Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Середина» про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що 16 грудня 2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) за посиланням [INFO] розміщено статтю з назвою: «[INFO]», доступ до якої через всесвітню мережу Інтернет отримала необмежено велика кількість осіб. Дана стаття була розміщена без зазначення авторства та з вільним доступом до сайту. Вказана стаття містила наступну інформацію: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, [PERSON] подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и [PERSON], а также в убийстве [PERSON]». «А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции [PERSON], которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение [PERSON] и [PERSON] совершили бандиты из группировки [PERSON]. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов обьявлены в международный розыск. Это [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Водитель банды [PERSON] был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в Росии». «[PERSON] возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков [PERSON] и режима [PERSON] в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале [PERSON] занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию». «[PERSON], верный оруженосец [PERSON], осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ». «..является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины». Також у статті зазначено, що «..Важно понимать также, кто такой [PERSON]?.. [PERSON] обьявили в розыск еще в апреле 2014 года..» і нижче в посиланні наведена фотографія Позивача, його дата народження та повне ім'я. Отже, як висновок, в мережі Інтернет на веб-сайті (http://www.obozrevatel.com) за посиланням [INFO] розміщено інформацію, яка формує у читачів цієї інформації негативне упереджене ставлення до [PERSON] про те, що: 1) [PERSON] причетний до викрадення та катувань активістів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] і вбивства останнього; 2) [PERSON] є членом злочинної організації [PERSON]; 3) [PERSON] став одним з ключових піарщиків [PERSON] і режиму [PERSON] в цілому за допомогою медіа-центру «Контакт», телекомпанії V-tv та каналу «112 Україна»; 4) [PERSON] є підлеглим [PERSON] і [PERSON] та залежить від силових структур Російської Федерації; 5) [PERSON] злочинець, який втік від правосуддя в Російську Федерацію і звідти намагається маніпулювати інформаційним простором України. Відповідно до відомостей, які містяться на веб-ресурсі Української хостинг-компанії «HOSTON», яка є адміністратором системи реєстрації та обліку доменних назв та адрес, власником доменного ім»я «OBOZREVATEL.COM» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Середина». Згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі друкованих ЗМІ та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, 17 квітня 2007 року Міністерством юстиції України було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Золота Середина» свідоцтво про державну реєстрацію газети «Обозреватель.UA» за № КВ 12475-1359Р. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, якщо автор поширеної інформації невідомий і доступ до сайту є вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Таким чином, ТОВ «Золота Середина», як власник веб-сайту «OBOZREVATEL.COM», поширило недостовірну інформацію, яка завдає шкоди честі та гідності [PERSON] Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, відповідно до ст. 201 Цивільного кодексу України, є честь, гідність і ділова репутація. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі та ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким законом надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частина 1 ст. 277 ЦК України встановлює, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. [PERSON] - колишній міністр внутрішніх справ України, займав цю посаду та інші керівні посади в органах влади України за часів президента [PERSON], який загальноприйнято вважається в Україні протиправним та корупційним. 28 лютого 2014 року Генеральною прокуратурою України висунуто вимогу до Міністерства внутрішніх справ та служби безпеки України затримати [PERSON] протягом 10 днів як особу, яка підозрюється в масових вбивствах громадських активістів в центрі Києва в період з 18 по 22 лютого 2014 року. В подальшому , 04 березня 2014 року [PERSON] оголошений в розшук. За даними засобів масової інформації, прес-служба Генеральної прокуратури України також оголосила про підозру [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146 (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), ч. 1 ст. 365 (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу) Кримінального кодексу України. [PERSON] 22 лютого 2014 року визнаний Верховною Радою України таким, що у неконституційний спосіб самоусунувся від здійснення конституційних повноважень, та є таким, що не виконує свої обов'язки, а 26 листопада 2016 року Генеральний прокурор України [PERSON] оголосив підозру екс-президенту [PERSON] у державній зраді й поплічництві Російській Федерації в агресії проти України. 27 січня 2015 року Верховна Рада України прийняла Постанову «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором». Отже, будь-яке співвідношення позивача з такими особами як [PERSON] та [PERSON], а відтак і режимом екс-президента [PERSON] фактично пов»язує [PERSON] із особами, яка підозрюється у скоєнні низки найнебезпечніших злочинів та переховується від влади у країні-агресорі Російської Федерації. У свою чергу, позивач стверджував, що ані він, ані члени його сім'ї, жодним чином не пов'язані із [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ніколи не був підконтрольним або підзвітним таким особам, не мав ділових та особистих стосунків, ніколи не був пов'язаний з такими особами цивільними або трудовими правовідносинами: не займав службові та громадські посади у Міністерстві внутрішніх справ або у Апараті Президента України. Не було жодного випадку проведення позивачем піар-заходів режиму [PERSON] або особи [PERSON], а тим паче за допомогою медіа-центру «Контакт», телекомпанії V-tv або телеканалу «112 України». Таким чином, не відповідає дійсності та є недостовірною інформація, поширена ТОВ «Золота Середина», а саме: «[PERSON] возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков [PERSON] и режима [PERSON] в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале [PERSON] занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию»; «[PERSON], верный оруженосец [PERSON], осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ». Водночас ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України встановлюють, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Засади презумпції невинуватості визначаються і кримінальним процесуальним кодексом України, де закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення (ст. 17 КПК України). Презумпція невинуватості є вимогою закону, що звернута до всіх громадян, посадових осіб, державних та суспільних організацій, до суспільної думки в цілому. Зазначений принцип відноситься до основоположних прав та свобод людини, закріплений у ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності неухильного додержання принципу презумпції невинуватості всіма особами, незалежно від статусу та посади. Так, зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене где Рібермон проти Франції» суд підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язків не лише для кримінального суду, а і для всіх органів держави. Інформація, яка була поширена Інтернет-виданням «Обозреватель» стосовно [PERSON], за своїм контекстом містить твердження про винуватість позивача у вчиненні злочинів, а саме: «..похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и умышленное убивство [PERSON]..», участь у злочинній організації «..бандиты из группировки [PERSON]… Это [PERSON], [PERSON]..», а також твердження про вину позивача у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі «..является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ..». На даний час, відсутнє будь-яке судове рішення, яким би було встановлено вину [PERSON] у вчиненні злочинів, зазначених ТОВ «Золота Середина» у оскаржуваній інформації, а отже - вищенаведена інформація стосовно причетності [PERSON] до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, поширена всупереч принципу презумпції невинуватості та є недостовірною. Внаслідок поширення відповідачем у статті інформації з назвою: «[INFO]», мало місце порушення особистих немайнових прав [PERSON] на повагу до гідності і честі. Така інформація створила уявлення в очах громадськості та суспільства про [PERSON] як злочинця, особи, винної у скоєнні низки найнебезпечніших злочинів, особи, яка в край скрутний для України час, допомагає країні-агресору. Під впливом такої недостовірної інформації, у суспільстві зародилися сумніви щодо дотримання позивачем моральних засад та правових норм. Таким чином, [PERSON] стверджує, що не відповідає дійсності та є недостовірною інформація, поширена ТОВ «Золота Середина», а саме: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, [PERSON] подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и [PERSON], а также в убийстве [PERSON]»; «А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции [PERSON], которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение [PERSON] и [PERSON] севершили бандиты из группировки [PERSON]. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов обьявлены в международный розыск. Это [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Водитель банды [PERSON] был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в Росии»; «..является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины». Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 32, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 201, 277 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» просив визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди його честі та гідності інформацію, поширену 16 грудня 2016 року на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) за посиланням [INFO] у статті з назвою: «[INFO]», а саме: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, [PERSON] подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и [PERSON], а также в убийстве [PERSON]». «А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции [PERSON], которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение [PERSON] и [PERSON] севершили бандиты из группировки [PERSON]. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов обьявлены в международный розыск. Это [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Водитель банды [PERSON] был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в Росии». «[PERSON] возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков [PERSON] и режима [PERSON] в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале [PERSON] занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию». «[PERSON], верный оруженосец [PERSON], осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ». «..является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины». Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Середина», протягом семи днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, розмістити на веб - сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) спростування інформації, поширеної 16 грудня 2016 року за посиланням [INFO] у статті з назвою: «[INFO]» наступного змісту: «ЯВЛЯЕТСЯ НЕДОСТОВЕРНОЙ РАЗМЕЩЕННАЯ ИНФОРМАЦИЯ О ТОМ, ЧТО: [PERSON] причастен к похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и [PERSON], а также убийства последнего; [PERSON] является членом приступной организации [PERSON]; [PERSON] стал одним из ключевых пиарщиков [PERSON] и режима [PERSON] в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале [PERSON] занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию; [PERSON] является подчиненным [PERSON] и [PERSON], а также зависит от силовых структур Российской Федерации; [PERSON] преступник, который сбежал от правосудия в Российскую Федерацию оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины» та тексту резолютивної частини ухваленого у цій справі рішення суду в дослівному перекладі російською мовою. При цьому обсяг спростування інформації не може бути меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Середина вилучити із сайту Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) недостовірну інформацію про [PERSON], поширену у статті з назвою: «[INFO]» за посиланням [INFO]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача [PERSON] в позовній заяві і в судовому засіданні посилався на те, що 16 грудня 2016 року в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) за посиланням [INFO] розміщено статтю з назвою: «[INFO]», доступ до якої через всесвітню мережу Інтернет отримала необмежено велика кількість осіб. Дана стаття була розміщена без зазначення авторства та з вільним доступом до сайту.Вказана стаття містила наступну інформацію: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, [PERSON] подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов [PERSON] [PERSON] и [PERSON], а также в убийстве [PERSON]». «А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции [PERSON], которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение [PERSON] и [PERSON] севершили бандиты из группировки [PERSON]. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов обьявлены в международный розыск. Это [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Водитель банды [PERSON] был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в Росии». «[PERSON] возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков [PERSON] и режима [PERSON] в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале [PERSON] занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию». «[PERSON], верный оруженосец [PERSON], осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ». «..является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины». Також, як зазначав представник позивача [PERSON], у статті зазначено, що «..Важно понимать также, кто такой [PERSON]?.. [PERSON] обьявили в розыск еще в апреле 2014 года..» і нижче в посиланні наведена фотографія Позивача, його дата народження та повне ім'я. Відповідно до детальної інформацію про юридичну особу, ТОВ «Золота Середина» є юридичною особою, ідентифікаційний код якої 32611564, розташована за адресою вул. Незалежності, буд. 15, с. Віта-Поштова, Києво-Святошинський район, Київської області. Згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі друкованих ЗМІ та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, 17 квітня 2007 року Міністерством юстиції України було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Золота Середина» свідоцтво про державну реєстрацію газети «Обозреватель.UA» за № КВ 12475-1359Р. Представник відповідача ТОВ «Золота Середина» в наданих суду письмових запереченнях і в судовому засіданні зазначав, що у позовній заяві представник позивача стверджував, що дане твердження формує у читачів думку про те, що «[PERSON] причетний до викрадення та катувань активістів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] та вбивства останнього». Проте, дане твердження представника позивача [PERSON] не відповідає дійсності, адже, у статті йде мова про наявність у МВД підозри у причетності до вказаних дій і аж ніяк не виклад факту про вчинення злочину, передбаченого відповідними статтями Кримінального кодексу України. Як вказував представник відповідача, представник [PERSON] трактує фразу наступним чином: «[PERSON] є підлеглим [PERSON] і [PERSON] та залежить від силових структур Російської Федерації». Відповідно ж до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням є висловлювання, які не містять фактичних даних, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню. Для більш повного розуміння поняття «оціночне судження» його можна визначити як висловлювання, що містить невпевненість або сумнів по відношенню до соціальних явищ, людської діяльності або поведінки на предмет їх відповідності принципам моралі. Враховуючи те, що у вказаному висловлюванні використано порівняння людини з твариною та особисте ставлення автора, виражене у словосполученні «вряд ли» як сумнів, можна з упевненістю сказати, що дана фраза є оціночним судженням та не підлягає доведенню та/або спростуванню. Щодо частини статті: «является ли [PERSON] агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины», представник ТОВ «Золота Середина» зазначав, що вказане дає підстави зробити висновок про те, що даний вислів не є стверджувальною думкою автора статті, а є лише коментарем до висновків, зроблених іншими журналістами після ознайомлення з попередніми статтями даного автора щодо діяльності [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтями 297, 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі та на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі і своєї ділової репутації. Згідно роз'яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Слід також зазначити, що представник відповідача ТОВ «Золота Середина» у судовому засіданні пояснив, що жодне з тверджень, викладених у статті, не містять даних, які б вказували на те, що розміщена інформація стосується саме позивача [PERSON], оскільки в даній публікації відсутні факти, які б давали можливість читачам встановити зв»язок між особою, якої стосується дана стаття, та позивачем. Як у тексті статті, так і у тезах, щодо яких виник спір, жодного разу не згадується по батькові особи, інші паспортні дані, індивідуальний податковий номер та/або місце реєстрації, які б вказували на позивача і дискредитували його. Як додав представник відповідача, на сьогоднішній день існує безліч сайтів, що дають можливість пошуку людей, і в Україні проживає 83 особи, які мають прізвище та ім»я [PERSON]. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З огляду на викладене, слід зазначити, що позивачем [PERSON] і представником позивача суду не надано доказів і не доведено, що викладена інформація порушила особисті немайнові права позивача, та яку шкоду було завдано відповідним особистим немайновим благам, або які конкретно існують перешкоди позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов висновку, що позивачем і представником позивача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів і не доведено перед судом переконливості тих доказів, на які посилався позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог до відповідача про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, і тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed