Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 29 червня 2018 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, на автодорозі «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя - Маріуполь» поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ - 2101», державний реєстраційний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «TOYOTA Solara», державний реєстраційний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вказує, що вона була пасажиром автомобіля ВАЗ 2101, а [PERSON] - водій цього автомобіля. Зазначає, що в результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому шейки правої плечової зі зміщенням фрагментів, хронічний бронхіт (фаза загострення), які за висновком експерта є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я. За наслідками отриманих травм вона була прооперована, після операції отримувала лікування, знаходилася на стаціонарному лікуванні в період з 29 червня 2018 року по 13 липня 2018 року. З метою лікування та відновлення фізичного стану нею були придбані ліки на загальну суму 4640,90 грн. та комплект для остеосинтезу плечової кістки за 16 496 грн. Зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала моральних страждань, які полягають у тому, що в наслідок отриманих тілесних ушкоджень довгий час вона відчувала фізичний біль, через довготривале лікування не могла перебувати зі своєю родиною.Без сторонньої допомоги не мала можливості самостійно обслуговувати себе. Дорожньо-транспортна пригода, що сталася, викликала у неї страх за своє життя та сім`ю, побоювання за неможливість відновлення фізичного стану, повернення до звичайного способу життя. На теперішній час вона втратила можливість продовжувати звичайний для себе спосіб життя. Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь вартість придбаних на лікування ліків у розмірі 4640,90 грн., вартість комплекту остеосинтезу плечової кістки у розмірі 16 496 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 10 квітня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому вказано, що на підтвердження позовних вимог позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, через що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Богун І.А. про залучення у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні 18 січня 2021 року позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, оскільки вважає, що дорожньо - транспортна пригода, у результаті якої вона отримала тілесні ушкодження, сталася з вини відповідача. Пояснила, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень та тривалого лікування вона не могла перебувати з родиною, в неї з`явився страх щодо неможливості відновлення фізичного стану, тривалий час вона потребувала стороннього догляду. Представник позивача - адвокат Литвинець Ю.В. позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача - адвокат Богун І.А. проти позовних вимог заперечувала через їх необґрунтованість. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивач є подругою його дружини. Йому відомо, що 29 червня 2018 року сталася ДТП, внаслідок якої позивач та її сестра отримала тілесні ушкодження та потребували термінової операції, на прохання позивачки за її кошти він купував титанову пластину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала пояснення, що вона є сестрою позивача. 29 червня 2018 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, на автомобілі «ВАЗ» під керуванням її сина [PERSON] перебуваючи у його салоні разом із позивачем та онукою позивачки, вони рухалися поблизу с. Григорівське, в той час коли побачили, що на зустріч їм на великій швидкості рухається інше авто. З метою уникнення ДТП водій автомобіля «ВАЗ» різко повернув рульове колесо, проте уникнути зіткнення не вдалося. Внаслідок ДТП вони отримали тілесні ушкодження. Дівчина, що в той момент вийшла з іншого автомобіля, вказала, що вона не винна, бо її машину понесло. Після ДТП її та позивача забрали до лікарні м. Запоріжжя, де прооперували. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 червня 2018 року, о 19 годині 50 хвилин, на автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ -2101», державний реєстраційний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Tоyota solara», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої водії автомобілів та пасажири автомобіля «ВАЗ - 2101» отримали тілесні ушкодження. У момент дорожньо - транспортної пригоди в автомобілі «ВАЗ -2101», державний реєстраційний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] у якості пасажира перебувала [PERSON] . З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9875 відділення травматології вбачається, що у період з 29 червня 2018 року по 13 липня 2018 року [PERSON] перебувала на лікуванні з діагнозом: «Закритий осколковий перелом шейки правої плечової кістким зі зміщенням фрагментів». Згідно з висновком експерта № 1028 від 12 липня 2018 року за наслідками проведення судово - медичної експертизи [PERSON] встановлено, що закритий перелом правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням кісткових фрагментів у [PERSON] кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Постановою старшого слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Царегородцева С.І. від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080310000456 від 30 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю у діях складу кримінального правопорушення. Виділено матеріали для направлення до патрульної поліції м. Запоріжжя щодо вирішення питання про притягнення водіїв [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Згідно із п. 4 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки`постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. З постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 07 лютого 2019 року вбачається, що згідно висновку експерта № 9-649 від 25 жовтня 2018 року за варіантом показань потерпілих [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] та свідків [PERSON] , в даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 та розділу 34 ( дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо - транспортній пригоді водій автомобіля марки Tоyota solara реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти у відповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України. Якщо швидкість руху автомобіля марки Tоyota solara реєстраційний номер [NUMBER] , складала 120 км год., то водій [PERSON] повинна була діяти у відповідності до вимог пп.12.6 г) 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній пригоді в діях водія ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] , ЗП [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо - транспортної пригоди. З урахуванням наданих даних, в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки Tayota solara реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам розділу 34 розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України, що не знаходяться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. У випадку швидкості вказаного автомобіля близько 120 км/год., вбачаються також невідповідності пп. 12.6 г), 12.9 б) Правил дорожнього руху. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] 3П [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів при своєчасному застосуванні заходів, направлених на зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Пунктом 8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 07 лютого 2019 року [PERSON] до старшого слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітану поліції Царегородцеву С.І. подано заяву, в якій вона вказала, що не має претензій до свого племінника [PERSON] . Притягати його до кримінальної відповідальності не бажає, оскільки він є її рідним племінником. Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. З наведеного вбачається, що спільною є шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ» № 6 від 27 березня 1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Оскільки зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що у висновку експерта № 9-649 від 25 жовтня 2018 року вказано, що дії [PERSON] не знаходилися у причинному зв`язку із подією дорожньо - транспортної пригоди, то, відповідно, підстави для відповідальності за завдану шкоду саме нею відсутні. Позивач, її представник самостійно визначилися з відповідачем у справі, вимог щодо покладення солідарної відповідальності на обох учасників ДТП не пред`явили, суд при вирішенні спору застосовує вимоги ст.13 ЦПК України та вирішує спір в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Надані у судовому засіданні покази свідків [PERSON] та [PERSON] судом не беруться до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення справи. Щодо стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Беручи до уваги, що в матералах справи відсутні докази в підтвердження протиправного характеру дій відповідача [PERSON] , підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Outcome: dismissed