Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 11 липня 2011 року у будинку [ADDRESS] було знайдено мертвою її матір [PERSON], про що її повідомили працівники міліції. Припускаючи, що її мати померла неприродною смертю, вона звернулася за допомогою до свого знайомого [PERSON], який порадив їй детально оглянути будинок та перевірити чи всі документи та цінності в наявності. Ранком уже 12 липня 2011 року вона із своїм чоловіком знайшли всі документи та деякі золоті вироби. Пізніше через деякий час вона знайшла й інші золоті вироби, які вважала зниклими. Цього ж дня зранку до неї додому приходила незнайома жінка, яка просила передати їй свідоцтво про смерть матері та повідомила, що вона за власний рахунок буде займатися похоронами матері [PERSON], при цьому запропонувала їй (позивачу) 100000 доларів США за все спадкове майно. Під час спілкування з цією жінкою, вона дізналась, що остання працює ріелтором і допомагала двом молодим хлопцям у пошуках оренди житла, яких було поселено у будинок матері, один із яких у ніч з 11 на 12 липня 2011 року приходив до будинку матері. Пропозиції та поведінка цієї незнайомої жінки-ріелтора їй не сподобались і тому вона її прогнала. Приблизно о 15.30 год. цього ж дня, 12 липня 2011 року, вона знову зателефонувала [PERSON] із проханням допомогти їй вияснити у нотаріуса чи ніхто не переоформляв спадкове майно після смерті її матері [PERSON] Останній порадив їй взяти необхідні документи та гроші і запропонував поїхати до приватного нотаріуса [PERSON], якого вона знала і раніше, тому погодилась на цю пропозицію та зустріч з цим нотаріусом. Знаходячись у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS], останній, оглянувши всі надані нею документи на спадкове майно після смерті матері, пояснив, що вони в порядку та повідомив, що все оформлення спадщини буде трохи дорожчим ніж у державного нотаріуса, але вартість своїх послуг спочатку не назвав. Потім він пояснив, що спадкову справу він відкриє після оплати нотаріальних послуг у розмірі 3000 грн. Оскільки в неї на той момент були відсутні кошти, вони ні про що з нотаріусом [PERSON] не домовлялися. Під час розмови з приватним нотаріусом [PERSON] до них у кабінет заходив [PERSON], з яким вона тривалий час перебувала у дуже близьких дружніх відносинах, який поцікавився у неї, чи не має вона наміру продавати спадкове нерухоме майно. Щоб дізнатись про розмір вартості послуг нотаріуса при оформленні спадкового майна, вона зі своїм чоловіком зайшла до іншого приватного нотаріуса, від якого дізналася, що таке оформлення буде коштувати 600 грн. Незважаючи на велику різницю в розмірі оплати нотаріальних послуг при оформленні спадкового майна, вона все ж таки вирішила звернутися з цим питанням до приватного нотаріуса [PERSON], оскільки знала його давно, та й [PERSON] також порадив їй цього нотаріуса. 15 липня 2011 року приблизно о 11 год. вона разом із чоловіком [PERSON] прийшли до приватного нотаріуса [PERSON] та передала йому у його службовому кабінеті гроші в сумі 3000 грн., з яких 500 грн. дрібними купюрами. Відповідач [PERSON], отримавши від неї передоплату в розмірі 3000 грн., будь-якого письмового документа, який би підтверджував факт отримання ним цих коштів та укладення угоди їй не надав, обмежившись лише усною гарантією. Після цього відповідач [PERSON] повідомив їй, що вона має заплатити ще 150 грн. його секретарю за оформлення заяви про прийняття спадщини. Вона передала вказані 150 грн. секретарю, яка на її прохання видала їй квитанцію про оплату цієї суми коштів та копію заяви про прийняття спадщини. Письмову угоду з приватним нотаріусом [PERSON] про надання їй нотаріальних послуг по оформленню спадкового майна між останнім та нею, [PERSON], її чоловіком [PERSON] у письмовій формі вони не оформляли, а домовились тільки в усній формі. Оскільки до складу спадкового майна входили грошові вклади в російських рублях, нотаріус на той час не міг вирахувати яку суму збору, яку їй необхідно було додатково сплатити. Проте, вона вважає, що він умисно не вияснив суму грошей на рахунку померлої матері у банку. 19 липня 2011 року відповідач зробив витяг із спадкового реєстру, відкрив спадкову справу та зробив запити на будинок і земельну ділянку. Протягом всього часу вона належним чином виконувала умови їхньої усної угоди. Під час оформлення спадкового майна вона особисто виготовляла технічний паспорт на спадковий житловий будинок, займалась переоформленням прибудинкової книги, здійснювала оплату послуг, робила витяг із технічної документації щодо земельної ділянки, самостійно займалась приватизацією спадкової земельної ділянки та надала відповідачу [PERSON] усі необхідні йому документи, які раніше сама заламінувала ще до звернення до нотаріуса. Також з'ясовувала про наявність іншого спадкового майна у місті Артемівськ. Постійно цікавилася про хід оформлення спадкового майна. У грудні 2011 року вона зрозуміла, що відповідач [PERSON] її обманює. 25 січня 2012 року нотаріус [PERSON] видав їй свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. При цьому вона сплатила ще 200 грн., але розписки знову не отримала. Вважаючи, що дії відповідача під час оформлення її спадкових прав є неправомірними вона зверталася із скаргами до Головного управління юстиції у Київській області та Міністерство юстиції України. Проте результатами цих перевірок вона незадоволена, оскільки, на її думку, представники Управління юстиції та Міністерства юстиції під час здійснення перевірок нотаріальної діяльності відповідача домовились із останнім про позитивний висновок цих перевірок. 13 серпня 2012 року приватний нотаріус [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі їй, [PERSON], свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене вище, вважає, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував обов'язки нотаріуса та умови укладеного між ними усного договору від 15 липня 2011 року про надання їй нотаріальних послуг, оскільки не видав свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку і грошові вклади в Ощадному банку на радянські рублі та порушив строки видачі цих свідоцтв, так як шестимісячний строк після матері сплив 11 січня 2012 року. При укладенні з відповідачем усної угоди про надання їй нотаріальних послуг вона сплатила [PERSON] кошти в сумі 3000 грн. У подальшому на виконання умов цього усного договору нею сплачено 150 грн. за вчинення нотаріальних дій при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та видачі свідоцтва про право на спадщину, а також витратила при оформленні своїх спадкових прав кошти в сумі 850 грн., у зв'язку із придбанням канцелярських товарів для написання скарг на відповідача до Управління юстиції і Міністерства юстиції України, ксерокопіювання необхідних документів при оформленні спадкових прав. Всього нею витрачено 4000 грн. Таким чином, [PERSON] повинен відшкодувати їй збитки в розмірі 4000 грн. Посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач [PERSON] не виконав умови укладеного між ними усного договору від 15 липня 2011 року, тобто допустив нечесну підприємницьку діяльність, яка полягає у його безпідставному ухиленні від виконання своїх обов'язків, а також введенні її в оману при укладенні спірної усної угоди щодо повного її виконання, тому вона понесла збитки у вигляді упущеної вигоди. Також зазначила, що розмір упущеної вигоди є теоретичним, побудований на можливих очікуваннях одержання певного доходу та не підтверджений нею відповідними документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який вона могла б отримати внаслідок використання спадкового майна. Зі своєї сторони вона належним чином виконала умови усного договору від 15 липня 2011 року, передавши нотаріусу обумовлену ним суму грошових коштів у розмірі 3000 грн., проте відповідач своїх зобов'язань згідно із спірною усною угодою не виконав, тому цей договір вважає недійсним та підлягає розірванню. Сплачені нею кошти відповідач [PERSON] добровільно повертати не бажає, що стало причиною її звернення до суду за захистом порушених прав. Крім цього, протиправними діями [PERSON] їй завдана ще й моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях і стражданнях внаслідок не виконання відповідачем належним чином взятих зобов'язань відповідно до укладеної угоди від 15 липня 2011 року, яку вона оцінює в розмірі трьох мінімальних заробітних плат в сумі 3654 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог, просила: - захистити її порушене право шляхом визнання дій приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу у Київській області [PERSON] неправомірними; - визнати недійсним та розірвати усний договір про надання нотаріальних послуг від 15 липня 2011 року, укладений між нею і [PERSON]; - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 4000 грн. завданих їй збитків та моральну шкоду в розмірі 3654 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному вище, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, направив суду письмові пояснення на позов, у яких зазначав, що позов не визнає, просив розглянути справу без його участі. У письмових поясненнях на позов зазначив, що 19 липня 2011 року до нього звернулася позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], на підставі чого було заведено спадкову справу за № 05/2011. До складу спадщини входило нерухоме та рухоме майно, у тому числі земельна ділянка площею 0,0701 га, що розташована по [ADDRESS]. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивач [PERSON] надала йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 110441, виданий на ім'я померлої [PERSON] 26 серпня 2010 року відділом Держкомзему у м. Броварах, який був заламінований, що унеможливлювало проставляння на ньому відповідної відмітки про перехід права власності та порушувало вимоги ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року № 439 та чинної на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріус проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Згідно із п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. На заламінованому державному акті про право власності на земельну ділянку неможливо було проставити відмітку про перехід права власності, тому цей державний акт не відповідав вимогам чинного на той час законодавства України, що він роз'яснював [PERSON] Особисто на прийом до нотаріальної контори позивач не з'являлась, тому 13 серпня 2012 року їй рекомендованим листом було надіслано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 серпня 2012 року, що підтверджується поштовою квитанцією. Також зазначив, що у зв'язку з поданням позивачем необхідних документів для оформлення спадкових прав ним частково на спадкове майно було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Договору на продаж товару із [PERSON] не укладав. Він неодноразово звертався до [PERSON] з листами щодо необхідності з'явитися до нотаріальної контори, але остання по теперішній час до нотаріальної контори так і не з'явилася. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання теж не з'явилася, направила до суду заяву, у якій просила у задоволенні позову відмовити та розглянути справу без її участі. Треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції у Київській області до суду не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої є позивач [PERSON], яка 15 липня 2011 року подала приватному нотаріусу Броварського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини та про видачу їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. У цій же заяві позивач зазначала, що документи, які стосуються оформлення спадкових прав, нею будуть подані додатково. Із квитанції № 57, виданої приватним нотаріусом [PERSON] видно, що позивачем [PERSON] 15 липня 2011 року сплачено 150 грн. за вчинення нотаріальних дій. Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 29439032 спадкова справа № 05/2011 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] заведена 19 липня 2011 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за заявою спадкоємця [PERSON] 25 січня 2012 року приватний нотаріус [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно - житловий будинок - «А-1», та надвірні будівлі: гараж - «Б», вбиральня - «В», колодязь - «К», тротуар - «Т», огорожа - «N», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 110. У судовому засіданні встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 110441, виданий на ім'я [PERSON], заламінований після її смерті позивачем [PERSON] Із листа першого заступника начальника головного управління юстиції у Київській області Красавіної Т.М. від 17 травня 2012 року № Б-702-14, адресованого [PERSON], вбачається, що за результатами перевірки, проведеної з витребуванням пояснень від приватного нотаріуса [PERSON] та копій документів, спадкове майно після смерті [PERSON] складається з житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, земельної ділянки площею 0,0701 га за вказаною адресою, житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 589,45 м.2, що розташовані у [ADDRESS]. Цією ж перевіркою встановлено, що наданий [PERSON] оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 110441, виданий на ім'я її матері [PERSON] є заламінованим, тому у нотаріуса відсутня можливість проставити на ньому відмітку про перехід права власності. 25 січня 2012 року відповідачем [PERSON] за № 05/01-16 був направлений запит до Комунального підприємства «Артемівське бюро технічної інвентаризації» про надання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - на вказаний вище житловий будинок у місті Артемівську Донецької області, проте відповідь та правовстановлюючі документи на це майно йому не були надані. 01 грудня 2011 року нотаріус [PERSON] за вих. № 74/01-16 направляв запит до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» (далі - Ощадбанк) щодо надання довідки про залишок грошових вкладів померлої [PERSON] та наявність заповідального розпорядження, на який 21 грудня 2011 року відділенням Ощадбанку нотаріусу була направлена довідка із зазначеною інформацією. Також у вказаному листі позивачу [PERSON] роз'яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади їй необхідно звернутися до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади. У листі заступника начальника Головного управління юстиції Київської області Коновал Н.Ю. від 23 серпня 2012 року за № Б-1365 позивачу за результатами додаткової перевірки, проведеної з урахуванням фактів та обставин, викладених у її скарзі, повідомлено, що оплата за вчинення нотаріальних дій приватними нотаріусами врегульовано ст. 31 Закону України «Про нотаріат», якою передбачено, що приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом і громадянином або юридичною особою. Оплата додаткових послуг правового характеру, що надаються приватними нотаріусами і не належать до вчинюваної нотаріальної дії, провадиться за домовленістю сторін. Що стосується отримання свідоцтв про право на спадщину на грошові вклади, облігації та житловий будинок, що знаходиться у м. Артемівську, то у матеріалах спадкової справи відсутні заяви позивача [PERSON] про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на це спадкове майно, а також необхідні для видачі цих свідоцтв належні документи. Також у даному листі вказано, що в ході додаткової перевірки не встановлено підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про нотаріат», які давали б право анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю [PERSON] 13 серпня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] винесено постанову про відмову позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 110441 заламінований, що унеможливлює проставляння на ньому відмітки про перехід права власності та порушує ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Оскільки правовідносини виникли у липні 2011 року та продовжують існувати на даний час при вирішенні цього спору застосування підлягають норми закону які діяли на момент їх виникнення. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 цього ж Закону нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги. За змістом ст. 31 Закону України «Про нотаріат» приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою. Оплата додаткових послуг правового характеру, що надаються приватними нотаріусами і не належать до вчинюваної нотаріальної дії, провадиться за домовленістю сторін. Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 даного Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі - Порядок), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. У пункті 4.20 цього ж Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель. Про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус проставляє відмітку у верхньому лівому куті державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку» від 06 травня 2009 року за № 439. Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] щодо оформлення спадкових прав [PERSON] відповідали вимогам закону, тому позовні вимоги щодо захисту порушеного права позивача шляхом визнання дій приватного нотаріуса [PERSON] неправомірними задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У ч. 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної даності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що 15 липня 2011 року між приватним нотаріусом [PERSON] і позивачем [PERSON] в усній формі було укладено договір, за умовами якого відповідачу було передано 3000 грн. і відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання щодо оформлення всіх необхідних документів щодо оформлення спадкових прав, позивачем суду не надано та судом не здобуто, тому позов у частині визнання недійсним і розірвання договору, а також відшкодування збитків задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пленум Верховного Суду України у п. п. 3, 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки таких обставин судом не встановлено, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення на корись [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, згідно ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналізуючи в сукупності викладені обставини, суд вважає, що підстави для стягнення із [PERSON] упущеної вигоди відсутні, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що підтверджували б розмір доходів які реально [PERSON] могла б одержати за звичайних обставин, тому посилання останньої з приводу упущеної вигоди є безпідставними. Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання позивача [PERSON] на застосування судом при вирішенні даного спору положень про деліктну відповідальність. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed