Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що через мережу інтернет придбав мікшер вартістю 7 568 грн. у відповідача. Даний товар він отримав поштою після сплати відповідної суми. Через сім днів він намагався увімкнути мікшер, але виявилось, що він взагалі не вмикається. Тому звернувся до відповідача з проханням або замінити товар неналежної якості, або здійснити ремонт за його кошт. Але відповідач відмовився замінювати, робити ремонт чи діагностику, вказуючи, що він придбав у приватної особи та у день отримання не перевірив чи працює товар і заявив вимоги щодо недоліків лише через тиждень, тому це його проблеми. У подальшому він звернувся за гарантійним обслуговуванням, але отримав відмову, оскільки даний товар відсутній у списку офіційно ввезених на територію України, а відтак не підлягає гарантійному обслуговуванні. На що відповідач повідомив йому, що ввіз даний товар в якості ручної поклажі для особистих потреб. На йому письмову вимогу про розірвання договору та повернення коштів, відповідач також не відповів. У добровільному порядку вирішити даний спір вони не можуть. Просив суд розірвати договір купівлі-продажу від 15 січня 2018 року; стягнути з [PERSON] вартість мікшеру (контролеру) Pioneer DJ, модель DDJ-RB\, серійний номер QIMP082520NN, у розмірі 7 568 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Подав суду відзив на позов. Вказав, що дійсно між ним та позивачем було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу діджей контролера. Була узгоджена ціна та умови швидкого отримання товару. При отриманні товару на Новій пошті, позивач оплатив його. Будь-яких зауважень щодо якості товару висловлено не було, хоча пристрій можна перевірити і на пошті при його отриманні. Через декілька днів, позивач зателефонував та повідомив, що пристрій не працює та вимагав повернення коштів, але при цьому не уточнив як саме хотів повернути товар. Оскільки він не знає чи правильно використовувався товар після його придбання, чи дійсно він не вмикається, чи поверне позивач саме його пристрій, а не інший, тому він відмовився повертати кошти. Його прохання надіслати відео з правильним налаштуванням товару, позивач відмовився. Просив відмовити в задоволенні позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07 травня 2018 року дана цивільна справа направлена до Києво-Святошинського районного суду для розгляду за підсудністю, оскільки на правовідносини, що виникли між сторонами, Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється, а мають бути врегульовані на підставі норм ЦК України. З даним обґрунтуванням сторони погодились та ухвала не оскаржувалась. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Продавцем у розумінні даного Закону є суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є суб'єктом господарювання. Не подано позивачем доказів та не заявлено клопотань про витребування доказів на підтвердження здійснення відповідачем господарської діяльності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При розгляді справи встановлено, що на початку січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу мікшеру (контролеру) Pioneer. 12 січня 2018 року [PERSON] направив товар на адресу [PERSON] За правилами статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). 15 січня 2018 року [PERSON] здійснив перерахування за отриманий товар в розмірі 7400 грн., та комісія 168 грн. та отримав придбаний товар. З поданих документів не вбачається за можливе встановити який саме мікшер (контролеру) Pioneer, його модель чи серійний номер був придбаний. Не можливо встановити які саме, крім істотних умов договору купівлі-продажу, обговорювались та погоджувались сторонами правочину, в тому числі щодо офіційного ввезення на територію України, що не є істотною умовою при укладенні договору, чи надавались продавцем гарантії щодо якості товару, чи вимоги товару стосувались лише оригінальності пакування товару, тощо, зважаючи на заперечення відповідачем цих обставин. За ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом. Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами, ст.674 ЦК України. За правилами ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що [PERSON] через певний час після придбання товару звернувся до [PERSON] з вимогами щодо продажу товару неналежної якості, а саме: придбаний мікшер не вмикався та товар не підлягає гарантійному обслуговуванню через відсутність в списку офіційно ввезених на територію України. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надав суду акт ТОВ «Крок-ТТЦ» №20180125 від 25 січня 2018 року про відмову в гарантійному обслуговуванні та ремонту, оскільки Pioneer, модель DDJ-RB\, серійний номер QIMP082520NN, оскільки даний товар відсутній в списку офіційно ввезених на територію України. Згідно статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За ст..652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Встановлені ЦК і правові наслідки передання речі неналежної якості. Так, за ст. 678 ЦК покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:1) пропорційного зменшення ціни;2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Ні з матеріалів справи, ні з пояснень сторін не вбачається за можливе встановити причини не вмикання мікшеру чи то продаж неякісного товару, чи то неправильне підключення та експлуатація. Поданий акт про відмову дані обставини не підтверджує, зокрема того, що виявлений недолік не можна усунути, або виявлений недолік, усунення якого пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, або недолік, які виявився неодноразово чи з'являвся знову після його усунення. Відмова в гарантійному обслуговуванні не може ототожнюватись з неможливості взагалі провести діагностику та ремонт мікшеру. Інші докази в матеріалах справи відсутні. Не заявлені клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача щодо безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або звернувся до сервісного центру провів ремонт та просив відповідача відшкодувати витрат на усунення недоліків товару. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов, що позивач не довів своїх позовних вимог щодо розірвання договору та поверненняч коштів, тому в задоволенні позову суд відмовляє. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed