Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 311 грн. 61 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, яке видано 12.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний запис за №06 від 12.01.2020. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Попередньо, 12 листопада 2009 року, між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В та зареєстровано в реєстрі за № 3199. Зокрема п. 1 договору сторонами погоджено, що за згодою сторін, після реєстрації розірвання шлюбу між ними, який було укладено 31.10.2003 та зареєстрованого відділом РАГС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1106, місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначене за місцем проживання матері. Пунктом 2.2. договору сторонами, у тому числі погоджено, що батько бере на себе зобов`язання сплачувати аліменти у розмірі 25 відсотків своїх доходів, але не менше 1200,00 грн., кожного місяця;-перерахування коштів здійснюється батьком, у національній валюті, шляхом поповнення карткового рахунку матері, у період з 20 по 25 числа кожного місяця авансовими платежами чи (або) шляхом передачі коштів матері готівкою. Таким чином, починаючи із 12 листопада 2009 року у строк до 25 числа, кожного місяця, [PERSON] , зобов`язався, авансовими платежами, сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , у розмір зазначеному вище. Згідно п. 2.6. в разі невиконання батьком обов`язку по сплаті аліментів, аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору та розбіжності тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України (п. 3.1. договору). Проте, порушуючи умови укладеного договору та всупереч вимогам чинного законодавства України, [PERSON] , не виконує належним чином, узяті на себе зобов`язання, а саме не сплачує аліменти, у розмірі та строки передбачені умова укладеного договору. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання спільної дитини, становить 121 311 грн. 61 коп. Ухвалою судді від 16.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, надавши письмовий відзив на позов у якому вказав на те, що позивач надає до позову свій розрахунок з вересня 2010 по січень 2020 включно, визначає заборгованість в 121 311,61 грн., що не відповідає а ні умовам договору, дійсним обставинам, а ні законодавству України. У відповідності до абзацу 4 пункту 2.2 Договору, з вересня 2010 по січень 2020 включно, відповідач сплатив аліменти у розмірі 147 364 грн. 27 коп., що підтверджує позивач своїми розрахунками. Позивач надає документи про розмір нарахованої заробітної плати відповідачу, а не розмір її отримання в натурі, як отриманого ним доходу, про що саме і вказує абзац 4 пункту 2.2 Договору «доходів». Тобто, відповідач критично ставиться до доказів наданих позивачем про доходи відповідача, в тому числі, ставить під сумнів законність отримання довідки зі Служби безпеки України. При цьому, в довідці Служби безпеки України йдеться мова про грошове забезпечення із 20.11.2009 по 24.07.2016, а не про заробітну плату, як то вказує позивач. На що відповідач, звертає увагу суду, що до грошового забезпечення військовослужбовця Служби безпеки України, нараховуються: грошове забезпечення на форму (речове забезпечення); забезпечення на пайки; забезпечення на відрядження; тощо, в тому числі податки. Які не є прямими доходами відповідача у розумінні абзацу 4 пункту 2.2 Договору. Тобто, враховуючи умови Сімейного кодексу України, зокрема статті 180 цього кодексу, і договору відповідач до 30.04.2016 сплачував аліменти понад встановленого законодавством України розміру прожиткового мінімуму на дитини як до 6 років так і після цього віку, особисто. У свою чергу, позивач не надає доказів, що вона утримувала дитину у межах прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Не надає доказів і додаткових витрат на дитину. При цьому, предмет заявленого позову є заборгованість по сплаті аліментів, що не може охоплюватися доказами про стягнення грошових коштів на додаткове утримання дитини. Отже, враховуючи абзац 4 пункту 2.2 Договору «сплачувати аліменти з усіх доходів, у розмірі передбаченому законодавством України: у розмірі 25% від своїх доходів, але не менше 1200 (однієї тисячі двісті) гривень 00 копійок кожного місяця, - з урахуванням статей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України» сплачував аліменти понад розміру передбаченого законодавством України. При цьому, виховуючи і забезпечуючи умови життя двох малолітніх дітей від другого шлюбу, і позбавляючи себе права на проживання з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також, абзац 4 пункту 2.2 Договору стосувався виключно статей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України. У свою чергу, стаття 189 Сімейного кодексу України встановлює поняття та порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину. А тому, у відповідача сумнів щодо можливості звернення з позовом про стягнення заборгованості по аліментам на підставі абзацу 4 пункту 2.2 Договору на який посилається позивач. Саме позивач не вказує в позові про пряме призначення аліментів, і в пункті 2.2 Договору відсутнє посилання на статтю 189 Сімейного кодексу України. Позивач посилаючись до статті 194 Сімейного кодексу України просить суд стягнути заборгованість по аліментах за минулі 10 років. Але ж, зміни до частини першої статті 194 Сімейного кодексу України внесені законом № 2475-УІІІ від 03.07.2018. який набрав законної сили лише 28.08.2018. За таких обставин, бажанням позивачем застосувати закон, яким покращено його становище, безспірно погіршує становище відповідача, що є не допустимо. Крім того, відповідач, 29.10.2009 подарував квартиру в рахунок сплати аліментів на дитину, яку на прохання позивача оформили по 1/2 на мати позивача та сина. Таким чином відповідач вважає, що з моменту державної реєстрації права власності на квартиру, припинено право на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 21.02.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 238. Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 12.01.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 06. У грудні 2012 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем. Вказана обставина не заперечувалась сторонами. Також, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] для владнання питань, пов`язаних з виконанням батьківських обов`язків та виконання обов`язків було укладено Договір від 12.11.2009, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. і зареєстрованим за реєстровим номером 3199, згідно з умовами якого після реєстрації розірвання шлюбу сторони визначили місце проживання дитини з матір`ю

Outcome: approved