Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2027 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 02.06.2006 року позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. 28.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є працездатною особою, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою суду від 15.02.2019 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідач не подав відзив. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02.04.2019 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом, 02.06.2006 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4- копія свідоцтво про народження). Судом встановлено, що 28.03.2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави шлюб між сторонами розірвано (а.с. 3- копія рішення). Дитина проживає із матір'ю - позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що є його обов'язком відповідно до ст. 180 СК України. При цьому відповідач має нормальний стан здоров'я, є молодою особою працездатного віку та не має на утриманні інших осіб. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров'я дитини та його матеріальне становище; вік дитини - 11 років, а також - задовільний стан здоров'я відповідача; його матеріальне становище; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Суд вважає, що позивач не надала допустимих та переконливих доказів, що відповідач має значні доходи і має можливість сплачувати щомісячно по 2027 гривень аліментів на дитину. [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 гривень підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial