Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання її власником розташованої на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області земельної ділянки площею 2,76 га для розширення особистого підсобного господарства в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що після смерті матері є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину прийняла в порядку ст.1268 ЦК України шляхом спільного проживання з матір`ю на день відкриття спадщини. Рішенням Ладинської сільської ради матері у власність була передана вищевказана земельна ділянка, право власності на яку посвідчене Державним актом ІІІ-ВЛ № 018462 . Любомльською райдержадміністрацією 23.12.2003 року було прийняте розпорядження №351 про припинення права власності на цю земельну ділянку у зв`язку із добровільною відмовою матері від неї. Згідно цього розпорядження до Державного акту були внесені зміни у межах і розмірах земельної ділянки. Однак передбаченого ст.142 ЗК України порядку відмови власника від земельної ділянки і передачі її у власність державі дотримано не було, оскільки угода між матір`ю і Любомльською райдержадміністрацією про відчуження земельної ділянки не укладалась і нотаріально не посвідчувалась, а в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності зареєстрований лише вищевказаний Державний акт під №179. Тому Любомльська райдержадміністрація не набула права власності на дану земельну ділянку, а в матері це право не припинилося і після її смерті земельна ділянка входить до складу спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено через відсутність оригіналу Державного акту, що посвічує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а також внесення до нього змін щодо площ земельних ділянок. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Позивач в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Вишнівський сільський голова як представник відповідача в канцелярію суду подав заяву про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради. Голова Любомльської райдержадміністрації як представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідженням викладених у позові фактичних обставин справи встановлено їх відповідність наявним у справі письмовим доказам. Правове регулювання спірних правовідносини визначене наступними нормами. Статтею 140 ЗК України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, добровільна відмова власника від права на земельну ділянку. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.142 ЗК України (в чинній на дату прийняття Любомльською райдержадміністрацією розпорядження від 23.12.2003 року редакції) припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до п.3.10 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43, у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається до архіву ради або державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа. У відповідній книзі записів (реєстрації) робиться запис про припинення права власності чи користування земельною ділянкою, який посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України. Із позовної заяви вбачається, що вищенаведених законодавчих вимог Любомльська райдержадміністрація не виконала. Саме по собі розпорядження Любомльської райдержадміністрації від 23.12.2003 року № 351 не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку, а відносно матері позивача [PERSON] вичерпало свою дію через неможливість виконання положень ст.142 ЗК України у зв`язку з її смертю. У зв`язку із цим належна спадкодавцю [PERSON] згідно Державного акту ІІІ-ВЛ №018462 земельна ділянка входить до складу спадщини після її смерті у відповідності до ст.1218 ЦК України. Отже, заявлені вимоги про спадкування позивачем цього спадкового майна відповідають положенням ст.ст.1220, 1222, 1223, 1225, 1261,1268, 1297 ЦК України. Таким чином, у справі встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак наявність підстав для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved