Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання переважного права посилаючись на те, що з 1994 року вона разом із чоловіком [PERSON] проживала у [INFO], яка належить на праві власності матері чоловіка - [PERSON] позивачка за власні кошти повністю утримувала квартиру, купувала за власні кошти меблі, зробила капітальний ремонт у квартирі. У 2014 році шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано. В послідуючому відповідачкою було відчужено квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] без повідомлення позивачки про намір здійснити відчуження цього майна на користь іншої особи. Вважає, що зазначені дії вчинені відповідачкою в порушення вимог ч. 2 ст. 822 ЦК України та порушують її переважне право на придбання цієї квартири, яке передбачено ч. 2 ст. 777 ЦК України та ч. 1 ст. 369 ЦК України. Просила визнати за нею переважне право на придбання нерухомого майна квартири, розташованої у [ADDRESS] та покласти судові витрати на відповідачку [PERSON] Позивачка у судове засідання зявилася. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнала та у задоволенні позову просила відмовити. Посилається на те, що позивачка є її колишньою невісткою. Вже вшосте позивачка звертається з різними позовами до суду. Вважає, що позивачка до квартири [ADDRESS] не має ніякого відношення, оскільки дана квартира їй ніколи не належала, в квартирі вона ніколи не була зареєстрована, проживала там зі згоди відповідачки, як колишнього власника квартири, без договору найму, оскільки перебувала у шлюбі з її сином. Шлюб було розірвано 04.07.2014 року і з того часу позивачка перестала бути членом родини її сина. Позивачка має у праві власності квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.. Слобожанський, 70-а, кв. 22. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Подав до суду заяву від 12.03.2016 року про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Із заяви [PERSON]П від 22.02.2016 року слідує. що третя особа просить слухати справу без нього. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі ордеру № 059 від 28.06.1986 року, реєстраційного посвідчення від 26.05.194 року належала на праві власності квартира [ADDRESS]. Вона надала згоду на проживання в спірній квартирі без реєстрації позивачці, як дружині її сина [PERSON] Даний факт встановлений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року. Позивачка проживає у квартирі з 1993 року по теперішній час. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] будь-яких договорів оренди (найму) квартири [ADDRESS] не укладалося. Шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року. Згідно договору купівлі-продажу від 23 липня 2014 року квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON] [PERSON] Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, було усунуто перешкоди [PERSON] у здійснення ним права користування квартирою № 201 в будинку № 5 по вул. Шолохова в м. Дніпропетровську шляхом виселення [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання. Зазначена норма закону зобовязує наймодавця до продажу житла запропонувати наймачеві придбати житло, вказавши ціну та інші умови, на яких він його продає. Якщо наймач відмовився від здійснення переважного права купівлі чи не здійснив цього права щодо нерухомого майна протягом строку, встановленого від дня отримання ним повідомлення, продавець має право продати житло іншій особі. Тому і в таких випадках наймач може звернутися до суду з позовом до наймодавця і покупця про переведення на нього прав та обовязків покупця. Стаття 822 ЦК Кодексу не встановлює форму повідомлення наймача про продаж житла, строк, протягом якого таке повідомлення має бути доведено до наймача (час після спливу строку договору), форму і строк відмови від здійснення наймачем переважного права купівлі. Рішеннями судів, які відповідно до статті 61 ЦПК України, мають преюдиційне значення, встановлено, що між позивачкою та відповідачкою [PERSON] не було укладено договору найму житла, а саме спірної квартири, а позивачка проживала у квартирі як член сімї сина власника житла. Однак подібними за змістом є цивільні відносини, врегульовані статтею 362 ЦК України про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Застосування такої аналогії відповідає одній із загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Одночасно позивач зобовязаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею переважного права на придбання нерухомого майна квартири, розташованої у [ADDRESS], а не з позовом про переведення на неї прав та обовязків покупця. Позивачкою на депозитний рахунок суду не внесено суму у розмірі 319383 грн., за яку була продана квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачкою переважного права на придбання нерухомого майна квартири, розташованої у [ADDRESS], є не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивачки з відповідачки сплачені судові витрати.

Outcome: dismissed