Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У лютому 2020 року заявник звернулась до суду з вищевказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що 11.09.2004 вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] у заявника та [PERSON] народився син [PERSON] . Заявник із чоловіком та сином проживали за адресою: [ADDRESS] . Приблизно у травні 2017 року [PERSON] пішов з дому і більше не повернувся. Зі слів заявника, за її заявою Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області було здійснено розшук [PERSON] , проте місце його знаходження не було встановлено. Заявник вказувала, що визнання її чоловіка безвісно відсутнім необхідні їй для розірвання шлюбу. З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства заявник просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця села Велика Севастянівка Христинівського району Черкаської області, безвісно відсутнім. Ухвалою судді від 04.03.2020 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки свого представника та позицію щодо заяви суду не повідомила. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2004 заявник уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу у заявника та її чоловіка народився [INFO] син [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження. 30.11.2019 заявник звернулась до Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області із заявою про те, що зник її чоловік і вона його розшукує для розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина, що підтверджується довідкою оперуповноваженого ВКП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області. Листом за № Г-818 від 18.12.2019 Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області було повідомлено заявника, що ймовірне місце знаходження її чоловіка встановити не видається за можливе. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. З огляду на правовий висновок, викладений у постановах ВС від 07.05.2018 у справі № 225/1297/17 та від 29.08.2019 у справі № 225/2576/17, підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. З огляду на встановлені обставини та вище проаналізовані правові норми та судову практику суд приходить до наступних висновків. Заявник зазначає, що її чоловік ще у травні 2017 року пішов з дому, проте за його розшуком заявник звернулась до органів поліції лише у листопаді 2019 року, тобто майже через два з половиною роки. Більш того, суду надано докази, що з часу звернення заявника до органів поліції та звернення її до суду, в тому числі й до розгляду її заяви судом, пройшло менше одного року. Доказів того, що заявник вживала будь-яких інших заходів для розшуку чоловіка суду надано не було, та й із довідки та листа Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області не вбачається, що і органами поліції були вжиті дієві заходи для розшуку чоловіка заявника. А отже, в ході розгляду справи судом не було встановлено всієї сукупності юридичних фактів, що є підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, тому у задоволенні заяви [PERSON] про визнання громадянина безвісно відсутнім слід відмовити. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed