Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У лютому 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась представник [PERSON] - адвокат Швець К.О. з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, уточнивши який просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2019 року по 27.12.2019 року у розмірі 6836,9 грн.; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.10.2019 року по 10.11.2019 року у розмірі 5536,36 грн. та за період з 28.12.2019 року по 04.11.2020 року - 17333,16 грн.; грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 2011 року по 2016 рр. в розмірі 19827,42 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач починаючи з 14.02.2011 року працював на посаді подій-вантажник у фізичної особи-підприємця [PERSON] . За період роботи до позивача жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення, позивач сумлінно виконував свої обов`язки. 11.11.2019 року [PERSON] прийшов на роботу, однак не зміг потрапити на своє робоче місце, а в якості пояснення відмови у доступі до свого робочого місця позивачу в усній формі було повідомлено, що його звільнено з займаної посади та припинено трудові відносини з невідомих причин. На прохання ознайомитись позивача з наказом про звільнення йому було відмовлено, та на сьогоднішній день усі спроби позивача ознайомитись з наказом про звільнення, дізнатись дійсну причину самого звільнення, отримати трудову книгу залишилися марним. 21.01.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду на запит позивача надійшов лист, в якому зазначено, що згідно наявних даних, які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2019 року за застраховану особу [PERSON] звітували страхувальники: КУ «Одеський обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» з 04.04.2011 р. по 01.07.2016 р.; [PERSON] з 14.02.2011 р. по 27.12.2019 р.; Мале приватне підприємство «Валентин» у період з 06.02.2017 р. по теперішній час. Таким чином, позивачу стало відомо, що його звільнено з посади водій-вантажник фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Загальна тривалість вимушеного прогулу позивача за період з 11.11.2019 року по 27.12.2019 року складає 35 робочих днів. Працюючи на посаді водія вантажника позивач отримував заробітну плату у розмірі 4200,00 грн., тобто середньоденне 195,34 грн. Тобто, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу складає 6836,9 грн. Сума грошового забезпечення позивача за час затримки по день фактичного розрахунку в період з 01.10.2019 р. по 10.11.2019 року складає - 5469,52 грн. (28 днів * 195,34 грн.) Сума грошового забезпечення позивача за час затримки по день постановлення рішення суду за період з 28.12.2019 року по 04.11.2020 року складає 17333,16 грн. Також, [PERSON] працюючи на посаді водій-вантажника у фізичної особи - підприємця [PERSON] у період з 14.02.2011 р. по 27.12.209 року брав щорічну відпусту лише у 2017 р. та 2019 р.. таким чином, відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію невикористаної відпустки за 141 день за період з 2011 року по 2016 рр. та за 2018 р. Таким чином, грошова компенсація за невикористану відпустку [PERSON] за період з 2011 по 2016 р.р. та 2018 р. складає 19827,42 грн.(141 день * 140,62 грн.) Зважаючи на це, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2020 року позовна заява була залишена без руху, так як вона не відповіла вимогам ст.ст. 175, 176 ЦПК України. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.04.2020 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 01.04.2020 року у задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 04.11.2020 року (протокольною) прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] . В судове засідання [PERSON] не з`явися, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Швець К.О. в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді водій-вантажник з 14.02.2011 року, 27 грудня 2019 року був звільнений з посади, що підтверджується відомостями про суми виплачених доходів з державного реєстру фізичних осіб- платників податків (а.с. 75-77). З зазначених відомостей вбачається, що сума нарахованого доходу в третьому кварталі 2019 року складає 12 660 грн., в четвертому - 18 415,28 грн. З позовної заяви, пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивача без пояснення причин відповідач не допускав до роботи з 11 листопада 2019 року, після звільнення не видав трудову книжку, не сплатив належні позивачу при звільненні суми. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Докази правомірності відсторонення позивача від роботи з 11.11.2019 року до моменту звільнення суду не надані. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2019 року по день звільнення 27.12.2019 року, що, виходячи з відомостей про заробіток позивача (а. с. 75-77) та наданого позивачем розрахунку складає 6836 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. З позовної заяви та пояснень відповідача вбачається, що на момент звільнення позивач мав 141 день невикористаної основної щорічної відпустки, розмір компенсації складає 19 827 грн. 42 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд погоджується із розрахунком середнього заробітку, наданого позивачем, оскільки він відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами). Враховуючи, що суду не надано доказів проведення із позивачем розрахунку в день звільнення, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6836 грн. 90 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 19 827 грн. 42 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17 333 грн. 16 коп. Питання про розподіл судових витрат вирішуватиметься судом відповідно до ст. 246 ЦПК України.

Outcome: approved