Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивач просить надаи [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дітей [PERSON] з 03 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року; Дозволити [PERSON] або її офіційному представнику без згоди батька [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду за кордон та супроводу неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України до Республіки Болгарія з 24 липня 2014 року по 29 серпня 2014 року; стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 липня 2007 року по 17 жовтня 2012 року, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Стверджує, що за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17.10.2012 р. дітей залишено проживати з матір'ю, в даний час вони проживають за дерсою: вул. Зарічна, 3 с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області. Зазначає, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказує, що відповідач з часу розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає, більше того безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного та духовного розвитку. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Пояснює, що діти хворіють застудними захворюваннями, для лікування і профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне санаторно-курортне лікування, крім того виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на їхньому духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дітей, порушує право дітей на розвиток як особистостей та вказує на зловживання відповідачем батьківськими правами. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2007 року по 17 жовтня 2012 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17.10.2012 р. шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір'ю. На даний час усі троє дітей проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: вул. Зарічна, 3 с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, перебувають на її утриманні та вихованні. У судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон з метою оздоровлення, на що отримувала відмову. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.152 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 №231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] категорично відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон для оздоровлення, при цьому жодних вагомих та обґрунтованих причин не наводить. Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини ( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з суми судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved