overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що позивач надає відповідачу, який є власником кв. [ADDRESS] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ігнорує виконання своїх обов'язків в частині оплати за надані йому житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті за надані йому послуги у розмірі 7 305, 55 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Управляюча компанія «КОМФОРТ СЕРВІС» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7 305, 55 грн.;6 143, 83 грн. - індекс інфляції; 584,92 грн. грн.-3 % річних від простроченої суми, всього 14 035,30 грн. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається із матеріалів справи, позивач надає відповідачу, який є власником в квартири [ADDRESS] житлово-комунальні послуги Відповідач ігнорує виконання своїх обов'язків в частині оплати за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті за надані йому послуги у розмірі 7 305, 55 грн.;6 143, 83 грн. - індекс інфляції; 584,92 грн. грн.-3 % річних від простроченої суми, всього 14 035,30 грн. Відповідач добровільно не погоджуються сплачувати заборгованість та продовжує ухилятися від спати. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування квартирою № 100 будинку № 20 по вул. Мазепи в м.Червонограді Львівської області. Вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2017 року нею придбана квартира [ADDRESS]. Вказує, що є власницею цієї квартири. У цій квартирі залишились зареєстровані також відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які згідно договору купівлі-продажу зобовязані були знятись з реєстрації у спірній квартирі до 31 жовтня 2017 року. Свої зобовязання відповідачі не виконали і по сьогоднішній день рахуються зареєстрованими у спірній квартирі, виїхали за межі Львівської області. Стверджує, що не можу оформити субсидію, отримати будь-яку довідку, оскільки в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, що порушує мої права. Відповідачі будь-якого відношення до квартири не мають, в квартирі відсутні будь-які їх речі, не виконали взяте на себе зобовязання. Сторони в судове засідання на зявилися, подали до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. Позивач вказала, що підтримує позов в повному обсязі. Відповідачі зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд бере до уваги визнання відповідачами позову в повному обсязі, тому такий слід задовольнити. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалась на те, що 26.11.2015 року був укладений шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось, проживають окремо, ведення спільного бюджету та спільного господарства припинено. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-СГ № 264233. Від подружнього життя у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалось, ведення спільного бюджету та спільного господарства припинено, втратили один до одного почуття любові та поваги, проживають окремо. Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.\~\~\~\~ Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Державної судової адміністрації України слід стягнути 640 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Проживають окремо, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 15). Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 16). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. З заяви позивача вбачається, що вона не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини заробітку, починаючи з моменту предявлення позову до досягнення дитиною 3-х річного віку. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 22.12.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], однак спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен живе своїм життям, відповідач навчається у Харківському університеті Повітряних сил [PERSON] Кожедуба, де і проживає на теперішній час. Останнім часом між ними постійно виникають сварки, в звязку з чим зникли почуття один до одного. Відповідач своїми вчинками вказує на байдужість до їх спільного шлюбу та наміру зберегти сім`ю, не цікавиться життям їх спільної дитини, його станом здоров`я, матеріально не забезпечує, хоча має таку можливість. В даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги. 14.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Учасники справи в судове засідання не зявились. 12.01.2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявами, в яких просив розглядати справу без участі позивача та представника, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просила шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 01.09.1998 року, свідоцтво про шлюб І-БК № 020044, запис № 949 розірвати. В обґрунтування позову зазначала, що 01.09.1998 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя дітей не мають. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, деякий час не підтримуються сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, в звязку з чим втратили почуття любові, поваги та взаємопорозуміння один до одного, вважає збереження сім`ї неможливим. 14.12.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 27.02.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти проти заочного розгляду справи не заперечувала, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в судові засідання 10.01.2018 року, 12.02.2018 року та 27.02.2018 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 01.09.1998 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 949. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 03 червня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 347. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судове засідання сторони надали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просили розірвати шлюб. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 03 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 347, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 03.06.2011 року. У період шлюбу у сторін у справі [INFO] народився син - [PERSON]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 20 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 940. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Судовим розглядом встановлено, що 20 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 940, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.11.2004 року. У період шлюбу у сторін у справі народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 7 жовтня 1989 року сільською радою с. Лука Таращанського району Київської області, про що складено актовий запис № 21. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Судовим розглядом встановлено, що 7 жовтня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований сільською радою с. Лука Таращанського району Київської області, про що складено актовий запис № 21, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб виданого 07.10.1989 року. Від шлюбу неповнолітніх чи малолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved