Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк» звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якому зазначила, що між ВАТ «Комерційний банк з іноземним капіталом «Промекономбанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4814 від 02.09.2005 року, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5\~400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних та остаточним погашенням кредиту 02.09.2010 року. З метою забезпечення укладеного зобовязання між ВАТ «Комерційний банк з іноземним капіталом «Промекономбанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», та [PERSON] було укладено договір поруки від 21.12.2007 року, за умова якого остання добровільно взяла на себе зобовязання відповідати перед Банком у повному, солідарному обсязі за зобовязанням по кредитному договору № 4814 від 02.09.2005 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором станом на 01.03.2015 року має заборгованість у розмірі 2\~727,99 доларів США, що за курсом НБУ на 01.03.2015 року еквівалентно 80\~981,64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 1\~244,01 доларів США, заборгованість за процентами 1\~483,98 доларів США та пеня 188,89 доларів США. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON], як поручителя за кредитним договором, вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази (ст. 11 ЦПК України) суд установив наступне. Між ВАТ «Комерційний банк з іноземним капіталом «Промекономбанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4814 від 02.09.2005 року, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5\~400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних та остаточним погашенням кредиту 02.09.2010 року. За договором поруки від 21.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Комерційний банк з іноземним капіталом «Промекономбанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», та [PERSON], остання добровільно взяла на себе зобовязання відповідати перед Банком у повному, солідарному обсязі за зобовязанням по кредитному договору № 4814 від 02.09.2005 року. За договором поруки № PX039031.14206.003 від 25.03.2013 року, укладеного між ПАТ «ВБР», ТОВ «Мідо-Інтернешнл» та [PERSON], останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 554 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.\~252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (постанова Верховного суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14). Відповідно до укладеного кредитного договору № 4814 від 02.09.2005 року позичальник позивальник зобовязаний щомісячно погашати кредитну заборгованість (п. 2.1) та остаточний розрахунок провести 02 вересня 2010 року, а тому позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (постанова Верховного суду України від 19.03.2014 року № 6-20цс14). У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж за шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячний зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (постанова Верховного суду України від 17.09.2014 року № 6-53цс14). З наданого представником позивача розрахунку заборгованості з 02.09.2005 року по 01.03.2015 року вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено 08.08.2011 року. З огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору (постанова ВСУ у справі № 6-1599цс15 від 3 лютого 2016 року). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанову, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України,\~суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки останній платіж за кредитним договором датований 08.08.2011 року, тобто останнім днем для звернення позивача суд щодо стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором є 08.02.2012 року, а до суду банк звертається 30.12.2016 року (календарний штемпель на конверті), тобто після спливу строку позовної давності, а тому суд вважає, що дія договору поруки припинилася, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed