Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У лютому 2013р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі- ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], посилаючись на те, що 16 березня 2007р. між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODMLGA00000067 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі 99000,00 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 березня 2017р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» 16 березня 2007р. було укладено договір іпотеки б/н від 16.03.2007р., відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] Оскільки [PERSON] ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р., то позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р., в розмірі 252794,64 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.12.2012р. складає 2019829,17 грн.; звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] загальною площею 91,20 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р.) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладеним від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки) [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Представник ПАТ КБ «Приватбанк», діюча на підставі довіреності від 09.10.2012р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с.53). Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися про час, дату і місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини своєї не явки в судове засідання суду не сповістили (а.с.123, 124, 125, 126). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], діючий за довіреністю від 10.06.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с.93). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом ІІ главою 71 книги п'ятої ЦК України, главою 86 книги шостої ЦК України, Законом України «Про іпотеку», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що за рішенням загальних зборів від 30.04.2009р. було змінено найменування ЗАТ КБ «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.50-52). Судом встановлено, що 16 березня 2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ODMLGA00000067, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі 99000,00 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць, що складає 11,04% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 березня 2017р. (а.с.25-30). 16 березня 2007р. в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] яка належала їм на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2004р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням органу приватизації від 28.01.2004р. під № 184091, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №3-20566. Право власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] 07.02.2007р було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Встановлено, що при оформленні договору іпотеки, частки співвласників предмету іпотеки фактично не були визначені та виділені (а.с.33-38). Відповідно до п.99 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Майно, що перебуває у спільній частковій власності (частки, паї), може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі, земельної ділянки - в натурі ( на місцевості). З роз'яснень п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Це положення повинно застосовуватися судом з урахуванням змісту частини другої статті 6 цього Закону щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності. У випадку коли окрема будівля не перебуває у спільній власності та зареєстрована під одним інвентарним номером у складі інших будівель, що належали іпотекодавцю, Закон України «Про іпотеку» не вимагає виділення такої будівлі в натурі для укладення договору іпотеки. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передавати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно ст.23 Закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи -іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Судом встановлено, що [INFO] співвласник предмету іпотеки [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою адресного бюро (а.с.68). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS], в якій остання проживала та була зареєстрована. При цьому частка померлої в праві власності не визначена. Згідно довідки П'ятої одеської державної нотаріальної контори від 07.02.2014р. №196/02-14 спадкоємці до майна [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори не зверталися і свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.118). Відповідно до листа П'ятої одеської державної нотаріальної контори від 22.04.2013р. №572/02-14 за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» про вимоги як кредитора до спадкоємців [PERSON], померлої [INFO] була заведена 22.04.2013р. спадкова справа №159/2013 (а.с.119). Оскільки факт смерті [PERSON] був встановлений до відкриття провадження по справі, суд своєю ухвалою від 15.03.2013р. залишив позов ПАТ КБ «Приватбанк» без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.69). Встановлено, що на виконання ухвали суду від 15.03.2013р. про залишення позову без руху, позивач подав до суду уточнений позов до [PERSON], [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на всю квартиру [ADDRESS] шляхом продажу шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладеним від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки) [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири (а.с.69,71-74). Ухвалою суду від 15.03.2013р. за вказаним вище позовом було відкрите провадження у справі (а.с.75). При цьому позивач не пред'явив та не заявив позовні вимоги ні до [PERSON], померлої [INFO], ні до її спадкоємців які можливо прийняли спадщину, яка складається з частини квартири [ADDRESS] і яким вона належить на праві власності, відповідно до ст.1268 ЦК України з часу відкриття спадщини, та не ставив питання про визначення часток померлої та інших співвласників в праві власності на предмет іпотеки. Таким чином, на час звернення до суду, позивач не встановив коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та обсяг спадкового майна. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Встановлено, що на час розгляду справи частка [PERSON] у праві власності на предмет іпотеки не визначена і правовстановлюючі документи, які б підтвердили її ідеальну частку в праві спільній часткової власності на предмет іпотеки, відсутні. Відповідно до ст. 25 ЦК України - здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець або інші особи, не мають можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку, а тому визначення ідеальної частки у праві спільної часткової власності померлої особи входить до компетенції суду, який розглядає це питання у порядку позовного провадження за позовом сторони. Судом встановлено, що позивач звернувшись до суду з зазначеним позовом не з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, не встановив коло осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], наявність і розмір спадкового майна, та не звернувся до спадкоємців з приводу виконання зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки згідно вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку», а також не ставив питання про визначення часок співвласників в праві власності на квартиру, що є предметом іпотеки, на які можна звернути стягнення. Таким чином, оскільки позивач не звертався з позовними вимогами до спадкоємців [PERSON], то позовні вимоги стосовно звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. на частку спадкового майна, яка є предметом іпотеки, а саме на частку квартири [ADDRESS], яка належала померлій, шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладеним від імені відповідача договору купівлі-продажу, є передчасними та задоволенню не підлягають. Крім того суд вважає, що оскільки із смертю [PERSON] виникає необхідність визначення її частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], то аналогічно виникає і необхідність визначення часток інших співвласників у праві власності на вказану вище квартиру, для наступного звернення стягнення на частки предмета іпотеки, які належать на праві власності співвідповідачам. За таких обставин, суд вважає, що оскільки на час розгляду справи не визначені також ідеальні частки у праві власності на предмет іпотеки інших співвласників, і такі вимоги позивачем не заявлялися, то суд не може вийти за межі позовних вимог і задовольнити вимоги позивача стосовно звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODMLGA00000067 від 16 березня 2007р. на частки майна, що належать відповідачам і які є предметом іпотеки, оскільки вказані частки не визначені. Тобто, суд не може самостійно визначити частки відповідачів у праві власності на предмет іпотеки і звернути на них стягнення, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися. Крім того суд вважає, що оскільки в результаті смерті [PERSON], спадщину після її смерті прийняли спадкоємці, тобто інші особи, то відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позивач повинен був здійснити заново процедуру попередження іпотекодавців, передбачену ст. 35 Закону України «Про іпотеку», згідно якої разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають. Згідно з частиною четвертою статті 9 статті 9 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодаржателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки судом в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, то позовні вимоги в частині виселення зі зняттям з реєстраційного обліку також задоволенню не підлягають, оскільки вони є взаємопов'язаними.

Outcome: dismissed