Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2018 року між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують автомобіль марки «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] . Вказаним договором встановлено ліміт страхового відшкодування у розмірі 100 тис. грн. з франшизою в розмірі 1 000 грн. 31 липня 2019 року, у зв`язку із настанням страхового випадку, а саме: о 12 год. 30 хв., в м. Києві по вул. А. Шептицького, 4, водій [PERSON] , під час навчальної їзди з інструктором Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортний холдинг «Твіст» [PERSON] на автомобілі «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] , перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним та скоїла зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «BENTLEY», державний номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний [PERSON] транспортний засіб отримав механічні пошкодження. 01 серпня 2019 року він повідомив відповідача про настання страхового випадку. Проте листом від 10 жовтня 2019 року страховик повідомив його про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки на думку останнього шкоду було завдано забезпеченим транспортним засобом під час тренувальної поїздки, що згідно з п. 32.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Згідно із звітом № 01/09/19 про оцінку від 04 вересня 2019 року, вартість матеріального збитку автомобіля марки «BENTLEY», державний номерний знак [NUMBER] , без врахування ПДВ складає 127 395,03грн. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн., та пеню у зв`язку з несвоєчасним здійсненням страховиком страхового відшкодування в розмірі 7 279,89 грн. В судове засідання, призначене на 10 квітня 2020 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Подав до суду відзив на позов, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 16 вересня 2019 року, згідно з постановою Дніпровського районного суду міста Києва у справі 755/12788/19, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 31 липня 2019 року, о 12 год. 30 хв., в м. Києві на вул. А. Шептицького, 4, водій [PERSON] , під час навчальної їзди, з інструктором ТОВ Транспортний холдинг «Твіст» [PERSON] автомобілем «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] , перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним та скоїла зіткнення з автомобілем «BENTLEY», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана постанова набрала законної сили. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5292947 з терміном дії від 17 жовтня 2018 року до 16 жовтня 2019 року цивільно- правова відповідальність [PERSON] забезпечена ТДВ СК «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у межах 100 тис. грн., з франшизою в розмірі 1 000 грн. 01 серпня 2019 року позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплату страхового відшкодування у передбачені законом строки не здійснила. Листом від 10 жовтня 2019 року відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, оскільки шкоду було завдано забезпеченим транспортним засобом під час тренувальної поїздки, що згідно з п. 32.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. 30 жовтня 2019 року позивач направив ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензію з пропозицією досудового врегулювання спору, однак вказана претензія залишилася без відповіді. 18 жовтня 2019 року [PERSON] оскаржив дії відповідача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг та отримав відповідь про те, що на думку комісії, страховик прийняв законне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Як вбачається зі звіту від 04 вересня 2019 року № 01/09/19 про оцінку, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого автомобіля «BENTLEY», державний номерний знак [NUMBER] , без врахування ПДВ становить 127 395,03грн. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , будучи інструктором автошколи «Твіст», що здійснює навчання осіб навикам управління транспортним засобом з метою отримання такими особами свідоцтва про право управління транспортним засобом, брав участь в процесі навчання. При цьому застрахований автомобіль експлуатувався на дорогах загального користування, тобто безпосередньо брав участь в дорожньому русі. Автошкола «ТВІСТ», що входить до складу ТОВ «Транспортний холдинг «ТВІС» підтвердила, а [PERSON] дійсно проходила навчання за програмою підготовки «водій транспортного засобу категорії «В», згідно із затвердженим робочим навчальним планом з 27 травня 2019 року по 05 серпня 2019 року. Автомобіль «CHEVROLEТ», державний номерний знак [NUMBER] використовується для навчання осіб водінню транспортних засобів. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 32.5 цього Закону визначено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 988 ЦК України визначено, що до обов`язків страховика віднесено, зокрема, вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку; здійснення страхової виплати у строк, встановлений договором, у разі настання страхового випадку. За змістом статті 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв здійснюються спеціалістами, які відповідають визначеним кваліфікаційним вимогам центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік вимог до закладів, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, визначаються спільним актом Міністерства внутрішніх справ України, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах освіти і науки, транспорту та охорони праці. Порядком підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487 визначено, що підготовка водіїв - забезпечення закладами одержання громадянами знань з Правил дорожнього руху, будови та експлуатації транспортних засобів, основ безпеки руху та надання домедичної допомоги, вмінь і навичок керування транспортним засобом. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункти 2, 3). За змістом пунктів 14, 17 згаданого Порядку підготовка водіїв проводиться на майданчику для навчання з початкового керування, а також на маршрутах за місцезнаходженням закладу або його філії чи іншого відокремленого підрозділу. Транспортні засоби, які використовуються в процесі підготовки водіїв, повинні бути обладнані відповідно до вимог Правил дорожнього руху та зареєстровані в уповноваженому органі МВС. Пунктом 24 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається. Транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил. Автомобілі, які систематично використовуються для навчання також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв. Судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль здійснював учбову поїздку, тобто інструктор навчав особу водінню автомобілем, що за своєю правовою природою не може прирівнюватися до тренувальної поїздки, яка здійснюється з метою залучення досвідчених автомобільних спортсменів, тренерів на спеціальних транспортних засобах та вважається складовою спортивного заходу для підготовки спортсменів до участі у спортивних змаганнях чи інших заходах. Крім того, представником відповідача суду не надано жодних доказів того, що учбова та тренувальна поїздки є аналогічними поняттями та видами використання забезпечених транспортних засобів в розумінні зазначеного Закону. Таким чином матеріалами справи підтверджено факт настання страхового випадку та відсутність випадків та підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки Законом не передбачено звільнення страховика від відповідальності з відшкодування шкоди, заподіяної при використанні забезпеченого транспортного засобу саме під час навчальної їзди. Розмір матеріального збитку позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується звітом автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, проведеного на замовлення [PERSON] , та відповідачем не спростовано і не оспорюється. Крім того, відповідно до статті 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати страхового відшкодування та на момент ухвалення рішення зобов`язання страховика перед позивачем не виконане, отже [PERSON] має право на стягнення неустойки саме по цей час, однак з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд задовольняє вимоги останнього про стягнення пені в межах заявлених ним вимог (ст. 13 ЦПК України), а саме за період з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 7 279,89 грн, виходячи з наступного розрахунку: (99 000,00 грн.х30 (ставка Національного банку України)/100/365х61 день прострочення). Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження сплати позивачем [PERSON] гонорару за правничу допомогу адвокату Пустовому Б.В. в сумі 7 827 грн, адвокатом надано квитанцію від 16 жовтня 2019 року №027/19. Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати позивачем витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 7 827 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved