Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з ЖКП ММР «Південь» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 28.09.2018 по 14.12.2018 в загальній сумі 14344,02 грн., а також 645,03 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати. Як на підставу позовних вимог вказав, що відповідно до наказу ЖКП ММР «Південь» від 02.09.2011 № 222-к був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка 3 розряду. Наказом від 25.09.2018 № 374-к з 28.09.2018 його звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 13694,99 грн. Вказана заборгованість була стягнута з відповідача на підставі судового наказу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2018 по справі № 489/6501/18. Погашення заборгованості здійснено частково 16.11.2018 в розмірі 8791,85 грн. та залишок 14.12.2018 в розмірі 4894,99 грн., що підтверджується банківськими виписками по карткових рахунках [NUMBER] та [NUMBER] від 25.01.2019. У зв'язку із цим, позивач вважає, що так як у день звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку, відповідно до вимог статті 117 КЗпП з нього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а також компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, розмір якої за розрахунком позивача складає 645,03 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Записами в трудовій книжці серії [NUMBER] підтверджується, що згідно наказу ЖКП ММР «Південь» від 06.09.2011 № 222-к [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря сантехніка 3 розряду. Наказом від 25.09.2018 № 374-к трудовий договір з [PERSON] припинено 28.09.2018 на підставі пункту 1 статті 40 КЗПП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2018 по справі № 489/6501/18 з ЖКП ММР «Південь» на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 13694,99 грн. Відповідно до банківських виписок АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку від 25.01.2019 виплата стягнутої судовим наказом заборгованості по заробітній платі здійснена 16.11.2018 в розмірі 8791,85 грн. та 14.12.2018 залишок в розмірі 4894,99 грн. Таким чином, період затримки 06.03.2019 № 184 середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяця роботи, що передували звільненню (липень, серпень 2018 року) становить 265,63 грн. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. При здійсненні розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Так, кількість робочих днів за період з 29.09.2018 по 14.12.2018 (період затримки розрахунку) становить 53 робочих днів (вересень - 0, жовтень - 22, листопад - 21, грудень 10), у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за цей період складає 14078,39 грн. (265,63 х 53), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, що є обов'язком роботодавця, як податковим агентом. Між тим, позивач просить стягнути середній заробіток із розрахунку 54 робочих днів у розмірі 14344,02 грн., так як допустив помилку у кількості робочих днів в листопаді 2018 року, вказав у розрахунку 22 робочих дня, замість 21. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у встановлені законом строки не провів розрахунки з виплати заробітної плати при звільненні та відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки підлягають частковому задоволенню в розмірі визначеному судом. Щодо вирішення позову в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, суд виходить з наступного. Питання пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати врегульовані Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159). Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). З викладеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 11.07.2017 по справі № 2а-1102/09/2670. Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З огляду на викладене, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати заробітної плати, стягнутої в судовому порядку за весь час її затримки, в т.ч і за судовим наказом. Щодо суми компенсації у зв'язку із втратою частини заробітної плати то суд погоджується із розрахунком позивача, який наведено у позові, який проведено виходячи із нарахованої та невиплаченої заробітної плати, так як він відповідає Порядку № 159. Крім того, наведений позивачем розрахунок відповідач не оспорив. У зв'язку із цим, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині вимог в повному обсязі в розмірі 645,03 грн. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно задавленому позову (98,15%) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 754,18 грн.

Outcome: partial