Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У лютому 2015р. позивач, Моторне страхове бюро України, звернувся у суд з позовом до відповідачів, [PERSON], ФОП [PERSON], після уточнень якого, прийнятих судом, остаточно просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму страхового відшкодування в розмірі 17930,75 грн., в порядку регресу, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 23.05.2011р. з вини [PERSON], який керував автомобілем «КАМАЗ» сталося ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль «РЕНО», який на праві власності належить [PERSON] У зв'язку із відсутності у [PERSON] обов'язкової страховки МСБУ виплатило суму страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль [PERSON] розмір якої склав 17192,43 грн. Також поніс витрати на аварійного комісара в сумі 738,32 грн. Загальну суму в розмірі 17930,75 грн. в порядку регресу просить стягнути з відповідачів. Відповідач - [PERSON], у поданих запереченнях та у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому не оспорюючи фактичні обставини справи, суму страхового відшкодування зазначив, що на момент звернення позивача до суду сплив тримісячний строк позовної давності, тому в задоволені позову необхідно відмовити. Підстави для поновлення строку відсутні. Співвідповідач - ФОП [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином,надала заперечення в який не оспорюючи фактичні обставини справи, суму страхового відшкодування просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову. Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що 23.05.2011 р. о 07:35 год. на пр.. 50річчя СРСР в м.Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля РЕНО, д.н.з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], власником якого є [PERSON] Згідно постанови Київського районного суду м.Харкова від 21.09.2011р. зазначене ДТП сталося з вини водія «КАМАЗ КС 55713-1, д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який порушив ПДР та його визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. Згідно вимог ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином факт ДТП та вина в ньому водія [PERSON], в даному провадженні не доводяться. Відповідно до ст..1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до пп.а ст. 41 Закону Моторне (транспортне) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. За даними ДАІ власником автомобіля [NUMBER], за кермом якого в момент ДТП перебував [PERSON], є [PERSON] На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля КАМАЗ КС 55713-1 застрахована не була. Враховуючи відсутність у власника автомобіля КАМАЗ КС 55713-1 обов'язкової цивільно-правової відповідальності, страхова сума, пов'язана з відшкодуванням шкоди заподіяної в наслідок ДТП [PERSON], пошкодженням його автомобіля РЕНО, д.н.з [NUMBER], в сумі 17192,43 грн. була виплачена Моторним (транспортним) бюро України за заявою [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №24.01.2012р. від 26.01.2012р.. Згідно п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином до МТСБУ з 26.01.2012 року перейшло право зворотної вимоги - регресу, щодо відшкодування шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля РЕНО , в сумі виплаченого страхового відшкодування, яка в даному випадку складає 17192,43грн. Згідно правової позиції, викладеної ВСУ у постанові від 12 вересня 2011 року N 6-21цс11 - стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Між тим, в даному випадку договір майнового страхування не укладався, а виплата потерпілому МТСБУ страхової суми , було здійснено у відповідності до положень ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення п. 38.2 ст. 38 Закону, яка передбачає право регресу . Загальний строк позовної давності, у відповідності до ст. 257 ЦК України, встановлюється у три роки . Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. МТСБУ виконало свої зобов'язання перед потерпілим, передбачені Законом, 24.01.2012 року, а до суду із даним позовом бюро звернулось 06.02.2015р. (здало на пошту), тобто з пропуском три річного строку позовної давності, який закінчився 24.01.2015р. Підстави переривання строку позовної давності - відсутні. Відповідачами подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач просив поновити строк позовної давності, в обґрунтування зазначав, що звернувся спочатку до Московського районного суд м.Харкова, оскільки із наявних у нього документів вважав, що місце проживання відповідача - [PERSON] є Московський район м.Харкова. Матеріали справи свідчать, що позивач в межах трирічного строку - 23.01.2015р. спочатку звернувся до Московського районного суду м.Харкова із даним позовом, однак ухвалою суду від 26.01.2015р. позовна заява повернута позивачу, у зв'язку із тим, що відповідач мешкає у Київському районі м.Харкова. Враховуючи, що місцезнаходженням позивача є м. Київ, тобто позивач не обізнаний щодо територіального поділу м.Харкова, офіційних, доступних до загального відома даних стосовно територіального поділу м.Харкова із зазначенням переліку вулиць, жоден офіційний сайт державних органів м.Харкова не містить, позивач в межах трирічного строку звернувся до суду (хоча і не до належного), суд приходить до висновків про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та захисту його порушеного права. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що на момент ДТП - 23.05.2011р. автомобіль [NUMBER], за кермом якого в момент ДТП перебував [PERSON], належав на праві власності [PERSON], трудові правовідносини між ФОП [PERSON] та [PERSON] виникли на підставі укладеного договору лише з 24.05.2011р. Згідно пояснень [PERSON] [PERSON] надала йому автомобіль в користування разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто на момент ДТП володільцем КАМАЗ КС 55713-1, д.н.з. [NUMBER], винним в ДТП, є саме [PERSON] Враховуючи зазначене,виплачене страхове відшкодування в сумі 17192,43 грн., суд стягує з [PERSON] на користь позивача. Підстави передбачені ст. 541 ЦК України, щодо солідарного стягнення з відповідачів виплаченої суми страхового відшкодування відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, щодо стягнення 738,32 грн. - витрат на залучення аварійного комісара, оскільки у відповідності до ст. 38 Закону до МТСБУ переходить право вимоги в порядку регресу, лише сплаченої суми страхового відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджає з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплата ним судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд стягує з [PERSON] на користь позивача, судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 171,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial