Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Поверхом вище, у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка постійно заливає квартиру позивача. Зокрема, залиття квартири позивача відбулись 25 вересня 2018 року та 10 червня 2019 року. Звернувшись до відповідача із вимогою про відшкодування заподіяної шкоди, [PERSON] відмовилась у добровільному порядку відшкодовувати заподіяну шкоду, у зв`язку із чим [PERSON] звернулась із даним позовом до суду, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 231\~000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 50\~000,00 гривень. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву [PERSON] не скористалась, відзив на позов не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 19 квітня 1993 року, виданим Управлінням КЕЧ Одеського району, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та прописку), виданої головою ОСББ «Гармонія-8» квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , за вказаної адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У матеріалах справи знаходиться акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання, каналізації або електромережі від 25 вересня 2018 року, складений комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений головою ОСББ «Гармонія-8», відповідно до якого, зокрема, квартира [ADDRESS] була залита, майно власників пошкоджено, сталось замикання електромережі, також, установлено, що квартира [ADDRESS] тривалий час була залишена без догляду, системи сантехнічної та каналізаційної мереж у непридатному становищі, не працює система зливу унітазу, виявлено протікання крану. Унаслідок викладеного відбулось залиття квартири [ADDRESS] . Крім того, у матеріалах справи знаходиться акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання, каналізації або електромережі від 24 червня 2019 року, складений комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений головою ОСББ «Гармонія-8», відповідно до якого 10 червня 2019 року відбулось залиття квартири [ADDRESS] , [PERSON] , побачивши пляму на стелі, звернулась до мешканців квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище, але вдома нікого не було. Голова правління ОСББ «Гармонія-8» повідомив, що сталась аварія у квартирі [ADDRESS] , а саме розрив водопровідної труби у стіні між ванною кімнатою та туалетом. Аварія спричинила шкоду мешканцям квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Згідно із ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач, крім іншого, зобов`язаний: утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до вимог п. 7, 8 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний: здійснювати огляд основних конструктивних елементів, огороджуючих конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж, об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях (зовнішніх та внутрішньобудинкових систем, під`їзних шляхів і тротуарів), і складати відповідні акти; забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів, відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. Відповідно до Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року, №529 до складу цих послуг належать, зокрема, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло- гарячого холодного водопостачання водовідведення і зливної каналізації та поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків. Згідно із ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як убачається із висновку №21-1784 будівельно-технічного експертного дослідження від 26 серпня 2021 року, складеного судовим експертом ОНДІСЕ О.В. Максюта, \~ \~ \~ \~унаслідок залиття квартири [ADDRESS] виникли пошкодження оздоблювальних покриттів стелі приміщення ванни «2», стелі-стін приміщення туалету «3», стелі та стін (окрім стіни облицьованої керамічною плиткою) кухні «4». Залиття кв. [ADDRESS] підтверджується Актом від 24 червня 2019 року, складеним комісією ОСМД «Гармонія-8». \~ \~ \~ \~Причиною залиття\~кв.\~ [ADDRESS] відповідно\~до Акту\~від 24\~червня 2019\~року,\~складеного комісією\~ОСМД «Гармонія-8»\~є розрив\~водопровідної труби\~в стіні\~між ванною\~кімнатою і\~туалетом в\~кв.\~ [ADDRESS] . Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень оздоблювальних покриттів приміщень «2,3,4» кв. [ADDRESS] , які виникли внаслідок залиття з боку кв. [ADDRESS] , обчислена в діючих цінах на будівельні матеріали і роботи з урахуванням трудових і матеріальних витрат, накладних витрати, податків, ПДВ та інших обов`язкових платежів, та без нарахування фізичного зносу на будівельні матеріали становить 9 245,00 гривень. З огляду на викладене, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у межах 9 245,00 гривень. Розглядаючи позовні\~вимоги щодо\~стягнення моральної\~шкоди у\~розмірі 50\~000,00\~гривень, яку\~позивач зазнала\~внаслідок порушення\~її прав\~з боку\~відповідача, суд зазначає наступне. Дійсно, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім`ї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.\~1167\~ЦК України\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~особі неправомірними\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених законом. Критерії визначення розміру компенсації моральної шкоди прописані в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про компенсацію моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, згідно із п. 9 якої, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» суд присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча, заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте, суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, як позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Згідно із ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Слід зазначити, що у цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої будь-яке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. Тобто, обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача. З урахуванням вищевикладеного, виходячи, зокрема, із принципу справедливості та співмірності, суд вбачає доцільним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» моральної шкоди та стягнути суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 гривень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Згідно зі ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вбачає доцільним стягнути з [PERSON] на користь держави суму несплаченого судового збору, яка пропорційна задоволеним позовним вимогам, та становить 908,00 гривень. Крім того, відповідно до ст. 140 ч. 2 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, відповідно до квитанції №31075199 від 25 лютого 2021 року за проведення експертного дослідження [PERSON] сплатила 15\~690,20 гривень. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченої судової експертизи у розмірі 15\~690,20 гривень.

Outcome: partial