Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

У лютому 2016 році позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом, який було уточнено, в обґрунтування якого зазначили, що 31 січня 2006 року був укладений кредитний договір №8.6165 згідно якого Закрите акціонерне товариство «ПроКредит Банк» надав [PERSON] для задоволення особистих потреб кредит у сумі 140000,00 доларів США строком користування 108 місяців зі сплатою 14% річних. 13 серпня 2009 року сторони підписали нову редакцію кредитного договору. Крім того, з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» були укладені договори іпотеки №1184-ІД І від 31.01.2006 року, №1184-ІД2 від 31.01.2005 року, договір №1 про внесення змін до Договору іпотеки №1184-ІД2 від 31.01.2005 року та договір поруки №8.6165 від 31.01.2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк», а також договір №1 від 13.08.2009 року про внесення змін до Договору поруки. З урахуванням уточнених позовних вимог зазначали, що відповідач при укладенні спірного договору про надання споживчого кредиту не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідач не попередив позивача про валютні ризики та включив до умов договору несправедливі умови. Споживчий кредит було неправомірно надано в іноземній валюті. На підставі викладеного просили визнати кредитний договір №8.6165 від 31 січня 2006 року, Додаток №1 до Кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006 року і Договір №1 від 13.01.2006 року такими, що мають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача) та несправедливими в цілому. Визнати недійсними кредитний та іпотечний договори, виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою, зняти заборону відчуження та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно. Представник відповідача ПАТ «ПроКредит Банк» надала до суду відзив на позов, в якому не визнала позовні вимоги, вказуючи на те, що при укладенні спірного кредитного договору в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого кредитного курсу не настане. Крім цього, просила застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у позові з цих підстав, наголошуючи на тому, що кредитний договір укладено 31.01.2006 року, та, зважаючи на загальний порядок перебігу строку позовної давності для вимог про визнання правочину недійсним, саме з моменту підписання договору позивачі довідались або могли довідатись про порушення свого права. Тому початком перебігу позовної давності є день підписання такого договору 31.01.2006 року, та трирічний строк позовної давності вже сплив. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Зазначивши, що відповідачем було неправомірно надано кредит в іноземній валюті. При видачі кредиту сторонами була узгоджена ставка 14% річних, однак за висновком експерта складає 15,8% річних, а вказана сума щомісячного платежу відповідає відсотковій ставці 14,8%, тобто ПАТ «ПроКредит Банк» незаконно в односторонньому порядку підвищив розмір відсоткової ставки, що є порушенням прав споживача кредиту. Крім того, при видачі кредитного договору [PERSON] було отримано меншу суму кредиту з вирахуванням вартості страховки. Суму видачі кредиту визначити неможливо, оскільки на запит експерта банком не було надано документи первинної бухгалтерської документації, які підтверджують суму виданого кредиту. Вважають, що із вказаним позовом звернулись в межах строку позовної давності. Представник відповідача Линнік В.В. в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві та просила відмовити у позові. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 31 січня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор), правонаступником якого є ПАТ «ПроКредитБанк», та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №8.6165, згідно якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у сумі 140000,00 (сто сорок тисяч) доларів США на строк користування 108 (сто вісім) місяців із сплатою відсотків в розмірі 14 (чотирнадцять) %. Цільове призначення задоволення особистих потреб. Кредит надається позичальнику в готівковій формі через касу банку. Розрахунок відсотків за даним Договором здійснюється згідно графіку повернення кредиту і сплати відсотків, наведеному у Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного Договору. 13 серпня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №8.6165 від 31 січня 2006 року, зокрема, цільове призначення кредиту задоволення особистих неспоживчих потреб. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором 31 січня 2006 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №1184-ІД 1, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно нежиле приміщення 30 Ф-1 площею 80,3 кв м, що знаходиться у будинку [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 31 січня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір іпотеки №1184-ІД 2, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно нежитлову будівлю за номером [ADDRESS] , [PERSON] придбає (набуде у власність) предмет іпотеки згідно з договором купівлі-продажу. 31 січня 2006 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору іпотеки №1184-ІД 2. 13 серпня 2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченого нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. 31.01.2006 року за №3-57. Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором 31 січня 2006 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір поруки №8.6165-ДП1, за умовами якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором по зобов`язанням громадянина України [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006 року. 13 серпня 2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору поруки. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2016 року по вказаній справі було призначено судово-економічну експертизу. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи: - умови Кредитного договору №8.6165 від 31 01.2006р. та умови Договору №1 «про внесення змін до Кредитного договору №8.6165 від 31 01.2006р.» від 13.09.2009р., укладені між Закритим (в теперішній час Публічним) акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] , частково не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023 XII, в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161 IV (редакція діє з 13.01.2006р.) та Постанові Правління Національного банку України «Про затвердження Правил банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007р. № 168, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, а саме: не визначено письмового попередження позичальника про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за договором несе споживач; письмово не надавались позичальнику дані про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); - розмір щомісячного платежу (2300,00дол. США), який встановлений Додатком № 1 до Кредитного договору № 8.6165 від 31.01.2006 року «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» не відповідає відсотковій ставці (14,00% річних), яка встановлена п.1.1 вказаного договору про надання кредиту. Розмір щомісячного платежу (2300,00дол. США), який встановлений Додатком № 1 до Кредитного договору № 8.6165 від 31.01.2006 року «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» не відповідає відсотковій ставці (14,00% річних), яка встановлена п.1.1 Кредитного договору № 8.6165 від 31 01.2006р. та п.1.2 Договору №1 «про внесення змін до Кредитного договору № 8.6165 від 31 01.2006р.» від 13.09.2009р. Вказана сума щомісячного ануїтетного платежу відповідає відсотковій ставці -14,08% річних. - тільки на підставі вихідних даних, визначених у Кредитному договорі №8.6165 від 31.01.2006р. та у Додатку № 1\~ до Кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006р. «Графік повернення кредиту та сплаті відсотків», за Кредитним договором №8.6165 від 31.01.2006р. реальна ставка кредиту складає 15,80%, та абсолютне значення подорожчання кредиту 112 004,57 дол.США. За умовами щомісячного погашення тіла (капіталу) отриманого кредиту рівними платежами у сумі 1 296,30дол. США, загальна сума внеску, яку сплатив би [PERSON] для погашення заборгованості по Кредитному договору №8.6165 від 31.01.2006р., за період з 02.03.2006р. по 02.02.2015р., при припущені, що щомісячні платежі вносились їм своєчасно (колонка «дата внеску») та в повному обсязі (колонка «сума внеску»), буде складати 230 291,82 дол. США, що на 18 912,75 дол. США менше, ніж визначено у Додатку № 1 до Кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006р. «Графік повернення кредиту та сплати відсотків» (а.с. 78-79), в якому сума внеску, за даний же період, визначена у розмірі 249 204,57 дол. США. Допитаний в судовому засіданні експерт Доброхотов О.В. пояснив, що ним при проведенні експертизи були перевірені графіки платежів, там відсутня сума страхових платежів. При видачі кредиту банк повинен запропонувати два варіанти погашення кредиту по ануїтетному або диференційному платежу. Якби [PERSON] був вибраний варіант погашення кредиту по диференційному платежу, то на 19000 доларів США ним було сплачено менше. Тому при складанні ним другого графіку погашення кредиту різниця склала 19000 доларів США. Зазначив, що [PERSON] не підписані зміни до Договору. Під час додаткового допиту після огляду меморіальних ордерів експерт [PERSON] зазначив, що обидва меморіальні ордери різні та сфальсифіковані. Меморіальний ордер це єдиний документ на підставі якого видається кредит. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі Відповідно до п. 2.7 кредитного договору, Кредит надається позичальнику в готівковій формі через касу банка. За видачу через касу Кредитора готівкових кредитних коштів в іноземній валюті Позичальник оплачує комісію за касове обслуговування в розмірі 1% від суми Кредиту, яка сплачується в касу Кредитора в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день видачі готівки. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, Погашення Кредиту та сплата відсотків за його користування здійснюються в порядку та строки згідно Графіка повернення Кредиту і сплати відсотків, наведеному у Додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється Кредитором в строки, що зазначені в Графіку як дні платежу. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, окрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши: порядок обчислення процентних доходів; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача. Згідно з пунктом 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 року за № 168, Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг\~ та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. \~\~\~ Як зазначено в роз`ясненнях, наданих в п.2 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В ч. 2 п. 16 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 зазначено, що суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21, а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач. Таким чином, судом встановлено, що позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений ЗАТ «ПроКредитБанк» та Додатком №1 до кредитного договору. ПАТ «ПроКредитБанк» не надано доказів суду про надання позивачу інших документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам`ятки позичальника, що свідчить про те, що ПАТ «ПроКредитБанк» вчинено необхідних дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору. Крім того, на момент укладання кредитного договору № 8.6165 від 31.01.2006 року вимоги п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пп. 3.1, 3.2, 3.3,3.6, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України не були відомі [PERSON] , а ПАТ «ПроКредитБанк» не надав відповідну інформацію, а також не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з ч.4 п.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими, зокрема встановлюється дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до п.5.8 кредитного договору, Сторони домовилися, що Кредитор має право кожні 12 місяців з дати підписання цього договору приймати рішення про зміну відсоткової ставки, вказаної в п.1.1 цього Договору. Сторони встановили наступну процедуру зміни відсоткової ставки: Кредитор повідомляє Позичальника про новий розмір відсоткової ставки та дату її введення шляхом відправлення письмового повідомлення на адресу Позичальника, вказану у розділі 8 цього Договору або на будь-яку іншу адресу додатково письмово повідомлену Позичальником Кредитору. Однак, як встановлено, судово-економічною експертизою, банк в односторонньому порядку підвищив проценту ставку, а саме сума щомісячного ануїтетного платежу відповідає відсотковій ставці -14,08% річних, коли кредитним договором визначена відсоткова ставка 14%, а також реальна ставка кредиту складає 15,80%, та абсолютне значення подорожчання кредиту 112 004,57 доларів США. Суд, вважає, що така одностороння зміна ставки кредитором є дискримінаційною, а умови договору у вказаному випадку несправедливими. Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерським обліком є процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Господарською операцією визнається дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. А первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію. Та саме такий документ відповідно до частини 1 статті 9 Закону є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з частиною 2 статті 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, зокрема: - назву документа (форми); - дату складання; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Меморіальним ордером відповідно до пункту 1.19 -1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визнається розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. До функцій Національного банку згідно з статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» відноситься встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а головною метою банківського регулювання і нагляду відповідно до статті 55 зазначеного закону є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Згідно з статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 54 затверджено та введено в дію «Положення про організацію операційної діяльності в банках України» (в редакції, яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин), яким в пункті 1.10, 4.2., 4.4 визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за змістом: на касові та меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Згідно з пунктом 4.6. вказаного Положення меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: - меморіальні ордери; - платіжні доручення; - платіжні вимоги-доручення; - платіжні вимоги; - розрахункові чеки; - інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку). В пунктах 4.10 Положення передбачено, що первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства (банку), що склало документ; - зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; - посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; - особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Пунктами 5.1. 5.4. Положення встановлено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Регістри бухгалтерського обліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Дещо аналогічні приписи закріплені і в Положенні про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджено постановою правління НБУ N 566 від 30.12.98р. (в редакції, яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин), яким в пунктах 2.1.1. та 2.1.2 встановлені вимоги до первинних облікових документів. Так, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (непаперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання документа; - посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису). Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Внесення виправлень до первинних документів не допускається, крім випадків, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Керівник банку вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних облікових документах і регістрах бухгалтерського обліку. Документи на отримання (видачу) готівкових коштів мають бути оформлені згідно з вимогами Національного банку України щодо ведення касових операцій. Відповідальність за своєчасне складання первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, а також за правильність відображення операцій в регістрах бухгалтерського обліку несуть особи, які склали і підписали ці документи (регістри). Відповідальність за прийняття до виконання документів, які суперечать законодавству України, несуть особи, які їх ініціювали та підписали. Керівник банку несе відповідальність за проведення документів, що суперечать чинному законодавству і які виконані з його дозволу за письмовим зверненням ініціатора. Банки самостійно визначають порядок формування та зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку і звітів, забезпечуючи їх сувору схоронність. Для визначення строку зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку і звітів банки повинні користуватися відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає строки зберігання кожної категорії документів, які утворюються в процесі діяльності банку. У разі втрати або знищення первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів керівник банку письмово повідомляє про це особу, зазначену в ухвалі, та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів і розслідування причин їх зникнення або знищення. Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником банку. Копія акта подається до територіальних управлінь Національного банку України (служби банківського нагляду) у строк 10 календарних днів із дня підписання цього акта. Сукупність документів, на підставі яких банками здійснюється бухгалтерський облік та контроль, утворює банківську документацію. Форми документів та порядок їх застосування визначаються окремими нормативно-правовими актами Національного банку України. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Строки та порядок зберігання банками документів щодо оформлення видачі та погашення довгострокових кредитів регулюються постановою правління НБУ від 08.12.2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» (в редакції, яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин), якою визначено строки зберігання відповідних категорій документів, які утворюються в процесі діяльності банків України, їх філій, представництв та відділень (пункту 2). Згідно з пунктом 3 вказаної постанови затверджений перелік призначено для обов`язкового використання всіма банківськими установами. Строки зберігання документів, що визначені в цьому Переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи (пункт 11). Перелік установлює строки зберігання документів незалежно від виду носія, на якому вони складені (паперовий, електронний, у вигляді мікрофільмів тощо). Для первинної інформації та звітності, що формується на її підставі, установлюється однаковий строк зберігання незалежно від виду носія (пункт 12). Згідно з пунктом 220 та 676 вказаного Переліку документи (статут, кредитний договір, заяви-зобов`язання, гарантійні листи, обґрунтування, розрахунки ефективності та окупності витрат, висновки, розпорядження, дозволи, фінансові звіти, статистичні відомості) про видачу й оформлення позик, кредитів, що видані банками юридичним і фізичним особам у національній та іноземних валютах, а також меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню протягом 5 років після погашення позики. З системного аналізу наведеного законодавства слідує, що законною підставою для проведення та обліку господарської операції за кредитним договором є лише первинні документи, які за формою та змістом мають чітко відповідати всім нормативним критеріям та вимогам, і містити повну та достовірну інформацію про здійснені валютні операції. Недотримання вказаних вимог тягне за собою недійсність первинного документу, а відтак ставить під сумнів всю господарську операцію, яка оформлювалась таким документом, і не підлягає бухгалтерському обліку. Також законом висунуто вимоги щодо тривалих строків зберігання таких документів для забезпечення можливості підтвердження або спростування обставин, зафіксованих ними. Так відповідачем ПАТ «ПроКредит Банк» були представлені наявні у нього первинні документи, які також були об`єктом вивчення судового експерта, з дослідження яких вбачається, що меморіальні ордери за кредитним договором 2006 року (меморіальний ордер №798_4 від 31 січня 2006 року та меморіальний ордер №798_4 від 31 січня 2006 року, мають недоліки в їх оформленні, які не дозволяють встановити згідно якого санкціонованого меморіального ордеру Банк перерахував кредитні кошти з позичкового рахунку на поточний рахунок та згідно якого санкціонованого первинного касового документу [PERSON] фактично отримав кредитні кошти зі свого поточного рахунку, а також форма власності банку визначена ПАТ, хоча в 2007 році була ЗАТ, що свідчить про його виготовлення не в момент можливої операції по видачі кредиту в 2006 році. Також представлені банком документи (меморіальні ордери) за однією фінансовою подією містять різні електронні цифрові підписи, номери операціоністів, організаційну форму фінансової установи (ЗАТ та ПАТ), а також підписи осіб. Вказане свідчить, що надані банком копії меморіальних ордерів були зроблені з різних оригіналів, які різняться між собою, хоча за наведеними нормами законодавства дозволено складати лише один первинний документ, який може бути підставою для бухгалтерського обліку. Внесення виправлень до первинних документів не допускається. Таким чином, висновком експерта підтверджено доводи, викладені в позовній заяві, щодо порушень Відповідачем чинного законодавства при укладенні договору, а саме: позичальника введено в оману щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту; під час укладення договору та під час укладення Договору №1 про внесення змін до Кредитного договору Банком порушено умови Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007). Вказаний висновок експерта цілком відповідає вимогам ЦПК України. ПАТ «ПроКредитБанк» подано заяву про застосування позовної давності щодо позову [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на той факт, що перебіг позовної давності, по вимогах позову розпочався з моменту підписання Кредитного договору, а відтак у позові [PERSON] , [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згадане, також, викладено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 29.10.2014р., зокрема, стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Крім того, згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України в постанові від 29 жовтня 2014 р. №6-152цс14, вказав, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] сплачував обов`язкові платежі, виконував Кредитний договір, а отже вважав його дійсним та таким, що не порушує вимог чинного законодавства і про порушення вимог законодавства та відповідно порушення своїх прав дізнався у жовтні 2014 року, коли ознайомився із текстом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року, про визнання недійсним кредитного договору на суму 74590 доларів США з підстав, на які він посилається у позові, а тому суд дійшов висновку, що строки позовної давності для захисту цивільного права та інтересу позивачів на момент звернення до суду з позовом в лютому 2016 року не спливли, оскільки початком перебігу таких строків суд вважає не дату укладання кредитних договорів, а пов`язує такий момент лише з об`єктивною можливістю [PERSON] та [PERSON] знати про дійсні обставини недійсності. Виходячи з наведеного, суд приходить висновку про доведеність вимог позивача оскільки, умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища позивача, що є підставою для частково задоволенню позову та визнання недійсними Кредитного договору №8.6165 від 31 січня 2006 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ПроКредитБанк» та [PERSON] , Додатку №1 до кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006 року (графік повернення кредиту та сплати процентів, нова редакція від 29.11.2013 року) та Договору №1 про внесення змін до Кредитного договору від 13 серпня 2009 року. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до п. 1.2, укладеного між ЗАТ «ПрокредитБанк» та відповідачкою [PERSON] договору поруки від 31.01.2006 року, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором по зобов`язанням громадянина України [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору №8.6165 від 31.01.2006 року. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає за можливе застосувати реституцію, як наслідок недійсності правочину та визнати недійсними Договір іпотеки №1184-ІД 2 від 31 січня 2006 року укладений між ЗАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] ,\~ Додаткову угоду до договору іпотеки від 31 січня 2006 року, Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 13.08.2009 року, та Договір поруки №8.6165-ДП1 від 31 січня 2006 року, укладений між ЗАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] та Договір №1 про внесення змін до Договору поруки від 13.08.2019 року, оскільки вказані правочини було укладено на забезпечення виконання основного зобов`язання, а саме за кредитним договором №8.6165 від 31 січня 2006 року, укладеного між ЗАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] . Статтею 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши матеріали справи і з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 28.12.2017 року, індексний номер: 39025514, номер запису про іпотеку: 24217474, рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 28.12.2017 року, індексний номер: 39025514, номер запису про обтяження: 24217527, заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження:2832362, запису про іпотеку, реєстраційний номер обтяження: 2832407. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов частково, з відповідача ПАТ «ПроКредит Банк» на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень та витрати за проведення судово-економічної експертизи в сумі 9909,00 грн.

Outcome: partial