Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У лютому 2017 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1600 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дітей. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що шлюб між нею та відповідачем укладено 22 травня 1993 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дітей, оскільки матеріально не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає. Позивач зазначає, що іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей відповідач не має, на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його богу також не має, він працездатний. У зв'язку з вищевикладеним позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання зявилася, однак надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до\~ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані суду докази суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія 1-ВЛ №206344, виданого Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №118 та серія 1-ВЛ №054102, виданого Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №234. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст.180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той іх них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки між сторонами відсутня домовленість про порядок участі відповідача в утриманні дитини, відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1\~ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,\~184 СК України. Відповідач надав суду довідку №27 від 08.06.2017 року Харківського обласного управління ВВД ФСНВУ у Харківському районі, відповідно до якої щомісячна сума страхової виплати [PERSON] становить 2381,27 грн. Крім того, відповідно інформації №654-02/05/44 від 29.05.2017 року Харківського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, [PERSON] перебуває на обліку в Харківському приміському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію як інвалід 3 групи у розмірі 1312,00 грн. з 1 травня 2017 року довічно. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має доходи, які носять постійний характер, він не спростував доводів позивача про можливість сплачувати аліменти. Ніяких інших письмових доказів сторонами не надано, тому суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, відсутність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей. За ч 2.\~ст. 182. СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved