Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за розпискою, яку 20 липня 2015 року уточнила та остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 11 0007 грн. 46 коп. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач відповідно до розписки написаної 13.09.2004 року за її участі та в присутності свідків, зобов'язався до 13.09.2005 року виплатити їй грошовими коштами вартість ? частини її спадщини - будинку [ADDRESS] яка відкрилась після смерті їхнього батька - [PERSON] у сумі 2 500 доларів США. Після оформлення розписки було нотаріально посвідчено її заяву про відмову від своєї частки на користь відповідача. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] виконав частково, сплативши 500 доларів США 13.09.2005 року та 1 500 доларів США 30.04.2005 року, що підтверджується відмітками на розписці. Залишок несплаченої заборгованості складає 500 доларів США. До теперішнього часу [PERSON] не виконав свої зобов'язання за вказаною розпискою та грошові кошти в сумі 500 доларів США не сплатив. За офіційним курсом НБУ, станом на 20.07.2015 року еквівалент 100 доларів США складає 2201.4924 грн., а 500 доларів США дорівнює 11 007,46 грн. Строк повернення розписки визначений 13.09.2005 року. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Проти застосування строків позовної давності категорично заперечувала, оскільки в розписці не зазначено кінцева дата проплати. Крім того, про порушення свого права на отримання частини боргу вона дізналася лише після того як відповідач продав домоволодіння [ADDRESS] та сказав, що не збирається виплачувати суму заборгованості. Просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява в якій він проти задоволення позовних вимог заперечував, та просив застосувати строк спливу позовної давності. Також зазначив, що він сплатив позивачці суму в розмірі 2 000 доларів США. Однак, залишок коштів позивачка отримувати відмовилася, пояснивши що наразі вказана угода втратила для неї сенс і виконувати свої зобов'язання по звільненню будинку позивачка не бажає. Початок перебігу строку позовної давності про стягнення заборгованості за розпискою є термін виконання зобов'язання за спірною угодою - 13.09.2005 року. Кінцевим терміном є 13.09.2008 року. Отже, термін позовної давності, встановлений ЦК України для звернення з вимогою про стягнення заборгованості за розпискою, сплив ще сім років тому. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просила суд закінчити розгляд справи та винести рішення без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підставі ст. 1049 ЦК України, боржник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено в судовому засіданні, 13 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, про що свідчить розписка, відповідно до якої [PERSON] в присутності двох свідків зобов'язався виплатити [PERSON] частину її спадщини в розмірі 2 500 доларів США. виплачуючи їх частинами протягом року починаючи з 13.09.2004 року. Після чого [PERSON] зобов'язується звільнити і виписатися з займаної житлової площі (а.с. 4). Відповідач 13.09.2004 року сплатив позивачці кошти за договором позики у розмірі 500 доларів США, та 30.04.2005 року - 1 500 доларів США, що підтверджується відмітками на розписці. Залишок не сплачених відповідачем коштів за договором позики складає 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 20.07.2015 року складає 11 007 грн. 46 коп. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, договір позики було укладено 13 вересня 2004 року на 1 рік, тобто до 13 вересня 2005 року. Тому, позивачка повинна була звернутися з даною позовною заявою до 13 вересня 2008 року, проте звернулася лише 12 лютого 2014 року, у зв'язку з чим строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором позики минув. У зв'язку з чим даний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed