Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - [PERSON] зареєстрована у належній позивачу квартирі, проте в ній не проживає. Реєстрація сторонньої особи у квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю і зобов'язує нести додаткові комунальні витрати, у зв'язку з чим на підставі статті 405 ЦК України вона просить визнати відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити; не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про причини неявки не повідомила; заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до вимог статей 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з положеннями частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] з 22 березня 2013 року на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6 - 8). В зазначеному будинку з 18 листопада 2010 року також зареєстрована [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з акту від 3 лютого 2014 року, відповідач не проживає у зазначеній квартирі, майно відповідача у будинку відсутнє (а.с. 10). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положенням частини 2 статті 405 цього Кодексу визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку; частиною 1 статті 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідачем спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права користування житлом лише протягом шести місяців - за нормами житлового законодавства та протягом одного року - за нормами цивільного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність за законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначених строків. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено 243,60 грн. судового збору, а позов підлягає задоволенню, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, на підставі частини 1 статті 71, статті 72 Житлового кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved