Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У листопаді 2018 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги банк обґрунтовує тим, що 27.02.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Станом на 18.10.2018 року [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ «КБ «Приватбанк» просить суд стягнути на його користь зі [PERSON] 13 723 грн. 19 коп. заборгованості. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.02.2019 року позов АТ «КБ «Приватбанк» задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь банку 13 723 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором. У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на поважність причини відсутності у судовому засіданні, а також на те, що 12.09.2017 року в нього викрадено кредитну картку за якою банк просить стягнути з нього заборгованість. Про крадіжку він повідомив банк та звернувся до поліції, а тому вважає що карта припинила свою дію в день її викрадення 12.09.2017 року й відповідно він не може відповідати за виданий банком після цієї події кредит. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від від 29.04.2020 року заочне рішення суду від 25.09.2019 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. У судове засідання представник АТ «КБ «Приватбанк» не з`явився, ухвалами суду від 07.09.2020 року, 07.12.2020 року, 19.04.2021 року його явку у судове засідання визнавалась обов`язковою, проте в судове засідання представник банку не прибув, а тому враховуючи раніше подане клопотання про розгляд справи у його відсутності, суд вважає за можливе розглядати справу у його присутності. [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, справа підлягає розгляду на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 27.02.2017 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 500 грн. 00 хв. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 3,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 7-23). З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 18.10.2018 року вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає - 13 723 грн. 19 коп. з яких 6 204 грн. 06 коп. заборгованість за тілом кредиту, 515 грн. 61 коп. заборгованість за відсотками, 5 873 грн. 84 коп. нарахованої пені, 1 129 грн. 68 коп. заборгованості по судовим штрафам (а.с. 6). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 26.10.2017 року до ЄРДР внесено відомості стосовно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України відносно потерпілого [PERSON] за наступних обставин: 12.09.2017 року о 05 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 , біля входу у метро, невстановлена особа таємно заволоділа майном гр. [PERSON] , а саме: гаманцем чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти, посвідчення водія на власне ім`я, універсальна банківська картка «Приватбанка» та мобільний телефон «Самсунг» сріблястого кольору (а.с. 60). Згідно довідки УП в Соломянському районі ГУ НП у м. Києві від07.12.2017 року повідомлення від [PERSON] щодо викрадення 12.09.2017 року 05 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 , біля входу у метро гаманця в якому також знаходилася універсальна банківська картка «Приватбанку» прийнято 25.10.2017 року та зареєстровано в ЖЄО відділу поліції на станції Київ-Пасажирський Соломянського відділу поліції ГУ НП у м. Києві за № 79476 від 26.10.2017 року, а також внесено 26.10.2017 року до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту листа АТ «КБ «Приватбанк» від 18.10.2018 року вбачається, що [PERSON] звертався до банку 18.01.2018 року з приводу викрадення у нього картки універсальної. Цим листом його повідомлено про те, що з використанням його картки оформлено договір № [NUMBER] за сервісом оплата частинами на суму 5 998 грн. для купівлі товару за адресою м. Київ, вул. Вокзальна, 1 , для оформлення якого необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступ до рахунку карти (а.с. 62). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (ч. 1 ст. 1069 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. У п. 1.27) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до п.п. 5 та 6 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів установлено те, що про викрадення 12.09.2017 року банківської кредитної картки [PERSON] повідомив правоохоронні органи лише 25.10.2017 року, а банк 18.01.2018 року, суд дійшов висновку про те, що відповідальність за всі здійснені за цим електронним платіжним засобом банківські операції до часу повідомлення АТ «КБ «Приватбанк» про його втрату несе саме [PERSON] , а тому на нього покладається обов`язок на загальних підставах повернути надані банком у цей період кредитні кошти. Разом з цим уанкеті-заяві [PERSON] від 27.02.2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ «КБ «Приватбанк»пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми процентів, пені та штрафів. Водночас, враховуючи, що фактично використані з кредитної картки банку грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повертаються, суд вважає можливим стягнути з відповідача фактично видану суму грошових коштів у розмірі 6 204 грн. 06 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved