Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

у листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Петрашка Ігоря Ростиславовича, Державного підприємства «УДВП ІЗОТОП», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ з особового складу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №186-п від 12.10.2020 року про звільнення [PERSON] згідно пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, поновити його на посаді, стягнути з ДП «УДВП ІЗОТОП» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2020 року по день прийняття рішення судом та стягнути моральну шкоду та судові витрати по справі. В обґрунтування позову Позивач зазначає, що відповідно до Наказу з особового складу №8-п від 15.10.2019 Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства позивача призначено виконуючим обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП» з 18.10.2019 року - до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку, із посадовим окладом розмірі 29 369,20 грн. Згідно Наказу ДП «УДВП ІЗОТОП» №71-к від 18.10.2019 [PERSON] приступив до виконання обов`язків виконувача директора підприємства з 18.10.2019 року. Позивач посилається на те, що його було призначено Уповноваженим органом Управління на посаду виконувача обов`язків директора за вакантною посадою Директора ДП, контракт не укладався, а розмір посадового окладу зазначено у наказі про призначення. В подальшому, 12.10.2020 року наказом Мінекономіки №186-п позивача звільнено, як виконувача обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП», дата звільнення 12.10.2020 року. Того ж дня, 12.10.2020 року наказом Мінекономіки №187-п призначено [PERSON] виконуючим обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП» з 13.10.2020 року - до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. Оскільки [PERSON] не був призначений директором підприємства у визначений законом спосіб, тобто, відповідно до процедури шляхом проведення конкурсного відбору, як передбачено постановою кабінету міністрів України № 777 від 03.09.2008 р., отже підстави для звільнення позивача не настали, а тому останній просить визнати наказ про своє звільнення незаконним, скасувати його та поновити на раніше займаній посаді. Крім того, як на підставу незаконності прийнятого наказу про звільнення позивач посилається на прийняття його не уповноваженим суб`єктом, оскільки відповідно до Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, що належать до сфери управління Міністерства віднесено до повноважень державного секретаря, а не Міністра. З огляду на незаконність свого звільнення на підставі положень ст.235 КЗпП позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 3793,17 гривень. Крім того, звертаючись до суду позивач просить стягнути з Міністра економіки Петрашка І.Р. моральну шкоду в розмірі 1 гривні, посилаючись на підписання ним незаконного наказу про звільнення [PERSON] , чим останньому завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків та престижу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 17.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на позовну заяву [PERSON] , відповідно до змісту якого, представник відповідача зазначає, що Міністерством в особі Міністра не було перевищено повноважень, шляхом підписання наказу Мінекономіки від 12.10.2020 року №186-п «Про звільнення [PERSON] », а вказаний наказ є правомірним. Відповідач зазначає, що позивач усвідомлював, що він виконуватиме обов`язки тимчасово до призначення керівника підприємства. При цьому, відповідач наголошує на відсутності проведення процедури конкурсного відбору директора ДП «УДВП ІЗОТОП» у зв`язку з обмеженнями, пов`язаними із поширенням коронавірусної хвороби. Відповідач стверджує, що покладення виконання обов`язків директора підприємства на [PERSON] і є настанням тієї події, про яку зазначено в наказі Мінекономіки від 15.09.2019 року №8-п. З огляду на це, відповідач зазначає на безпідставність вимог позивача про поновлення його на посаді, оскільки посади «виконуючий обов`язки директора» не існує в штатному розписі ДП «УДВП ІЗОТОП». 22.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив ДП «УДВП ІЗОТОП» відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись, що наказ про звільнення позивача видано в межах компетенції та відповідно до вимог законодавства України. Також, зазначає, що оскільки посади «виконуючий обов`язки директора» не існує в штатному розписі ДП «УДВП ІЗОТОП» поновлення позивача на цій посаді є неможливим. 26.04.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, відповідно до яких Міністерство просить відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] не скористався своїм правом на участь у конкурсному відборі н посаду керівника ДП «УДВП ІЩОТОП», відсутність посади виконуючого обов`язки директора та наявність переможця конкурсного відбору, в установленому Порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі заяви позивача та відповідно до Наказу з особового складу №8-п від 15.10.2019 Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства позивача призначено виконуючим обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП» з 18.10.2019 року - до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку, із посадовим окладом в розмірі 29 369,20 грн. Згідно Наказу ДП «УДВП ІЗОТОП» №71-к від 18.10.2019 [PERSON] приступив до виконання обов`язків виконувача директора підприємства з 18.10.2019 року. 12.10.2020 року наказом з особового складу Мінекономіки №186-п позивача звільнено, як виконувача обов`язків директора ДП «УДВП ІЗОТОП», дата звільнення 12.10.2020 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. 12.10.2020 року наказом з особового складу Мінекономіки №187-п призначено [PERSON] виконуючим обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП» з 13.10.2020 року - до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. Згідно п. 1.1 Статуту Державного підприємства «УДВП ІЗОТОП», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1588 від 30.10.2018, Державне підприємство «УДВП ІЗОТОП» засноване на держаній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством. Відповідно до п. 7.2 Статуту підприємства, Уповноважений орган управління реалізує свої права через директора, який підзвітний уповноваженому органу управління. Згідно п. 7.3 Статуту підприємства, управління підприємством здійснюється директором, який призначається Уповноваженим органом управління шляхом укладання контракту, в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність директора, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови найму за погодженням сторін. Порядок призначення керівників державних підприємств регламентується постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 03.09.2007 р., якою затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки. Відповідно до п.1 цей Порядок визначає процедуру конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі - підприємства) у разі прийняття міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об`єктами державної власності, державним господарським об`єднанням, державною холдинговою компанією, іншою державною господарською організацією рішення про необхідність проведення такого відбору. В силу положень п.2 Порядку підставою для оголошення конкурсного відбору керівника підприємства (далі - конкурсний відбір) є рішення (наказ) міністерства, Фонду державного майна або іншого органу, який виконує функцію з управління підприємством, державним господарським об`єднанням, державною холдинговою компанією, іншою державною господарською організацією, для підприємств, функції з управління якими виконує Кабінет Міністрів України, - рішення Кабінету Міністрів України (далі - суб`єкт управління), із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору. До оголошення конкурсного відбору або на період проведення конкурсного відбору суб`єкт управління на строк, який не може перевищувати трьох місяців, тимчасово покладає виконання обов`язків або призначає виконуючого обов`язки керівника підприємства. Підставою для оголошення відбору керівника особливо важливого для економіки підприємства є рішення суб`єкта управління або, якщо суб`єкт управління протягом 30 днів з моменту відкриття відповідної вакансії не оголосив відбір, - відповідне рішення Кабінету Міністрів України. Підставою для оголошення відбору керівника особливо важливого для економіки підприємства є рішення суб`єкта управління або, якщо суб`єкт управління протягом 30 днів з моменту відкриття відповідної вакансії не оголосив відбір, - відповідне рішення Кабінету Міністрів України. Тобто, відповідно до Порядку, керівник ДП «УДВП ІЗОТОП» призначається на підставі результатів проведення конкурсного відбору за рішенням Уповноваженого органу Управління. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як встановлено судом, позивача звільнено у відповідності до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до змісту якого, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як вбачається з відзиву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та матеріалів справи проведення процедури конкурсного відбору директора ДП «УДВП ІЗОТОП» у зв`язку з обмеженнями, пов`язаними із поширенням коронавірусної хвороби не проводилось. [PERSON] був призначений на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП». Наказ про оголошення конкурсу для відбору керівника державного підприємства «УДВП ІЩОТОП» був виданий Мінекономіки 10.12.2020 р., і лише 21.01.2021 р. [PERSON] було визнано переможцем конкурсного відбору на посаду керівника підприємства. З огляду на викладене на момент звільнення позивача з займаної посади така подія, як призначення директора ДП у встановленому законодавством порядку, не настала, а тому не було підстав для припинення трудових відносин з позивачем на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, як наслідок наказ Мінекономіки про звільнення [PERSON] є незаконним. Саме тому, доводи та вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання позивача на підписання наказу про звільнення не уповноваженою особою не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ст.8 Закону України про «Центральні органи виконавчої влади» міністр, який очолює Міністерство, призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства. Також судом не можуть бути застосована до даних правовідносин висновки, викладені в постанові судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 р у справі № 362/5442/17, на які посилається відповідач, оскільки, у даній справі вирішувалось питання щодо законності звільнення директора ДП «Луганськстандартметрологія» в зв`язку з закінчення дії укладеного контракту та призначення на цію посаду виконуючого обов`язки керівника підприємства, а отже обставини у цих справах не є подібними. В той же час, суд не вбачає за можливе задовольнити вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді, стягнення з ДП «УДВП ІЗОТОП» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.10.2020 року та стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне. Пунктом 4 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженим постановою КМУ від 03.09.2007 року, постійно діюча комісія або комісія для конкурсного відбору керівників окремих підприємств оприлюднює на офіційному веб-сайті суб`єкта управління не пізніше ніж протягом п`яти днів після затвердження вимог до претендентів, оголошення про проведення конкурсного відбору на посаду керівника підприємства, яка стала вакантною. Як вбачається з матеріалів справи, Мінекономіки видано наказ від 10.12.2020 № 2591 «Про оголошення конкурсного відбору керівника державного підприємства «УДВП ІЗОТОП». На виконання вимог Порядку 11.12.2020 на веб-сайті Мінекономіки було опубліковано оголошення щодо конкурсного відбору на посади керівників державних підприємств, які належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, зокрема, на посаду керівника УДВП «ІЗОТОП». 21 січня 2021 року комісія визначила [PERSON] переможцем конкурсного відбору на посаду керівника «УДВП ІЗОТОП». 25 січня 2021 року на веб-сайті Мінекономіки опубліковане оголошення щодо конкурсного відбору керівника державного підприємства «УДВП ІЗОТОП», відповідно до якого за результатами розгляду документів, конкурсних пропозицій та співбесіди переможцем конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства «УДВП ІЗОТОП» оголошено [PERSON] . Відповідно до пункту 7 Порядку конкурсний відбір вважається таким, що закінчився, з дня ухвалення комісією рішення про затвердження його результатів. З огляду на це, відсутність посади виконуючого обов`язки директора «УДВП ІЗОТОП» та наявність переможця конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства «УДВП ІЗОТОП» зумовлює неможливість поновлення позивача на посаді виконуючого обов`язки директора «УДВП ІЗОТОП» та, як наслідок, похідні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позивач, заявляючи вимоги, про відшкодування йому моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України не надав доказів, що прийняттям наказу про його звільнення йому була завдана така шкода, що підписання Міністром економіки наказу про звільнення з посади виконуючого обов`язку дійсно вплинуло на його життєві зв`язки та престиж. Крім того, на думку суду, позивач не обґрунтував з чого він виходив визначаючи розмір такої шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме лише в частинні визнання наказу про звільнення незаконним. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial