Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У лютому 2016 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання свого брата [PERSON], [INFO], недієздатним та просив призначити його опікуном. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] визнаний інвалідом І групи з дитинства внаслідок хронічного психічного захворювання, перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері Новоград-Волинського міськрайонного ТМО, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Заявник, представники органу опіки та піклування Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області та управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області в судове засідання не прибули. В письмових заявах до суду заявник та представник управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області просили справу розглядати за їх відсутності, заяву підтримали. Причини неявки представника сільської ради суду невідомі, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], інвалід І групи з дитинства внаслідок психічного розладу здоровя, є рідним братом заявника, зареєстрований та проживає разом з ним в с. Кануни Новоград-Волинського району Житомирської області. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 144-2016 від 12.04.2016 року [PERSON] з раннього дитячого віку страждає на важку розумову відсталість (різко виражену імбецильність) з недорозвитком мови, позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, з 1974 року визнаний інвалідом І групи дитинства довічно. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості на даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Одним із наслідків визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки (ч. 1 ст. 41 ЦК України), яка відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК призначається судом. Згідно з абзацом 2 п. 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом № 34/166/131/88 Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обовязки. Вимоги, яким повинен відповідати опікун, визначені статтями 63, 67 ЦК України. Обставин, які виключають можливість призначення заявника [PERSON] опікуном свого рідного брата [PERSON], визначені ст. 64 ЦК України, судом не встановлено, а тому він може виконувати обовязки опікуна. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою, підтверджується належними доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved