Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони з 28 квітня 2007 року по квітень 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], який перебуває на її утриманні. На даний час її матеріальне становище є скрутним, а відповідач проживає окремо від сімї та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює на будівництві та отримує мінливий дохід. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. У письмових запереченнях представник відповідача з розміром заявлених позивачем аліментів на дитину не погодилась, мотивуючи тим, що можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно є необґрунтованими, а гарантований законодавством розмір аліментів на час розгляду справи складає ? прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 888 грн. 50 коп. Спроб обговорити питання сплати аліментів між сторонами не було. Така сукупність обставин з огляду на положення ст.ст.157, 169 ЦПК України, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 28 квітня 2007 року по 27 квітня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом та рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З тверджень позивача, з якою згідно довідки №22 від 04 травня 2017 року проживає неповнолітня дитина сторін, відповідач не надає достатніх коштів на утримання сина, що свідчить про наявність спору та є підставою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України, оскільки відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи і має змогу виплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини. Таку обставину суд визнає такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, який відповідно до ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 травня 2017 року становить 1777 грн. Таким чином, з урахуванням вище викладеного при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України) та відсутності у розумінні ст.57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку, що розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину слід визначити у розмірі 888 грн. 50 коп., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. [PERSON] до суду предявлений 04 травня 2017 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 640 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.180, 181-184, 191 СК України,

Outcome: approved