Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості у сумі 736174 грн. 70 коп. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що між ВАТ Всеукраїнський [PERSON], правонаступником якого в подальшому став ПАТ Всеукраїнський [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір №Z012 від 17.04.2007 року, відповідно до якого останньому надано кредит в термін до 16.04.2012 року в сумі 32000,0 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності. Відповідач по справі свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 16.11.2010 із [PERSON] на користь ПАТ ВіЕйБі Банк стягнена заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 211071,43 грн. Незважаючи на вказане рішення суду, відповідач свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав, кошти банку не повернув та продовжує користуватися грошовими коштами позивача. Оскільки вказаний вище кредитний договір між сторонами не розірваний, не припинений та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань то позивач продовжував нараховувати проценти за користування вказаними кредитними коштами у відповідності до вимог чинного законодавства та умов вказаного договору. На думку позивача наявність рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 року, виконання якого не здійснено, не припиняє правовідносин сторін за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання, яке складається з заборгованості за процентами й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, а тому позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставився до відому належним чином у порядку встановленому чинним законодавством. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору від 17.04.2007 року, повернення кредиту здійснюється у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок за платіжним дорученням в наступному порядку: щомісячно рівними частинами по 551,72 доларів США до 10 числа кожного місяця, починаючи з 01.07.2007 року, останній платіж в сумі 551,96 доларів США до 16.04.2012 року. Порядок повернення процентів за користуванням кредиту визначений п. 2.4 вказаного кредитного договору. Відповідальність сторін за порушення умов вказаного кредитного договору визначена розділом четвертим договору від 17.04.2007 року. Так згідно п. 4.4 договору у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за цим договором, він зобовязаний на вимогу кредитодавця сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та подвійну процентну ставку за цим договором. Як вбачається із матеріалів справи відповідач погодився із умовами вказаного кредитного договору, та взяв на себе зобовязання щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними. Відповідно до ст., ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з розрахунком заборгованості віддповідача [PERSON] різниця нестягнутої суми заборгованості складає 736174 грн. 70 коп. Суд бере до уваги, що відповідно до п. 17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, суд виходячи із вимог ст.,ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту вказаного кредитного договору приходить до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року за № 6-1206цс15. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови договору, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: approved