Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» (далі - відповідач), у якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 19 284,00 грн. на відшкодування завданих збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2018 року між сторонами був укладений Договір №055818 банківського вкладу на суму 197 000,00 грн. строком на 12 місяців, тобто по 05.04.2019 року із щомісячною виплатою процентів з розрахунку 16,5% річних. 10.07.2018 року відповідач порушив зобов`язання, в односторонньому порядку розірвав договір та припинив нараховувати та виплачувати проценти. Про розірвання договору 10.07.2018 року відповідач не повідомив позивача та 30.07.2018 року відмовився надавати копію рішення про дострокове розірвання Договору №055818 банківського вкладу від 05.04.2018 року. Після закінчення строку дії вкладу 05.04.2019 року відповідач повернув частину вкладу в сумі 186 392,46 грн., проте умисно не нарахував та не виплатив проценти по вкладу за 269 днів (з 10.07.2018 року по 05.04.2019 року) в розмірі 19 284,00 грн., чим завдав збитків позивачу, що змушує останню звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 19.12.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач повністю повернув суму вкладу позивачу та донараховані проценти за депозитом, а всього 197 358,46 грн. Проценти за депозитом нараховані та сплачені позивачу за період з 05.04.2019 року по 10.07.2019 року в сумі 6 810,46 грн. Обов`язок відповідача щодо нарахування процентів у сумі та за період, зазначений у позові, не доведений позивачем та не підтверджений доказами. Підстави для нарахування процентів після припинення дії Договору відсутні. Договір було розірвано з вини позивача у зв`язку з порушенням ним умов Договору та законодавства. Ухвалою суду від 20.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження. Відповідь на відзив до суду не надходила. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 05.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» та [PERSON] був укладений Договір №055818 банківського вкладу фізичної особи «Класичний», за умовами якого Банк відкрив Вкладнику рахунок № [NUMBER] та прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 197 000,00 грн. на строк 12 місяців з 05.04.2018 року по 05.04.2019 року зі сплатою 16,5% річних (а.с. 2-3). Позивач виконала свої зобов`язання та внесла кошти на рахунок. Дану обставину сторона відповідача не заперечувала. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що з дня наступного за днем розміщення коштів на рахунок Банк щомісячно нараховує та сплачує на поточний рахунок вкладника проценти із розрахунку 16,5 % річних з врахуванням умов, викладених в п.4.2 Договору. Аналогічний обов`язок банку передбачений в п.2.3.1 Договору. Листом від 09.07.2018 року Банк повідомив [PERSON] про розірвання договору №055818 від 05.04.2018 року та договору банківського рахунку фізичної особи та закриття рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] за довіреністю №901 від 27.07.2016 року громадянином [PERSON] . Після закінчення терміну дії договору, грошові кошти на загальну суму 197 358,46 грн. було повернуто позивачу, що підтверджується відповідними заявами на видачу готівки. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що сума яку він просить стягнути є збитками, в той же час обґрунтовує їх як стягнення відсотків за користування коштами. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається із положень ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховний суд вказав на те, що кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача, які спричинили так звані збитки, наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та діями з боку відповідача, які це спричинили. Окрім того, проценти за договором банківського вкладу не є поняттям, тотожним збиткам у відповідності до ст. 22 ЦК України. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування збитків суд не вбачає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Згідно ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, оскільки, суд відмовляє у задоволенні даного позову. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed