Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 02 жовтня 1999 року він перебував в шлюбі з [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року шлюб розірвано. В шлюбі дітей подружжя не має. Під час сумісного життя за спільні кошти вони придбали жилий будинок, що знаходиться в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Святкова, 11 загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125.4 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2007 року, який зареєстрований на ім»я [PERSON], та земельну ділянку площею 0,1505 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11, з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 600796, яка зареєстрована на ім»я [PERSON]. Так як зазначене нерухоме майно ними придбано за час перебування у шлюбі, то кожному з них належить по ? частині вказаного нерухомого майна, а саме житлового будинку і земельної ділянки. що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11. На даний час він бажає визначити свою частку в спільному майні і зареєструвати її в установленому законом порядку на своє ім»я, адже право власності наступає тільки після відповідної реєстрації права власності у відповідних державних органах. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України просив визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину нерухомого майна, а саме житлового будинку в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Святкова, 11, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., і земельної ділянки площею 0,1505 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11 з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059, та визнати за [PERSON] право власності на ? частину нерухомого майна, а саме житлового будинку в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Святкова, 11, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., і земельної ділянки площею 0,1505 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11 з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059. В послідуючому позивач [PERSON] подав суду заяву в порядку вимог ст. 31 ЦПК України, в якій зазначав, що 12 серпня 2014 року між ним і [PERSON] був укладений Договір про проділ майна подружжя, відповідно до якого житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Святкова, 11, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., та земельної ділянки площею 0,1505 га, що розташована за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059, перейшли у приватну власність [PERSON]. Як вбачається з вказаного договору про поділ майна подружжя він ставить його у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушує його права та інтереси, так як за ним йому переходить у власність лише автомобільний причіп, а [PERSON]-житловий будинок і земельна ділянка. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України просив визнати Договір про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], недійсним, та визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину нерухомого майна, а саме житлового будинку в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Святкова, 11, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., і земельної ділянки площею 0,1505 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11 з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059, та визнати за [PERSON] право власності на ? частину нерухомого майна, а саме житлового будинку в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Святкова, 11, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., і земельної ділянки площею 0,1505 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11 з цільовим призначенням-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222480401:01:013:0059. Ухвалою суду від 22 квітня 2015 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, до суду надійшла заява, в якій третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вважав, що підстав для задоволення позову в частині визнання Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року недійсним немає і просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 61 Сімейного кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб»єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що з 02 жовтня 1999 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено і шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 386, розірвано. За час перебування сторін у зареєстровано у шлюбі за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 09 лютого 2007 року [PERSON] купила житловий будинок, що знаходиться в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Святкова, № 11. Вказаний житловий будинок зазначений за планом під літ. «А»-цегляний, загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м., огорожа під № 1-3, свердловина під № 4, каналізаційна яма під № 5, розташований на земельній ділянці площею 0,1505 га, наданій для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за тією ж адресою. Відповідно до умов п. 3 вказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку цей продаж сторонами вчинено за суму 267 400 грн., і ці гроші продавці [PERSON] і [PERSON] отримали повністю від покупця до підписання договору. Згідно умов п. 4 вказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку загальна вартість вказаного житлового будинку згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації від 05 лютого 2007 року № 13452316 становить 444414 грн.. За Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09 лютого 2007 року [PERSON], [PERSON] продали по ? частині кожен, а [PERSON] купила в цілому земельну ділянку площею 0,1505 га, розташовану на території с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Святкова під № 11, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 257,1 кв.м., житловою площею 125,4 кв.м. за тією ж адресою. Земельна ділянка складається з ріллі-0,1505 га. Відповідно до умов п. 3 вказаного договору продаж цей сторонами вчинено за суму 75580 грн., і ці гроші продавці отримали повністю від покупця до підписання договору. Згідно умов п. 5 вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки експертна грошова оцінка земельної ділянки складає 197230 грн. 25 коп.. 09 жовтня 2007 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку в тому, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1505 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222480401:01:013:0059, яка розташована за адресою: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11, цільове призначення (використання) земельної ділянки-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2014 року між позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про поділ майна подружжя, відповідно до умов ст. 2 вказаного договору за даним договором [PERSON] і [PERSON] здійснили поділ наступного майна, яке перебуває у їхній спільній сумісній власності та набуте ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі: а саме. п. 2.1. Житловий будинок № 11, що розташований по вул. Святкова в с. Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, п. 2.2. Земельна ділянка площею 0,1505 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Святкова, 11, кадастровий номер земельної ділянки 3222480401:01:013:0059, цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, п. 2.3. Транспортний засіб марки Сантей. модель 750-141, тип-причіп пр-легковий-В, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], дата реєстрації 22 травня 2014 року, який набутий на ім»я [PERSON] та належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 093264, виданого Центром ДАІ 8007 22 травня 2014 року. Відповідно до умов ст. 3 вказаного Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року згідно з даними, що містяться у висновку про вартість майна, виданого суб»єктом оціночної діяльності-ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт», ринкова вартість житлового будинку станом на 11 серпня 2014 року становить 1805000 грн., ринкова вартість земельної ділянки станом на 11 серпня 2014 року становить 174000 грн., за домовленістю сторін ринкова вартість причепу станом на 12 серпня 2014 року становить 8000 грн.. Згідно умов ст. 4 Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року сторони погодились, що з дня набуття чинності цим договором в особисту приватну власність [PERSON] переходить житловий будинок (зазначений в п. 2.1. ст. 2 цього договору) та земельна ділянка (зазначена в п. 2.2. ст. 2 цього договору), а в особисту приватну власність [PERSON] переходить причіп (зазначений в п. 2.3. ст. 2 цього договору). Відповідно до умов п. 4.1. вказаного договору в цьому договорі сторони за власним розсудом, розуміючи значення своїх дій, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України відійшли від рівності часток при розподілі майна. Доплата за цим договором здійснюється [PERSON] [PERSON] в розмірі 900 000 грн., які [PERSON] зобов»язується сплатити [PERSON] протягом 2 років з дати укладення цього договору. Згідно умов ст. 8 вказаного Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року сторони підтверджують, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Відповідно до умов ст. 9 вказаного договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладався ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміли значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажали настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. Згідно умов ст. 11 Договору про поділ майна подружжя сторони підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Слід зазначити, що позивач [PERSON], як на підставу недійсності Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року, вказує той факт, що умови вказаного договору ставлять його у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, оскільки йому переходить у власність лише автомобільний причіп, а [PERSON]-житловий будинок і земельна ділянка. Однак, суд не може погодитись з даними доводами позивача [PERSON] в позовній заяві і його представника в судовому засіданні, виходячи з того, що відповідно до умов ст. 3 вказаного Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року вартість житлового будинку і земельної ділянки, які перейшли у власність [PERSON], становить 1 979 000 грн., вартість же причепа, що перейшов у власність [PERSON], становить 8000 грн.. Разом з тим, відповідно до умов п. 4.1. вказаного договору [PERSON] зобов»язалась сплатити на користь [PERSON] 900 000 грн. протягом двох років з дати укладення Договору про поділ майна подружжя-12 серпня 2014 року. У зв»язку з цим суду неможливо дійти висновку, що позивач [PERSON] укладенням даного Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року був поставлений в надзвичайно невигідне матеріальне становище. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У зв»язку з цим також слід зазначити, що позивачем [PERSON] не зазначено в позові підстав, з яких договір має бути визнаний недійсним відповідно до вимог ст. 215 ЦК України. Посилання представника позивача в судовому засіданні, що підставою недійсності Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року є той факт, що [PERSON] має намір не виконувати умови договору і не сплачувати позивачу кошти за договором, суд вважає безпідставними. Також надані представником позивача [PERSON] в судовому засіданні квитанція до прибуткового ордера № 0013 від 15 червня 2015 року про вартість проживання в готелі позивача [PERSON] в сумі 7600 грн. за період з 01 квітня 2015 року по 15 червня 2015 року, ваучер на проживання в готелі «Адлер» ФОП [PERSON] в обгрунтування вимог позивача про визнання вказаного договору недійсним з тих підстав, що позивач [PERSON] знаходиться внаслідок укладення вказаного Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року у надзвичайно невигідному становищі, оскільки позбавлений житла, і змушений винаймати номер категорії «стандарт» для гостя в готелі в період з 01 квітня 2015 року по 15 червня 2015 року, суд також вважає дані доводи необгрунтованими, і такими, що не спростовують висновку суду про відсутність підстав для визнання вказаного договору недійсним. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року немає, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання недійсним Договору про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року, а тому не можуть бути і задоволені вимоги позивача [PERSON] про поділ майна подружжя. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON], то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, на підставі вимог ст. 154 ЦПК України.

Outcome: dismissed