Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що з відповідачем перебувають в шлюбних відносинах з 27.06.2015 року. На даний час шлюб не розірвано. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. З серпня 2019 року сторони проживають окремо, позивачка разом із дочкою переїхали до іншого житла, де мешкають батьки позивачки, коштів на утримання дитини не вистачає, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якій зазначає, що не погоджується з позовною заявою та просить суд задовольнити частково позов, стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. з 28 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що він є інвалідом третьої групи та отримує пенсію в розмірі 2\~000,00 грн. на місяць, рухоме та нерухоме майно в нього відсутнє. Окрім того, на його утриманні знаходиться дочка [PERSON] , [INFO] . Сторонами клопотання, заяви до суду не подавались, та судом не вирішувались. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 27.06.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис №281 у книзі реєстрації шлюбів Шевченківського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і відповідачем це не заперечується. Відповідач проживає окремо від відповідачки з дочкою з серпня 2019 року, позивачка працює касиром центральної каси в ТОВ «Сільпо-Фуд», що підтверджується відповідною довідкою. Позивачкою надано копії квитанцій про сплату харчування на дитину у дитячому садочку. Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано копію посвідчення інвалідності третьої групи, копію довідки до акта огляду МСЕК, копію довідки про доходи та свідоцтва про народження дочки [PERSON] , [INFO] .. Інших доказів до матеріалів справи долучено не було. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Копіями чеків, наданих позивачкою до відповіді на відзив, підтверджується, що дитина ходить до дитячого садочку, позивач утримує її, та даний факт не заперечується відповідачем. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів суд враховує що дитина, яка в силу віку потребують утримання від батьків, стан здоров`я дітей, зростання їх потреб з досягненням відповідного віку. Крім того, суд враховує майновий стан сторін, їх працевлаштування, відсутність інших утриманців. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. На даний час дитина мешкає разом із позивачкою [PERSON] , яка працевлаштована, проте отримує заробітну плату яка не вистачає на самостійне утримання дитини. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує наступне. Відповідач не заперечує, що має змогу надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці, однак у меншому розмірі, ніж просить позивач 700 грн. на місяць. При цьому відповідач посилався на те, що є інвалідом 3 групи та офіційно не працює. На підтвердження наведено надав копію довідки до акта МСЕК, копію посвідчення. Однак, наведені докази не свідчать про те, що [PERSON] має проблеми зі здоров`ям такого ступеню, що впливають на його здатність працювати та утримувати дитину. Окрім того, суд зазначає, що навіть в копії довідці до акту огляду МСЕК від 05.07.2005 року зазначені лише декілька обмежень щодо роботи, тобто заборони працювати немає. Доказів, що відповідач у інший спосіб приймає участь в забезпеченні дитини, не надав. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає до стягнення, суд перш за все виходить із інтересів дитини та можливостей платника аліментів. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Окрім того, посилання відповідача на той факт, що в нього на утриманні знаходиться інша малолітня дитина не підтверджується жодним доказом. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, суд задовольняє їх та вважає доцільним в інтересах дитини для забезпечення реальної матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що, з урахуванням коштів від батька дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved