Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У лютому 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просять стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] 11121,00 грн., а на користь [PERSON] - 24000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та по 300000,00 грн. кожному з них на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог послалися на загибель їхнього сина [PERSON], що сталася [INFO] під час його перебування у групі з іншими учнями Червоноградської гімназії на відпочинку у м. Скадовську. Настання смерті сина пов'язують із неналежним виконанням [PERSON] та [PERSON] своїх посадових обов'язків як вихователів оздоровчого табору «Романтик». Наявність та суму моральної шкоди обґрунтовують характером скоєного правопорушення, глибиною їхніх фізичних та душевних страждань і переживань, перенесених унаслідок смерті сина, їх продовжуючий та триваючий характер, тим, що винні особи так і не понесли жодного покарання, у зв'язку з чим вони не отримали належної сатисфакції спричиненої моральної шкоди, зусилля, яких вони прикладали для притягнення винних до кримінальної відповідальності, що тривало більше шести років. Майнову шкоду обґрунтовують витратами, понесеними на доставку трупа сина з м. Скадовська Херсонської області, його поховання, іншими витратами на ритуальні послуги та обряди, що складають 10821,00 грн., 24000,00 грн. витрат на виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника та 300,00 грн. витрат за надану їм правову допомогу під час розгляду кримінальної справи. Крім того, просять стягнути по 1100,00 грн. компенсації здійснених ними витрат на правову допомогу у цій справі. У судовому засіданні позивачі та їхній представник вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представники відповідачів та треті особи позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. При цьому представник ПП «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Романтик» та треті особи [PERSON] і [PERSON] послалися на недоведеність як вини останніх, так і причинно-наслідкового зв'язку між їхніми протиправними діями та наслідками, що настали, у вигляді загибелі [PERSON]. Представники Відділу освіти Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, з якими погодилася представник Червоноградської гімназії Червоноградської міської ради Львівської області, заперечили позов до цього відповідача з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] на час загибелі [PERSON] виконували трудові обов'язки на підставі наказів ПП «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Романтик» про прийняття на роботу та укладених з ним трудових договорів. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позову з огляду на таке. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що згідно з постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.10.2012 року (т. 1, а.с. 10) підсудні [PERSON] та [PERSON] на підставі статті 49 КК України звільнені від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України. При цьому судом під час розгляду кримінальної справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] призначені на посади вихователів на період з 09.08.2006 року по 26.08.2006 року в ПП «Дитячий оздоровчий табір «Романтик» м. Скадовська Херсонської області та закріплені за III екіпажем відпочиваючих з 27-ми неповнолітніх дітей, обвинувачуються у неналежному виконанні професійних обов'язків щодо охорони життя та здоров'я неповнолітніх, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, грубо порушуючи вимоги п. 7, п. 11 посадових обов'язків вихователя ПП «ДОТ «Романтик», затверджених 01.06.2006 року директором ПП «ДОТ «Романтик», п.п. 11, 12 Інструкції ПП «ДОТ «Романтик» з організації проведення купання дітей в морі, затвердженої 12.05.2006 року директором ПП «ДОТ «Романтик» та п.п. 6.2, 6.13, 6.15, 6.16, 6.20, 6.22, 6.23, 6.24 «Правил охорони життя людей на водних об'єктах України», затверджених наказом № 272 від 03.12.2001 року Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, не проконтролювали дотримання безпечної відстані від місця купання неповнолітніх дітей III екіпажу до пристані, та позначення меж пляжу і ділянки, відведеної для купання дітей, не забезпечили належний інструктаж дітей з правил поведінки на воді, допустили купання дітей III екіпажу поряд із сторонніми особами, а також присутність на території ділянки, відведеної для купання дітей III екіпажу плаваючих засобів - катамаранів, не забезпечили безпечну організацію купання дітей III екіпажу, контроль за ними та особисту участь в купанні дітей, допустили купання дітей III екіпажу, які не вміють плавати, внаслідок чого близько 09:00 год. ранку 17 серпня 2006 року неповнолітній [PERSON] під час купання в Чорному морі, не вміючи плавати, затонув. Отже, смерть [PERSON] перебуває у причинному зв'язку з протиправними діяннями третіх осіб у справі - [PERSON] та [PERSON] Також установлено, що позивачі є батьками [PERSON] Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (частина 1, пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За таких обставин суд погоджується з позивачами у завданні їм моральної шкоди внаслідок смерті їхнього неповнолітнього сина - [PERSON], яка полягає у їх душевних стражданнях. Згідно з частиною 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наявність душевних страждань у [PERSON] підтверджена висновком експертів - актом комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 575 від 03.12.2013 року, згідно з яким [PERSON] на даний час страждає розладами психічної діяльності у формі посттравматичного стресового розладу у вигляді стійкого депресивного синдрому, який хоча і не відноситься до тяжкого психічного розладу, однак прояви симптомів утримуються на достатньо високому рівні, незважаючи на проведене лікування. Даний розлад психічної діяльності у нього виник внаслідок перенесеної психотравмуючої ситуації (загибель сина) і перебуває в причинно-наслідковому зв'язку із даними подіями. Відповідно до висновку судового експерта-психолога, виходячи з висновків вищенаведених досліджень у [PERSON] спостерігається депресивна симптоматика, порушені деякі сфери життєдіяльності: стійкість страху, сенситивність, невпевненість в майбутньому, лабільність вегетативної нервової системи в непередбачених ситуаціях, розлади сну, пов'язані з внутрішнім напруженням, відчуття власної безпорадності. Незахищеність до впливу стрес-факторів, звичайних життєвих ситуацій засвідчує тривале порушення внутрішньої, психологічної рівноваги. Діагностується рівень особистісної тривожності, а саме: страх перед майбутнім, знижений настрій, неможливість прийняття самостійних рішень, відчуття безвихідності ситуації. Таким чином, втрата сина є в прямому причинно-наслідковому зв'язку його душевних страждань, що призвело до моральної шкоди. Резюме: обов'язкове психотерапевтичне втручання. Наявність наступних психотравмуючих факторів: нервового стресу; негативного впливу обставин справи на близьких родичів та порушень в соціально-побутовій сфері; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; погіршення стану здоров'я; пролонгований стресовий вплив дозволяє зробити висновок про заподіяння [PERSON] моральної шкоди. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON], склав 97584,00 грн., що включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану. Наявність душевних страждань у [PERSON] підтверджена висновком експертів - актом комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 576 від 03.12.2013 року, згідно з яким [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного розладу у виді соматоформної вегетативної дисфункції. Даний розлад психічної діяльності у неї виник внаслідок перенесеної психотравмуючої ситуації (загибель сина) та перебуває в причинно-наслідковому зв'язку із даними подіями. За ступенем вираженості даний стан не відноситься до тяжкого психічного розладу. За час лікування відмічається поступове зменшення проявів симптомів даного психічного розладу. Відповідно до висновку судового експерта-психолога, виходячи з висновків вищенаведених досліджень у [PERSON] спостерігається депресивна симптоматика, астено-невротичний синдром та синдром «зупинки часу». Позбавлення постійно діючих стрес-факторів на потерпілу є нереальним. [PERSON] в даний час перебуває у напруженому стані, а саме: постійний стан страху, тривоги, пускових факторів та натяків (повторне переживання спогадів про трагедію, відчуття збудженості), страшних сновидінь, важкого зосередження, надмірної настороженості, тремтіння, лякливості, безсоння, емоційної тупості, втрата зацікавлень, відчуття суму та пригніченості, втрата контролю над своїми почуттями, відчуття вини. Аналізуючи матеріали справи, первинне клінічне інтерв'ю та експериментально-психологічне дослідження психологічна експертиза дійшла до наступних висновків: наявність психотравмуючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у потерпілої [PERSON] внаслідок: нервового (психічного) стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини травматичної події; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Таким чином, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON], склав 123712,00 грн., що включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного стану. Ураховуючи встановлені у справі обставини, підтверджені доказами, зокрема висновками експертів та вимоги закону, суд дійшов висновку про необхідність присудження позивачам на відшкодування моральної шкоди сум, що визначені експертними дослідженнями, а саме: [PERSON] - 97584,00 грн., [PERSON] - 123712,00 грн. Щодо вимог про стягнення по 300000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що такі належним чином не вмотивовані, є завищеними і не відповідають тяжкості та характеру завданої позивачам шкоди, тому у повному обсязі не можуть бути задоволеними. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Під необхідними слід вважати витрати, які є звичайними для людей, що проживають у цій місцевості. Позивачі просять стягнути 35121,00 грн. документально підтверджених, наявних у матеріалах як цієї справи, так і в досліджених матеріалах кримінальної справи № 1/1327/9/2012 про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] за ч. 2 ст. 137 КК України, понесених ними витрат на поховання свого сина та на спорудження йому надгробного пам'ятника, з яких: на доставку тіла з м. Скадовська - 2800,00 грн.; на одяг - 1146,00 грн.: костюм - 520,00 грн., туфлі - 300,00 грн., сорочка - 70,00 грн., пояс - 68, грн., краватка - 45,00 грн. головний убір - 58,00 грн., накидка на труну - 85,00 грн.; безпосередньо пов'язані з похованням витрати - 1875,00 грн.: ритуальні аксесуари - 265,00 грн., ритуальні послуги - 890,00 грн., ритуальне перевезення - 170,00 грн., копання могили - 200,00 грн., витрати на вінки - 265,00 грн., витрати на виготовлення надмогильної фотографії - 85,00 грн.; витрати на поминальний обід - 5000,00 грн.; 24000,00 грн. - витрати на спорудження надгробного пам'ятника. Будь-яких доказів на спростування понесених позивачами зазначених витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника відповідачами та третіми особами суду не подано, як і не спростовано жодним доказом того, що ці витрати є звичайними для людей, що проживають у даній місцевості. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнення 35121,00 грн. витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника відповідно до заявлених позивачами вимог. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в абзаці першому пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК (1540-06) суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Ураховуючи, що загибель неповнолітнього [PERSON] пов'язана з неналежним виконанням [PERSON] та [PERSON] 17.08.2006 року своїх трудових обов'язків як вихователів ПП «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Романтик», суд дійшов висновку, що саме ПП «Позаміський заклад оздоровлення та відпочинку «Романтик» є відповідальним за завдану його працівниками шкоду. Відділ освіти Виконавчого комітету Червоноградської міської ради не є учасником спірних відносин, оскільки на момент завдання шкоди [PERSON] та [PERSON] не виконували своїх трудових обов'язків вчителів Червоноградської гімназії. У зв'язку з цим Відділ освіти Виконавчого комітету Червоноградської міської ради не є належним відповідачем у справі та у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. Заперечення позову на підставі недоведення вини [PERSON] та [PERSON] в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, та відсутність причинного зв'язку між діяннями та наслідком, що настав, у виді загибелі дитини, на увагу не заслуговують, оскільки кримінальну справу стосовно вказаних осіб було закрито з нереабілітуючої підстави, що передбачає фактичне визнання складу злочину, а отже, їх вини та причинного зв'язку між діяннями та наслідком. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, звернення до суду у порядку цивільного судочинства обумовлене захистом зазначених прав, свобод чи інтересів у сфері матеріальних правовідносин. Разом з тим, витрати на правову допомогу, зокрема, надану потерпілим у кримінальній справі, за своєю правовою природою є судовими (процесуальними) витратами, що розподіляються при ухваленні судового рішення у конкретній справі, а тому звернення до суду з позовом про їх стягнення цивільним процесуальним законодавством України не передбачено. Наведене є підставою для відмови у позові про стягнення на користь [PERSON] 300,00 грн. витрат за надану йому та [PERSON] правову допомогу під час розгляду кримінальної справи. Згідно з частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До останніх, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 79 цього Кодексу, віднесено й витрати на правову допомогу. У частинах 1, 2 статті 84 ЦПК установлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI (далі - Закон № 4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року № 5515-VІ розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 року становить 1147 гривень, а згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VІІ розмір мінімальної заробітної у 2014 році установлено у 1218,00 грн. Як видно з журналів судових засідань (т. 1, а.с. 136-139 від 14.06.2013 року, а.с. 194-200 від 01.08.2013 року, т. 2, а.с. 124-126 від 09.08.2013 року, а.с. 235 від 14.04.2014 року) загальна їх тривалість, у яких брав участь представник позивачів - адвокат Бордюк М.Й., складає: у 2013 році - 4 год., у 2014 році - 38 хв. Отже, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу обчислюється наступним чином: сумою, отриманою від добутку 40% та 1147,00 грн. у разі, якщо судове засідання мало місце у 2013 році, що становить 458,8 грн. за 1 год., і добутку 40% та 1218,00 грн. у разі, якщо судове засідання мало місце у 2014 році, що становить 487,2 грн. за 1 год. Тому у разі повного задоволення позову граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за 4 год. судових засідань у 2013 році становить 1835,2 (458,8 х 4) грн., а за 38 хв. судових засідань у 2014 році - 308,56 ((487,2 х 38)/60) грн. У сукупності граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу кожному з позивачів складає 2143,76 грн. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Загальна сума позовних вимог, заявлених [PERSON], складає 311121,00 (11121 + 300000),00 грн., а задоволених з них - 108405 (10821 + 97584),00 грн., що складає 34,8%. Отже, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, обчислений пропорційно, складає 746 ((2143,76 х 34,8)/100),03 грн., тобто у межах сплаченої ним суми 1100,00 грн. (т. 1, а.с. 23). Загальна сума позовних вимог, заявлених [PERSON], складає 324000,00 (24000 + 300000),00 грн., а задоволених з них - 147712 (24000 + 123712),00 грн., що складає 45,6%. Отже, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на її користь, обчислений пропорційно, складає 977 ((2143,76 х 45,6)/100),55 грн., тобто у межах сплаченої нею суми 1100,00 грн. (т. 1, а.с. 21).

Outcome: partial