договору (подвійний та десятикратний розмір компенсації) є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Облікова ставка НБУ становила: з 22.01.2016 р. по 21.04.2016 р. - 22%, з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 19%, з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 18% та з 24.06.2016 р. по 01.07.2016 р. - 16,505%. З огляду на викладене пеню за несвоєчасне виконання [PERSON] грошових зобов'язань з оплати послуг [PERSON] за період з 22 січня 2016 року по 01 липня 2016 року слід стягнути виходячи з облікової ставки НБУ та суми боргу 5158,16 грн., яка становить 464,45 грн. За змістом ч.1 ст.901 та ч.1 ст.903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов'язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року в справі № 6-40цс11). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення відповідача за первісним позовом виникло з 22 січня 2016 року та станом на 01 липня 2016 року становить 161 день, а тому три відсотка річних становлять 68,35 грн. (5158,16 грн. х 3% х 161 : 365). Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року в справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] за договором про надання інформаційно-маркетингових та консалтингових послуг від 09 грудня 2015 року становить 5690,96 грн. (5158,16 грн. + 464,45 грн. + 68,35 грн.). Відповідно до укладеного між покупцем [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені продавця [PERSON] та у присутності директора Агентства нерухомості [PERSON], попереднього договору про купівлю-продаж квартири по [ADDRESS] [PERSON] дала, а [PERSON] отримав гарантовану суму в розмірі 7500 грн., що еквівалентно 300 у.о. в рахунок належного платежу і в підтвердження укладення договору купівлі продажу належного [PERSON] нерухомого майна. Договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна за ціною не вище 250000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, повинен був укладений не пізніше 18 грудня 2015 року (п.2 попереднього договору). Згідно п.10 попереднього договору в агентстві нерухомості залишається з гарантованої суми 3750 грн. в якості гаранту і підлягає поверненню для продавця [PERSON] у день укладення договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. Обставини укладення попереднього договору від 09 грудня 2015 року, підписання його продавцем, представником покупця та директором Агентства нерухомості [PERSON] і передачі [PERSON] [PERSON] коштів в сумі 7500 грн., що еквівалентно 300 доларів США, сторонами не заперечується та підтверджується свідком [PERSON] Указаних у попередньому договорі строків укладення договору купівлі продажу сторонами правочину не дотримано. Відповідно до положень частин 1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Основний договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], з приводу якої між цими ж сторонами укладався 09 грудня 2015 року попередній договір, укладений 21 січня 2016 року, що свідчить про домовленість сторін про зміну строку його укладення, а тому зобов'язання за попереднім договором не було припинено. Таким чином, доводи [PERSON] та її представника, що половина сплаченої нею гарантована сума в розмірі 3750 грн., яка залишилася в агентстві нерухомості, є авансом і підлягає їй поверненню є помилковими та не узгоджуються з положеннями п.10 попереднього договору про повернення цих коштів для саме продавця [PERSON] в день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не для позивача за зустрічним позовом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у визначений цією статтею спосіб (ст.16 ЦК України). Належних у розумінні ст.ст.57-58 ЦПК України доказів сплати [PERSON] повної суми за договором купівлі-продажу без урахування внесеного [PERSON] авансу, остання не надала та порушення своїх прав відповідачем [PERSON] щодо неповернення їй авансу за попереднім договором не довела. А тому вимога [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення авансу в розмірі 3750 грн., 3% пені за порушення зобов'язання є недоведеними та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких зокрема, належать витрати на правову допомогу. 12 липня 2016 року між [PERSON] та адвокатом Ляшком Д.В. укладено договір №1/6 про надання правової допомоги, вартість робіт за яким складає 4000 грн., що підтверджується відповідним розрахунком обсягу та вартості наданої адвокатом правової допомоги, а сплата коштів квитанцією №0.0.583301714.1 від 14 липня 2016 року. А тому при постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом підлягає до стягнення на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у розмірі 4551, 20 грн. (4000 + 551,20 судового збору), а з відповідача за зустрічним позовом у дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved