Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У лютому 2021 року комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі - КП «Житло-сервіс») в особі представника Братищенко Ю .О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 9 943,93 грн, збитки від інфляції у сумі 66,73 грн, 3% річних у сумі 115,19 грн, судовий збір в розмірі 2 270,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Житло-Сервіс», як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надавало власникам житлових приміщень комунальні послуги. Послуги надавались позивачем належним чином, хоча договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідач з позивачем не укладала. В свою чергу, зобов`язання в частині, що стосується своєчасної оплати за спожиті послуги відповідачем не виконані, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 9 943,93 грн, яку з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат позивач просить стягнути на свою користь. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року постановлено перейти від розгляду вказаної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, з приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала. Враховуючи, що представник позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явилася, а тому відповідно до частини першої статті 280 та статті 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що 31 травня 2017 року наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської ради № 14 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано на обслуговування КП «Житло-сервіс» . Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка також є споживачем житлово-комунальних послуг. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином сплачує за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, з вересня 2019 року по жовтень 2020 року за нею утворилась заборгованість, яка складає 10 125 грн 85 коп., із яких: 9 943 грн 93 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги; 66 грн 73 коп. - збитки від інфляції; 115 грн 19 коп. - 3% річних. Згідно з частиною першою статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України визначено, що на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13) Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Установлено, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач, за адресою: [ADDRESS] , однак не сплачує їх варітсть. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01 січня по 31 жовтня 2020 року його втрати від інфляції склали 66 грн 73 коп., а 3% річних від простроченої суми - 115 грн 19 коп. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору №3-20 про надання правничої допомоги від 08 січня 2020 року, додаток №1 до договору №3-20 про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт від 30 листопада 2020 року по договору №3-20 про надання правничої допомоги, додаток №01 до акту виконаних робіт від 30 листопада 2020 року по договору №3-20 про надання правничої допомоги (вартість послуг), виписку з банку від 30 січня 2021 року. Як вбачається із матеріалів справи, позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн, у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved