Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Київського заводу по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за договором підряду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2010 року позивач працював в товаристві відповідача. 30.04.2013 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, однак продовжував виконувати роботу у відповідача за договором підряду № 13-Д-2014 від 13.01.2014, за умовами кого замовник зобов`язувався оплатити вартість фактично виконаної роботи. Звільнення позивача було обумовлено невиконанням роботодавцем свого обов`язку по своєчасній оплаті праці. На день звільнення заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати на користь позивача становила 16685,78грн. Також позивач, посилаючись на вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», зазначила, що відповідач повинен сплатити компенсацію, розрахована на підставі індексу інфляції. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але невиплаченій, заробітній платі у сумі 16685,78 грн., компенсацію втрати частини доходів за період затримки виплати заробітної плати в сумі 17957,41 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовних заяві та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] з 06.12.2010 року позивач працював в товаристві відповідача. 30.04.2013 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Станом на дату звільнення заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати на користь позивача становила 12235,32 грн. за період з липня 2012 року по грудень 2012 року та квітень 2013року. Позивач після звільнення продовжував виконувати роботу у відповідача за договором підряду № 13-Д-2014 від 13.01.2014, за умовами кого замовник зобов`язувався оплатити вартість фактично виконаної роботи. Станом на дату звільнення заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати на користь позивача становила 4450,46 грн. за період за травень, грудень 2013року, а також квітень 2014року. У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За приписами ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Матеріалами справи підтверджено, що позивач працював ПАТ «Київського заводу по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу», що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] У день звільнення відповідач не здійснив розрахунок з позивачем у повному обсязі, заборгованість по виплаті заробітної плати на користь позивача становить 8572,95 грн. Розмір компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить за липень 2012р.-4107,92грн., серпень 2012р.-4098,83грн., листопад 2012р.-6659,67грн., грудень 2012р.-6576,12грн., квітень 2013р.-8750,19грн. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за виплаті заробітної плати у сумі 16685,78грн., компенсацію у загальній сумі 17957,41 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн. в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved