Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У?лютому 2020 року до суду звернулося?приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», яке в подальшому змінило назву на акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (надалі за текстом - позивач) з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) суми страхового відшкодування.? В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив,?що?25.03.2017 року між ним та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір страхування №250544963.17 автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] . 20.05.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Skoda», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, застрахований позивачем автомобіль було пошкоджено, сума матеріального збитку становить 301002,25 грн. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», частину збитків в сумі 99?500 грн (ліміт страхування за вирахуванням франшизи в розмірі 500 грн) було відшкодовано вказаною страховою компанією. З метою повного відшкодування збитків, позивач звернувся до суду. Ухвалою від 06.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 15.03.2017 року між позивачем та ТОВ «ОТП Лізинг» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №250544963.17, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб - автомобіль Renault Dokker держ. номер [NUMBER] (а.с. 31-33). Відповідно до зазначеного договору розмір страхової суми для автомобіля становить 286265,98 грн. 20.05.2017 року відповідач, керуючи автомобілем «Skoda», держ. номер [NUMBER] , в м. Києві, перетнув подвійну суцільну смугу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Dokker, держ. номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та спричинення матеріальних збитків. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року у справі №?756/7441/17-ц відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.3 ст.130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 37). Звітом №337109 про оцінку вартості автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] станом на 22.06.2017 року визначено, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] складає 91000 грн. (а.с.56-58). Відповідно до звіту № 0189 про оцінку автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 301002,25 грн. (а.с.38-42). У зв`язку із тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker держ. номер [NUMBER] відповідно до звіту № 0189 перевищує 80% від страхової суми 286265,98 грн., тому транспортний засіб Renault Dokker держ. номер [NUMBER] визнано конструктивно загиблим. Згідно зі страховим актом №1532124 за договором страхування №250544963.17_019 від 15.03.2017 року сума страхового відшкодування, виплачена позивачем становить 193834,65 грн. Перерахування вказаної суми підтверджується платіжним дорученням №7246 від 08.09.2017 року на суму 193834,65 грн (а.с. 61). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», частину збитків в сумі 99?500 грн (ліміт страхування за вирахуванням франшизи в розмірі 500 грн) було відшкодовано вказаною страховою компанією, що підтверджується полісом АЕ/9539452 (а.с. 63). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України передбачають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved