Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

у листопаді 2019 року КС «Істок» звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-10) до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в якому просила достроково стягнути солідарно з останніх суму заборгованості за договором про споживчий кредит № ДК2-763 від 23.05.2019 року станом на 28.10.2019 року в розмірі 114 141,28 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23.05.2019 року між КС «Істок» та [PERSON] було укладено кредитний договір№ ДК2-763, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 60 000,00 грн. на строк до 23.11.2020 року зі сплатою 0,001% річних та платою за надання кредиту - 72,33 грн. щоденно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 23.05.2019 року між КС «Істок» та [PERSON] було укладено договір поруки № ДК2-763 ДП1. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором, як і [PERSON] за договором поруки, належним чином не виконують, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений ним, не здійснюють, решта заборгованості не повертається. Станом на 28.10.2019 року сума заборгованості становить 114 141,28 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 56 949,29 грн.; заборгованість за платою - 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках - 0,26 грн.; інфляційні нарахування - 607,07 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору - 22 809,73 грн.; штраф - 4 000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 19.11.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 18.02.2020 року (а.с. 45-46). Ухвалою від 18.02.2020 року розгляд справи відкладено на 13.05.2020 року (а.с. 51). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 23.05.2019 року між КС «Істок» та [PERSON] укладено кредитний договір№ ДК2-763, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 60 000,00 грн. на строк до 23.11.2020 року зі сплатою 0,001% річних та платою за надання кредиту - 72,33 грн. щоденно (а.с. 17-18). Додатковою угодою № 1 від 25.07.2019 року у зв`язку із порушенням позичальником графіку повернення кредиту встановлено плату за надання кредиту в розмірі 289,31 грн. щоденно (а.с. 19). З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 23.05.2019 року між КС «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки № ДК2-763 ДП1, відповідно до п. 2.1 якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником (а.с. 30). Встановлено, що КС «Істок» виконала свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснила видачу кредитних коштів в сумі 60 000,00 грн. (а.с. 29). В свою чергу, [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов`язання за договором №ДК2-763 від 23.05.2019 року належним чином не виконав. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, у нього перед позивачем станом на 28.10.2019 року сума заборгованості становить 114 141,28 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 56 949,29 грн.; заборгованість за платою - 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках - 0,26 грн.; інфляційні нарахування - 607,07 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору - 22 809,73 грн.; штраф - 4 000,00 грн. (а.с. 33-34). Згідно п. 6.2.2 кредитного договору № ДК2-763 від 23.05.2019 року у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці, кредитор з урахуванням вимог, передбачених ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» набуває право: вимагати від позичальника дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредиту внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителя дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору. Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору, на виконання заходів досудового врегулювання спору 27.08.2019 року в позасудовому порядку, позивачем було направлено відповідачам, як позичальнику, так і поручителю, вимоги про сплату суми заборгованості протягом 30 днів та 10 днів відповідно з часу отримання вимоги. Проте, останні залишені відповідачами без без уваги, заборгованість за кредитним договором погашена не була (а.с. 31, 32). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем [PERSON] обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів. Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Кредитний договір недійсним в установленому законом порядку не визнаний. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок к доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] порушив умови кредитного договору № ДК2-763 від 23.05.2019 року, а тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 114 141,28 грн., а заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене, з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено стягнення останнього в солідарному порядку, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Істок» суми судового збору у розмірі 1 92100 грн. в рівних частинах, тобто по 960,50 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved