Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати [PERSON] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє його матір [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що їй, [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку зареєстровані: вона, її чоловік [PERSON] та відповідачі: дочка [PERSON] та малолітній син останньої, онук позивача, [PERSON] , [INFO] . З часу реєстрації 20 лютого 2018 року відповідачі у будинку не проживають, членами сім`ї позивача вони не являються, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 06 лютого 2020 року №\~95. У будинку вона (позивач) проживає зі своїм чоловіком [PERSON] , будь-яких перешкод у користуванні будинком відповідачам вони не чинили, замок на вхідних дверях будинку не змінювали. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 11 лютого 2020 року відповідачі понад один рік у вказаному будинку не проживають без поважних причин. Добровільно вирішити питання зняття з реєстраційного обліку місця проживання неможливо, оскільки [PERSON] не бажає подавати заяву про зняття її та малолітньої дитини з реєстраційного обліку. Із 2012 року відповідачі постійно проживають за адресою: [ADDRESS] , де відповідачу [PERSON] на праві власності належить ⅓ частка вказаної квартири. Факт постійного проживання відповідачів у зазначеній вище квартирі підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 07 лютого 2020 року, довідкою Руднянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №\~10 від 06 лютого 2020 року, згідно із якою малолітній [PERSON] перебуває на обслуговуванні у сімейного лікаря за адресою: [ADDRESS] , довідкою Руднянського навчально-виховного об`єднання Заклад загальної середньої освіти Заклад дошкільної освіти Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області №\~27 від 05 лютого 2020 року, відповідно до якої [PERSON] є учнем 3 класу та постійно проживає за зазначеною вище адресою. Реєстрацією [PERSON] та малолітнього [PERSON] у належному [PERSON] житловому будинку обмежує права позивача як власника цього будинку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позов повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позов та заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Третя особа: Орган опіки та піклування Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області в особі виконавчого комітету у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без участі їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує, надав до суду висновок щодо можливості визнання дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . За змістом ч. 4 ст. 223, ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача і третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із виписки з рішення ІІІ позачергової сесії VII скликання Руднянської сільської ради Броварського району Київської області від 16 грудня 2015 року за №\~20 Про перейменування вулиць села Рудня Броварського району Київської області вбачається, що у селі Рудня вулицю Щорса було перейменовано на [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 14 грудня 2000 року. Відповідно до довідки №\~95 від 06 лютого 2020 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, відповідачі [PERSON] , 1979 р.\~н., та [PERSON] , 2010 р.\~н., дійсно зареєстровані із 20 лютого 2018 року за адресою: [ADDRESS] , проте там вони не проживають. Згідно із довідкою №\~96 від 06 лютого 2020 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, відповідачі [PERSON] , 1979 р.\~н., та [PERSON] , 2010 р.\~н., постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Із акта обстеження житлово-побутових умов від 11 лютого 2020 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради об`єднаної територіальної громади Броварського району Київської області Коваленко М.В. у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з часу побудови будинку зареєстровані та проживають позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , 1979 р.\~н., та [PERSON] , 2010 р.\~н., зареєстровані за цією адресою, проте там вони ніколи не проживали, у будинку їхні особисті речі відсутні. Зі слів власника будинку [PERSON] вказані особи постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 17 вересня 1996 року, виданим Органом приватизації Радгоспу Рудня, позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Із висновку Органу опіки та піклування Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (далі Орган опіки та піклування) від 23 лютого 2021 року за №\~43, вбачається, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] зареєстровані з 20 лютого 2018 року, проте з часу реєстрації в ньому вони не проживали та не проживають, що підтверджується довідкою старости села Рудня від 18 січня 2021 року №\~17. На даний час родина [PERSON] винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS] , де і проживають. Позивачу [PERSON] та двом її дочкам [PERSON] , відповідачу у справі, та [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане 17 вересня 1996 року Органом приватизації Радгоспу Рудня. Згідно із довідкою, наданою старостою села Рудня від 18 січня 2021 року №\~19 у квартирі [ADDRESS] , постійно проживали та зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , у цій квартирі з 2011 по 2020 рік також постійно проживали, але не були зареєстровані відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , згідно із актом обстеження умов проживання від 15 вересня 2020 року за вказаною адресою родина [PERSON] не проживає, але для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку та проживання. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12 лютого 2021 року, складеним за адресою: [ADDRESS] , малолітній [PERSON] не проживає, комісія не виявила у будинку дитячого одягу, книг, іграшок, речей побутового вжитку дитини, реєстрація місця проживання малолітнього має формальний характер. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивач [PERSON] пояснила, що батько онука [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , його матері [PERSON] на праві спільної власності належить ⅓ частка квартири [ADDRESS] , у дочки та онука є можливість бути зареєстрованими за цією адресою, оскільки частка квартири належить матері дитини. Комісія вважає за можливе визнання малолітньої дитини [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У ч. 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Проаналізувавши наведені правові норми, суд дійшов висновку, що інтереси дитини цим судовим рішенням не порушуються, з огляду на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , у належному позивачу на праві власності житловому будинку з часу реєстрації місця проживання 20 лютого 2018 року не проживає, дитина постійно проживає зі своїми батьками, на даний час за адресою: [ADDRESS] . За змістом положень ст. 11 Закону України Про охорону дитинства сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року №\~1382-ІV кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на даний час місцем постійного проживання відповідача [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є адреса: [ADDRESS] , до цього вони у період 2011 2020 років постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , що на праві спільної власності належить відповідачу [PERSON] , з часу реєстрації 20 лютого 2018 року у належному позивачу [PERSON] на праві власності житловому будинку [ADDRESS] відповідачі жодного дня не проживали. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не проживають більше одного року без поважних причин у належному позивачу [PERSON] на праві приватної власності вказаному будинку, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved