Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його дружина [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. За життя [PERSON] заповіту не складала. [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцями першої черги, при цьому, останній також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. У квітні 2019 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зазначив, що однією з причин є той факт, що відповідач викрав у нього всі документи та через невстановлену особу намагався зареєструвати все спадкове майно на себе. Вважає, що [PERSON] має бути усунений від права на спадкування, оскільки за життя своєї матері [PERSON] , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані, ухилявся від надання їй допомоги. Зазначив, що вина відповідача, яка виразилася в ухиленні від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю полягає також у тому, що [PERSON] є дієздатним, не хворів, мав матеріальний дохід, усвідомлював свій обов`язок, мав можливість провідувати матір, підтримувати її морально, допомагати матеріально, утім, не вчиняв жодних необхідних дій. На підставі викладеного, просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.1-5). Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року справу прийнято до розгляду, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, а також витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.24). Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.98). 08 червня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] повідомив, що його дружина мала онкологічне захворювання, утім, підтверджуючих документів у нього немає. Зазначив, що [PERSON] ходила, але не могла самостійно себе обслуговувати, а за тиждень до смерті перебувала у взагалі безпорадному стані. За дружиною доглядав він сам, синові остання не телефонувала і допомоги не просила. Вказав, що [PERSON] постійно чекала сина [PERSON] не для матеріальної допомоги, а щоб поспілкуватись з ним, утім, останній так і не навідував свою матір ані у лікарні, ані вдома. Відповідач на похороні своєї матері був, але кошти на поховання не надавав. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача адвокат Бурба Ю.М. підтримав позов, з підстав викладених у ньому, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду повідомив, що мати почала хворіти в 2004 році. З кінця серпня 2006 року фізичний стан останньої погіршився, утім, обслуговувала вона себе сама, готувала їсти, давала гроші на придбання ліків. Зазначив, що матері він допомагав разом з цивільною дружиною, та відвідував матір раз у два дні. Купив останній мобільний телефон для постійної підтримки зв`язку, надавав матеріальну та фізичну допомогу. Також заперечував проти пояснень позивача щодо безпорадного стану матері [PERSON] . На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши до суду копію спадкової справи №435/2008 після [PERSON] , яка померла [INFO] , та просили розглядати справу за відсутності їх представника (а.с.32-70). Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис №1686 (а.с.9). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , актовий запис №198 (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №1645 (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи №435/2008 заведеної 05 квітня 2008 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернулися чоловік померлої [PERSON] та її син [PERSON] . Згідно зі спадковою справою свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося (а.с.33-70). Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що докази є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Та іншими обставинами. Які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивач зазначив, що його дружина [PERSON] дуже хворіла, потребувала стороннього догляду та розраховувала на допомогу сина [PERSON] . Судом були допитані свідки з боку сторони позивача [PERSON] та [PERSON] . Також судом було задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] повідомив, що є сусідом позивача, спілкуються вони десь 10 років. Зі слід [PERSON] йому відомо, що дружина останнього хворіла, проте на яке захворювання він не знає. При цьому зазначив, що відповідача [PERSON] жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] суду повідомив, що позивача знає з 2005 року, один раз на рік йому допомагав по городу. Зі слів [PERSON] йому відомо, що дружина останнього хворіє, а [PERSON] постійно за нею доглядає. До будинку позивача не заходив, дружину та сина [PERSON] жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що є колегою відповідача [PERSON] . Йому відомо, що мати останнього хворіла, проживала одна. Зазначив, що разом з [PERSON] допомагав його батькам по огороду. Повідомив, що за життя матері [PERSON] , останній їй завжди допомагав та їздив до неї кожного дня. Разом з [PERSON] був присутній на похоронах [PERSON] , допомагав з організацією поховання. Свідок [PERSON] повідомила, що була цивільною дружиною відповідача. Їй також відомо, що мати останнього хворіла. Зазначила, що разом з [PERSON] відвідували його матір, коли остання лежала в лікарні. [PERSON] майже кожного дня відвідував матір. Вона сама себе обслуговувала і лише за тиждень до смерті, [PERSON] стала лежачою та її доглядали, як позивач, так і відповідач. Згідно вимог ч.ч. 5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Предметом доказування у даному випадку є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Так, під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження N 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження N 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». Крім того, КЦС ВС вказав, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, пояснень позивача та показань свідків для цього недостатньо. Суд також повинен з`ясувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Позивачем належним чином не доведено перебування [PERSON] у безпорадному стані, як і не надано доказів хвороби останньої, при цьому сам факт хвороби та похилий вік [PERSON] не свідчить про безпомічність спадкодавця, її неспроможність фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя та її потреби в допомозі саме від відповідача. Доводи позивача [PERSON] проте, що саме він особисто забезпечував матеріальні умови життя померлої належними доказами не підтверджено. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували безпорадний стан та потребу спадкодавця [PERSON] в постійній допомозі будь-кого зі сторонніх осіб, в тому числі відповідача. Також не надано доказів, що [PERSON] зверталася за допомогою до сина відповідача по справі [PERSON] , а останній умисно ухилявся від надання такої допомоги, тим більше, що сторони по справі визнали, що майже до самої смерті [PERSON] самостійно себе обслуговувала і лише останній тиждень життя була лежачою. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed