overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 22.06.2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 756. Від шлюбу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У лютому 2017року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 29.08.1992 року у Палаці реєстрації шлюбів та новороджених, актовий запис № 2631. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 02.09.2005 року, Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції, актовий запис №717. В обґрунтування позову зазначила, що разом з відповідачем не проживає та не підтримує шлюбні стосунки вже більше восьми років, від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO]. Спору про місце проживання дитини [PERSON] [INFO], не мають. Станом на теперішній час подружжя не веде спільного господарства та остаточно припинено сумісне проживання. Після розірвання шлюбу просить залишити за собою шлюбне прізвище [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. [PERSON] підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 02.09.2005 року, Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], актовий запис №717. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №009016. /а.с.8/ Від шлюбу у подружжя 18.08.2006 року народилась донька - [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №056920. /а.с.7/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 19.10.1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні погляди на подружнє життя, останні роки спільного проживання відсутні взаємоповага та взаєморозуміння, більше п'яти років проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, ведуть окремо господарство, мають окремі бюджети, вважає збереження шлюбу неможливим, просив шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій нею заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.10.1996 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1306, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивача звільнено від оплати судового збору як інваліда другої групи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 26.12.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, вже деякий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, просив шлюб розірвати та повернути на його користь сплачену суму судового збору в сумі 640 грн. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій нею заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 26.12.2011 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 8, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що 02.11.2007 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що фактично їх сім`я розпалася, з січня 2017 року припилили разом проживати та вести спільне господарство, причиною цього стало те, що між ними зникли почуття любові, поваги, потрібності один в одному як подружжя, вважає збереження сім`ї неможливим, просив їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 02.11.2007 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Гальчинецькою сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис № 3 (а.с.4). Від спільного життя подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 28 липня 2000 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 924. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що з 28 липня 2000 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO], та донька, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини не склалися через відсутність взаєморозуміння з питань побуту, виховання дітей, відношення одне до одного, в результаті чого постійно виникали сварки, що сприяло погіршенню відносин між ними та призвело до втрати почуття поваги та любові. Шлюбно-сімейні відносини не підтримуються, спільне господарство сторони не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Сім'я з відповідачем розпалася остаточно та відновлена бути не може. Позивач та відповідачка у судове засідання з'явилися. Позивач позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідачка проти позову не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. 28 липня 2000 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двух малолітніх дітей, які залишаються з відповідачкою. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають разом, але не мають наміру відновлювати сім'ю, спільне домашнє господарство не ведуть. Майнового спору сторони не ма Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін або одного з них, що мають істотне значенн Суд приймав міри по збереженню сім'ї, надавав строк для примирення, але примирення не настало. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб розриває. У відповідності до ст.113 СК України суд залишає теперішнє прізвище відповідачки - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, 15.06.2014 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики коштів, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 550 доларів США, 6000 грн., а також меблі «Уголок», вартістю 7000 грн., та зобовязався повернути отриману позику до 15.09.2014 р., в підтвердження укладеного договору та його умов видав позивачу розписку, датовану 15.06.2014 р. Оскільки до теперішнього часу відповідач борг не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики в сумі 27\~864 грн. 38 коп., інфляційні втрати в сумі 8245 грн. 80 коп. та три відсотки річних в сумі 2036 грн. 01 коп. Під час судового розгляду справи позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в сумі 27\~248 грн. 44 коп., інфляційні втрати за період з 16.09.2014р. по 31.07.2017р. в сумі 9129 грн. 80 коп. та три відсотки річних за період з 16.09.2014р. по 05.09.2017р. в сумі 2432 грн. 20 коп., а всього у сумі 38810 грн. 44 коп. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі.. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у звязку з чим суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 2016 року, приблизно о 7-й годині 20 хвилин, на 74 км + 500 м автодороги «Київ-Ковель» в Бородянському районі Київської області відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з належним йому /позивачу/ автомобілем, марки «Ford B-MAX», р/н [NUMBER], під його /[PERSON]./ керуванням, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. За постановою Бородянського районного суду від 31 січня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Згідно звіту № 31/01-ТЗ від 02 лютого 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження, склала 116 680,62 грн. Просив,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між ним та відповідачем, розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Сторони на надані строку для примирення сторони не наполягали. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 15.07.2006 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ № 016643 та зроблено відповідний актовий запис за № 818. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням відповідача суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу її прізвище залишити [PERSON].

Outcome: approved