Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з первісним позовом, а відповідач в свою чергу пред`явив зустрічний. Так, у своїх уточнених позовним вимогах [PERSON] просив визначити частку співвласників у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , а саме частка [PERSON] становить 5/8, а частка [PERSON] - 3/8; визнати за ним право власності на 3/8 ідеальних часток вказаного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В свою чергу відповідач [PERSON] в уточненій зустрічній позовній заяві просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 5/8 ідеальних частин спірного будинковолодіння. Позивач за первісним позовом посилався на те, що його батькам на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] померла його мати та з метою прийняття спадщини після її смерті він звернувся з відповідною заявою в органи нотаріату, натомість 10.08.2019 року приватним нотаріусом Войцехівським А.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Вважає, що належність його батькам вказаного нерухомого майна підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.09.1986 року та він має право спадкувати 3/8 ідеальних часток вказаного майна, оскільки інших 5/8 частин належать його батьку з урахуванням його частки у спільній сумісній власності, а також тієї частки які він успадкував після смерті матері в порядку права на обов`язкову частку у спадковому майні. Позивач за зустрічним позовом в свою чергу зазначав, що [INFO] помер [PERSON] , який за свого життя на його користь склав заповіт яким своє майно заповів йому, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю частку в будинку [ADDRESS] не представилось можливим, оскільки постановою приватного нотаріуса Войцехівського А.В. від 10.08.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Вважає, що спадкове майно належало покійному [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.1986 року, а також з урахуванням спадкування обов`язкової частки після смерті його дружини [PERSON] та становить 5/8 ідеальних часток спірного будинковолодіння в [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, відповідачі за первісним та за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги один одного та не заперечували проти їх задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення первісного і зустрічного позовів. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний та зустрічний позови обґрунтовані та підлягають задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачами за первісним та зустрічним позовами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано матеріали спадкових справ щодо майна [PERSON] та [PERSON] №810/14 та №6/2018 (а/с 109-156). Судом встановлено, що 26.09.1986 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №312/14. Право власності [PERSON] на вказане майно було зареєстровано в книзі №41 стор. 96 29.06.1986 року проте не внесено в електронний реєстр прав власності Міністерства юстиції України, що є обов`язковим з 01.01.2013 року (а/с 117). Вказане нерухоме майно [PERSON] набула у власність у період шлюбу з [PERSON] , що визнається сторонами, у зв`язку з чим не потребує доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, вказане будинковлодіння належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, в тому числі на частку у праві спільної сумісної власності на вказану вище будинок та господарські і прибудинкові споруди (а/с 19) Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370 ЦК України, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Визначення судом частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Вирішуючи спір по суті, судом враховується той факт, що для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки нерухомого майна, яка знаходилась у спільній сумісній власності спадкодавця та іншого співвласника, закон не вимагає окремого визначення часток за кожним із них у судовому порядку. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/2 частці за кожним співвласником. Таким чином, спадкоємці майна після смерті [PERSON] мали право на спадкування 1/2 ідеальної частки спірного будинковолодіння. З матеріалів спадкової справи №810/14 вбачається [PERSON] є спадкоємцем, що мав право на спадкування обов`язкової частки, яку він прийняв, а [PERSON] за свого життя 10.04.2014 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину [PERSON] . Таким чином, [PERSON] після смерті дружини належало 5/8 ідеальних часток спірного будинковолодіння, що складається із частки у праві спільної сумісної власності, а також обов`язкової частки, яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] . Отже, позивач за первісним позовом мав право на спадкування 3/8 ідеальних часток спірного будинковолодіння за заповітом після смерті матері [PERSON] . Також судом встановлено, що 04.02.2015 року [PERSON] склав заповіт яким усе своє майно заповів своєму онуку [PERSON] (а/с 111). [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 5/8 ідеальних часток будинковолодіння [ADDRESS] , яке відповідно до складеного ним заповіту останній заповідав своєму онуку [PERSON] . Натомість, постановами приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. від 10.08.2019 року №279/02-31 та від 10.08.2019 року №280/02-31 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, спірне будинковолодіння належало спадкодавцям, позивачі за первісним та за зустрічним позовом вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину не змогли, у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Отже, той факт, що за життя спадкодавця частки співвласників у праві спільної сумісної власності не були визначені чи виділені в натурі, було зареєстровано у спосіб передбачений законодавством чинним на момент набуття такого майна у власність, проте відомості про право власності не були винесені у відповідний електронний реєстр, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивачів, як спадкоємців, шляхом визнання за ними права власності на частку спірного майна. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved