Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Тивоненка Д.Р., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 2008 по 2015 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22.06.2015 року шлюб було розірвано. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.05.2018 року з відповідача на утримання доньки [PERSON] , 2008 року народження стягнуто аліменти. На виконанні у Вознесенівському ВДВС у м.Запоріжжі Південно-Східного МУМЮ (м.Дніпро) перебуває виконавчий лист від 18.06.2018 року на підставі якого відкрито виконавче провадження №56615433. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 14.09.2021 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 104 896,86 грн. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю, яка піклується про неї, займається її вихованням, забезпечує усім необхідним. Між сторонами існує суперечка щодо визначення місця проживання дитини. Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання доньки разом з позивачем сторони не досягли. З урахуванням зазначеного позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також стягнути витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, витребувано від виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як органу опіки та піклування відповідний висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; витребувано від Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились, разом з тим представником позивача [PERSON] - адвокатом Тивоненком Д.Р. до суду було подано заяву, у якій він просить суд розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, зазначає, що позивач просить не вирішувати питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, в іншій частині позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кошліченко Н.В. у підготовче судове засідання не з`явилися, разом з тим подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, представник відповідача підтримала його позицію. Представник третьої особи Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування та Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судове засідання не з`явилися, були повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 2008 по 2015 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 30.10.2008 року, актовий запис №767. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2018 року у справі № 317/734/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з 14.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.09.2021 у ВП №56615433, відкритого на підставі виконавчого листа № 317/734/18 від 08.06.2018 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 104 896,86 грн. Як встановлено з матеріалів справи дитина [PERSON] , 2008 року народження, проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] офіційно працевлаштована, працює у ФОП [PERSON] та займає посаду начальника відділу збуту (маркетингу), отримує дохід у розмірі 6 000 грн. [PERSON] , 2008 року народження, навчається у 7-Г класі Запорізького академічного ліцею №23 Запорізької міської ради Запорізької області. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вказана правова позиція висловлена у Постанові КЦС ВС від 17.02.2021 у справі № 182/2954/17 (№ в ЄДРСР 98548288). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, фактичне проживання дитини з матір`ю, позицію сторін у справі, суд дійшов висновку доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, оскільки саме таке рішення відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 454 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету. Разом з тим, оскільки у заяві від 17.12.2021 позивач просить суд не стягувати з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу, а тому данні витрати судом не стягуються. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved