Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті його матері [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно: 13/25 частин житлового будинку №10 по вул. Залізнична в м.Вишневе. Спадщину він прийняв та звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Але постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як на даний житловий будинок накладений арешт на підставі повідомлення народного суду Києво-Святошинського району від 16 липня 1968 року. Разом з тим, у встановленому на той час законодавством порядку його мати [PERSON] всі борги його батька [PERSON] сплатила та набула право власності на дане майно. Будь-які виконавчі провадження на даний час в ДВС не перебувають, а наявний арешт порушує його права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Відновити свої права може лише звернувшись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Просив суд звільнити майно з-під арешту, а саме зняти арешт з будинку №10 по вул. Залізнична в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, накладений на підставі повідомлення б\\н Народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 1968 року та зареєстрований 14 липня 2004 року за №64521 Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою Київської області. У судове засідання позивач не зявивсь, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області не зявився, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено, що арешт накладений на підставі повідомлення б/н Народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 16.07.1968 р.: арешт (архівний запис) зареєстрований 14.07.2004 року за № 654521 Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 64521. Підставою для накладення арешту на даний будинок був вирок Київського обласного суду від 25.12.1967 року, яким батька позивача - [PERSON] - було засуджено за ст. 86-1 Кримінального кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки. Міра покарання за вироком передбачала конфіскацію всього майна. На виконання вироку Київського обласного суду від 25.12.1967 р. Народний суду Києво-Святошинського району Київської області наклав арешт на будинок [PERSON], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Залізнична, 10 та направив повідомлення від 16.07.1968 року нотаріусу Першої нотаріальної контори м. Києва про дане обтяження. Рішенням Народного суду Києво-Святошинського району Київської області у справі № 2-1590 від 03.09.1968 року за позовом [PERSON] до [PERSON], Білогородського Радгоспробкоопу, Києво-Святошинського районного фінансового відділу про виключення майна із акта опису було виключено із акта опису майна [PERSON] на користь позивача, [PERSON], 1/2 частину будинку та інші господарські будівлі, оскільки майно, яке згідно з вироком Київського обласного суду від 25.12.1967 року підлягало конфіскації, знаходилось у спільній сумісній власності подружжя. Після цього, на підставі рішення Народного суду Києво-Святошинського району Київської області у справі № 2-1590 від 03.09.1968 року за моєю матір'ю, [PERSON], було зареєстровано право власності на ? частину цього ж домоволодіння в Бюро технічної інвентаризації 30.07.1971 року. 1/50 частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 15.04.2010 року нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву за реєстровим № 2-185 та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації 21.05.2010 р. Відповідно до акта судового виконавця Народного суду Києво-Святошинського району Київської області № 16/1 у-1968 року було описано домоволодіння належне засудженому [PERSON] за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, м. Вишневе, вул. Залізнична, 10, яке оцінено у суму 4 000 (чотири тисячі) карбованців. 31 жовтня 1968 року [PERSON] купила зазначену 1/2 частину будинку і внесла гроші у сумі 2 000 (дві тисячі) карбованців згідно квитанційної книжки судового виконавця. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що борги [PERSON], були повністю сплачені. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до наявного в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що згідно 14 липня 2004 року за №64521 Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б\\н Народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 1968 року наявний арешт на майно [PERSON]. Також встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні будь-які виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, що підтверджено листом від 28 березня 2018 року. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, який зобовязує державного виконавця зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт, суд вважає вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved