Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

у листопаді 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме: на Ѕ частину житлового будинку надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.03.2007 [NUMBER], видане Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради) та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0982 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 10.04.2014). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача відкрилася спадкова справа №773/2018 у вигляді вищезазначеного спадкового майна, внаслідок чого позивач звернулася до Дванадцятої КДНК із заявою про прийняття спадщини на правах спадкоємця першої черги, разом з якою спадкоємцем є і її брат [PERSON], однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на майно померлої, внаслідок чого позивач немає змоги отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним, 12.04.2019 подала заяву про слухання справи у її відсутності, просила задовольнити (а.с. 67). Відповідач у судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, 12.04.2019 подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 68). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] 12.06.2018 відкрилася спадкова справа №773/2018 у Дванадцятій КДНК (а.с. 14). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.04.2014 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площа 0,0982 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 46-51). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2007 виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2007 №1-918; рішення виконкому Кіровської районної у м. Донецьку ради [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з житловою прибудовою та з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). 12.06.2018 [PERSON] звернулася до Дванадцятої КДНК із заявою про прийняття спадщини (а.с. 57). Після чого позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй постановою державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на майно померлої (а.с. 13). Предметом судового розгляду у цій справі є визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. Відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved