Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

У листопаді 2019 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Руслана Миколайовича про скасування рішення про та запису про державну реєстрацію права власності на квартиру. В обґрунтування позову вказував, що 04 березня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого став ПАТ «Свебданк», а потім ПАТ «Омега Банк») був укладений кредитний договір № 1602/0308/71-006. Грошові кошти були надані банком йому у розмірі 52\~тис. дол. США на строк до 04.03.2038 року з метою купівлі квартири [ADDRESS] , яку він придбав 04 березня 2008 року у [PERSON] 04 березня 2008 року між ним та банком було укладено іпотечний договір № 1602/0308/71-006-Z-1 у забезпечення виконання умов кредитного договору. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, за яким ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за кредитним договором факторинговій компанії. 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу б/н, за яким факторингова компанія відступила право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». 12 грудня 2012 року приватним нотаріусом Малаховською І.В. було зареєстровано іпотеку квартири [ADDRESS] на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 28.11.2012 року, іпотекодержателем є ТОВ «Кредитні ініціативи». У вересні 2019 року дізнався про те, що 24 червня 2019 року право власності на належну йому квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, реєстрацію прав було здійснено державним реєстратором Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенком Р.М. Будь-якого повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримував. У позові звернув увагу, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно, без його згоди здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки і зареєстрував за собою право власності на його квартиру всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 червня 2019 року за № 47511706, прийняте державним реєстратором Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенком Р.М. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] . Скасувати запис від 24 червня 2019 року за № 32146003 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на зазначену квартиру. 12 листопада 2019 року до суду від позивача [PERSON] разом із позовною заявою надійшло клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 11). Ухвалою судді від 16 грудня 2019 року у справі відкрито провадження, залучено сторони до участі у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та (т. 1 а.с. 79). 17 грудня 2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, яку ухвалою суду від19 грудня 2019 року було повернуто позивачу. 10 січня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 91-94) та заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 11 січня 2020 року було витребувано докази по справі (т. 1 а.с. 101) та задоволено заяву про забезпечення позову. 14 січня 2020 року до суду від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 114-124). Вказували, що посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ненаправлення вимоги іпотекодержателя, що унеможливлює проведення реєстрації прав власності за іпотекодержателем, є неспроможними та безпідставними. 20 січня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 143-147). 31 січня 2020 року до суду від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшло клопотання про зустрічне забезпечення (т. 1 а.с. 186-189). Ухвалою суду від 18 травня 2020 року по справі було залучено належних відповідачів (т. 2 а.с. 46). 25 червня 2020 року до суду від позивача [PERSON] були подані письмові пояснення по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Просила стягнути з відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача кошти у повернення сплачених судових зборів при поданні позову та заяви про забезпечення позову у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Луньова А.Г. проти позову заперечувала, посилаючись на обставини та підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув. Надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та за участі його представника. Представники відповідачів: Бричківської сільської ради, її виконавчого комітету, КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у судове засідання не прибули повторно з невідомих причин. Адміністрації зазначених юридичних осіб були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки своїх представників суду не повідомили. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 04 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега Банк») був укладений кредитний договір № 1602/0308/71-006 (далі Договір) (т. 1 а.с. 27-31). Відповідно до п. 1.1. Договору, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі - 52 тис. дол. США на строк до 04.03.2038 року включно з визначенням процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. За п. 1.4. Договору кредитні кошти були надані банком позичальнику для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири [ADDRESS] . 04 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 1602/0308/71-006-Z-1 у забезпечення виконання умов кредитного договору (т. 1 а.с. 32-33), який було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. В іпотеку банку [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 12 Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов`язанням, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку; продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановлену ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). 14 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено Додаткову угоду № 1 до договору іпотеки № 1602/0308/71-006- Z-1. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк, яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15. Відповідно до предмету та умов цього договору, Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить Банку на підстав Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від божників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором (т. 1 а.с. 40-42). 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу б/н. Відповідно до п. 2.1., 2.2 Договору, ТОВ «Вектор Плюс» відступив фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржникам щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору (т. 1 а.с. 43-45). 28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Мироник О.В. було посвідчено договір про передачу прав за іпотечним договором, де іпотекодержателем є ТОВ «Кредитні ініціативи», даний факт підтверджується Інформаційними довідками від 27 липня 2018 року за № 132325783 із Державного реєстру іпотек (т. 1 а.с. 49-50). 12 грудня 2012 року приватним нотаріусом Малаховською І.В. було зареєстровано іпотеку квартири [ADDRESS] на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 28.11.2012 року, іпотекодержателем є ТОВ «Кредитні ініціативи». 14 грудня 2012 року листом за № 0017982 ПАТ «Сведбанк» повідомило Щербанюка В.В [PERSON] про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та про розмір заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 46). Цього ж дня, тобто 14 грудня 2012 року, листом за № 0004962 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повідомило Щербанюка В.В [PERSON] про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» та про розмір заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 47-48). 15 січня 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало на адресу [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (т. 1 а.с. 126). У даному листі ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагало від [PERSON] сплатити заборгованість у розмірі 299\~573,67 дол. США, а також Товариством повідомлено про його намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в разі несплати боргу протягом 30-денного строку. 30 січня 2019 року ТОВ «Незалежна експортна компанія», на замовлення ТОВ «Кредитні ініціативи», було зроблено висновок про вартість майна квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , вартість якої склала 554\~115,00 грн. 15 січня 2019 на ім`я [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] - ТОВ «Кредитні ініціативи» було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет Іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (т. 1 а.с. 126). На підтвердження відправлення рекомендованої кореспонденції ТОВ «Кредитні ініціативи» надало копію реєстру про відправку (список) від 16 січня 2019 року ( т. 1 а.с. 133-138). Докази отримання відправлення [PERSON] - відсутні. У подальшому, 24 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенком Русланом Миколайовичем, на підставі поданої ТОВ «Кредитні ініціативи» заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і долучених до неї документів, було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», номер запису про право власності: 32146003. Запис було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису: 47511706 від 26 червня 2019 року (т. 1 а.с. 55-56). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 52 тис. дол. США. Згідно з умовами кредитного договору, кредит видавався на споживчі цілі (мета - придбання квартири), а строк виконання зобов`язань за кредитним договором (його повернення) мав настати - 04.03.2038 року. Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). За п. 11 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково. У цьому випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Відповідно п. 12.3.1. Іпотечного договору у порядку позасудового врегулювання, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Із наведеного слідує, що за умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Із матеріалів справи вбачається, що раніше судом вирішувався спір за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 лютого 2012 року у справі № 2-332/12 було стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 166,64 дол. США та пеню у розмірі 18 929,33 грн., а також судові витрати (т. 1 а.с. 35-36). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 березня 2012 року рішення Автозаводського райсуду м. Кременчука булло залишено без змін (т. 1 а.с. 37-38). На підставі рішення суду Автозаводським районним судом м. Кременчука 06 червня 2012 року було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Єпіфанової І.В. від 31 серпня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу - ТОВ «Кредитні ініціативи», внаслідок неможливості його виконання із посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом достовірно встановлено, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, вищезазначений Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Судом достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка є об`єктом іпотеки, має загальну площу 69,8 кв.м., житлову площу 45,1 кв.м. та використовується позивачем як місце постійного проживання. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про незаконність звернення стягнення ТОВ «Кредитні ініціативи» в позасудовому порядку на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку [PERSON] , як забезпечення виконання основного зобов`язання у валюті, а тому звернення стягнення на нього згідно до положень вказаного закону, не допускається. При цьому, суд враховує правові висновки, які викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/3116/18 від 19 травня 2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а щодо неможливості звернення на житлове приміщення, яке було передано в іпотеку під час дії мораторію. Підстави для відступу від цього висновку у суду відсутні. Відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За вказаних обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки порушення прав позивача як власника майна було вчинено безпосередньо ТОВ «Кредитні ініціативи» та КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області в особі державного реєстратора. Слід скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Р.М. від 26 червня 2019 року, індексний номер: 47511706 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,8 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м. Також, необхідно скасувати запис цього ж державного реєстратора від 24 червня 2019 року, номер запису: 32146003, про право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,8 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, § 58, ЄСПЛ). Згідно приписів статті 141 ЦПК України сплачені позивачем судові збори відповідно за подання позову у розмірі 1536,80 грн. (т. 1 а.с. 1) та за заявою про забезпечення позову (провадження № 2-з/524/7/20, а.с. 1) у розмірі 420,40 грн., всього на суму 1957,20 грн., слід стягнути на користь позивача з відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», котре є кредитором у відносинах з позивачем та ініціювало звернення стягнення на майно, яке належало позивачеві.

Outcome: partial