Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Уповноважена особа\~ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулася до\~ Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON],\~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтувала\~ тим, що 02 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON]\~ укладено кредитний договір № 260/2011, відповідно до умов якого [PERSON] наданий на умовах повернення, строковості, платності, цільового характеру використання кредит у сумі 58800,00 грн. зі сплатою 13 % річних, строком до 02 червня 2016 року. На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 02 червня 2011 року року між банком і відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за яким відповідач [PERSON] виступив поручителем [PERSON] і взяв на себе зобов'язання щодо солідарної відповідальності перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.04.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 121744,72 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 33693,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9125,66 грн., штраф / пеня за несвоєчасне погашення 70811,53 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на положення статей\~525-526, 541, 543, 610-612, 625, 1054 ЦК України, статей 3, 15, 88, 107, 109, 118 ЦПК України\~та протиправність дій відповідачів, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 121744,72 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляду справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України за місцем реєєстрації відповідачів /а.с.22-23/ було надіслано повідомлення про виклик до суду на 21.07.2016 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України судом на адресу відповідачів були спрямовано листи про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 05.08.2016 р. та 03.10.2016 р., з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] було отримано копію позовної заяви особисто, про що свідчить поштове повідомлення у матеріалах справи /а.с.31/. Відповідач [PERSON] навмисно не з?являвся до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відмітки на повернутих конвертах /а.с.35-36,44-45/. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити частково посилаючись на доводи викладені у своїх запереченнях. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі у судове засідання не з?явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачами недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, а відповідачу [PERSON] відомо про перебування у провадженні суду зазначеної справи, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідачів, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вирішуючи питання про стягнення зазначеної суми, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Приписами частини 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 02 червня 2011 року юридична особа публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», і [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], уклали кредитний договір № 260/2011, відповідно до умов якого [PERSON] надані на умовах забезпеченності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти в сумі 58800,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 13 % річних, на строк до 02.06.2016 року. Позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти щомісячними платежами /а.с.8-19/. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02 червня 2011 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], і [PERSON], [INFO], уклали договір поруки б/н, за яким відповідач [PERSON] виступив поручителем [PERSON] і взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобов?язань за кредитним договором № 260/2011 від 02.06.2011 р. /а.с.20-21/. Судом встановлено, що кредитний договір та договір поруки укладені у письмовій формі. Зазначені договори підписані уповноваженими на це посадовими особами ПАТ «Відкритий акціонерний банк», та особисто [PERSON], [PERSON], зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі\~статті 629 ЦК України\~ці договори є обов'язковими для виконання. Статтею 204 ЦК України\~проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач повністю виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредит у сумі 58800,00 грн. для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу. Відповідно до п.6.4 кредитного договору № 260/2011 від 02.06.2011 року, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання ними взятих на себе зобовязань по цьому договору. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 260/2011 від 02.06.2011 року вбачається, що станом на 20.04.2016 року позичальник має заборгованість за кредитом у сумі 33693,13 грн /а.с.7/. Відповідно до пункту 3 спеціальної частини кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 13 % річних. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 20 квітня 2016 року нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 9125,66 грн. /а.с.7/. Пунктом 4.3 загальної частини кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання грошових зобовязань, про які йдеться в п.3.3.2 загальної частини договору (щомісячно виконувати боргові зобовязання), банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за кожний день, коли мало місце таке прострочення. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.13 спеціальної частини договору (0,50 %) /а.с.8-19/.За розрахунком заборгованості відповідачу нараховано пеню у сумі 70811,53 грн. /а.с.7/. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі, а [PERSON] не виконує своїх обов?язків поручителя та не сплачує позивачу заборгованість [PERSON] Таким чином, суд визнає, що відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договорами. За правилами статей\~525,\~526\~і\~527 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель\~\~поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за\~\~порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною першою\~статті 543 ЦК України\~у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з частиною першою\~статті 543 ЦК України\~у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідачі вживали заходи для належного виконання зобов'язання по даним правочинам, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з їх вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу\~статті 60 ЦПК України\~\~докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують зобов'язання, передбачені укладеними в установленому законом порядку кредитним договором та договором поруки. Такі дії відповідачів є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні дійсно встановлено, що відповідачем були порушені умови договору. Проте слід відмовити в частині позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 70811 грн. 53 коп., оскільки відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція. [PERSON] зареєстрована та проживає у м. Миколаївка, а [PERSON] зареєстрован та проживає у м. Словянськ, які згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відноситься до таких населених пунктів (п.п.23 п.1 Переліку). На час звернення з позовною заявою до суду позивачем було заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке судом було задоволено. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. На підставі положень ст.88 ЦПК України сума судового збору 1217,44 грн. підлягає стягненню з відповідачів у дохід держави.

Outcome: partial