Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем, стягнути судові витрати понесені нею при сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09.09.2016 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спілного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різні погляди на нього, з відповідач проживають окремо, тому вважає що їхня сімя розпалася остаточно і примирення між ними не можливе. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 10.03.2017 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, причини неявки суд не повідомив. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. 224, ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.09.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.09.2016 року (а.с. 6). Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач в судове засідання не з'явився та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з позивачкою, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved