Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У лютому 2016 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в сумі 51\~940,14 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.04.2011 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (далі договір) про надання кредиту в сумі 19\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 05.01.2016 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 51\~940,14 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, посилання позивача, як на доказ, на Умови з правил надання банківських послуг, якими встановлено збільшення строку позовної давності до 50 років, вважає необґрунтованими, оскільки вказані письмові умови відповідачем не підписувались. Крім того, у 2012 р. кредитна картка вибула з володіння відповідача, про що ним була зароблена відповідна заява до правоохоронних органів та повідомлено Банк. Просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.53-54). Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 20.04.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (далі договір) про надання кредиту в сумі 19\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 05.01.2016 р. у [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 51\~940,14 грн., яка складається з: 19\~108,94 грн. - заборгованість за кредитом; 28\~081,67 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1\~800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 449,53 грн. - штраф (процентна складова), що підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача щодо пропуску позовної давності з наступних підстав. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Разом з цим, як встановлено ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України). Так, як вбачається з графіку розрахунку заборгованості (графи «погашені проценти» та «сума погашення за наданим кредитом») за вказаними кредитними зобовязаннями останні платежі було здійснено 06.02.2013 р. в сумах «961,20 грн.» та «1\~510 грн.», тобто в межах трирічного строку з дня укладення кредитного договору, та подано позовну заяву не пізніше 02.02.2016 р., тобто у трирічний термін з дня останньої сплати за кредитними зобовязаннями після переривання позовної давності і початку перебігу позовної давності заново (а.с.4-5, 2). Не можуть бути прийняті як докази по справі у підтвердження неможливості несення відповідачем відповідальності за вказаним кредитним договором звернення останнього до правоохоронних органів та адміністрації Банку, оскільки згідно витягу з кримінального провадження № 121170150003583 останній звертався до правоохоронних органів із заявою про крадіжку банківської картки, що мала місце наприкінці 2012 р. 13.09.2013 р. ( вироку суду щодо притягнення певної особи до кримінальної справи суду надано не було), до адміністрації Банку з відповідною заявою відповідач звернувся лише 06.06.2014 р. (а.с.55,56). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved