Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення з неї суми в розмірі 122988,20 гривень. В подальшому Позивач збільшила розмір вимог до 165300,94 гривень. Позивач посилається на те, що 10 січня 1996 року між нею та [PERSON], який на той час був одружений з Відповідачем, було укладено договір позики, у відповідності до якого подружжя отримало у неї суму в розмірі 15500 доларів США для розрахунку за оформлений на Київській універсальній біржі 28 грудня 1995 року договір придбання квартири [ADDRESS]. При цьому згідно з написаною [PERSON] розпискою, він зобов'язався повернути борг за першою вимогою, але не раніше, ніж через три роки. У випадку неповернення боргу [PERSON] взяв на себе та свою дружину обов'язок придбану квартиру переоформити на Позивача. Як зазначає Позивач, ані [PERSON], ані [PERSON] суму, отриману у борг в розмірі 15500 доларів США не повернули. Позивач пояснює, що виконуючи свою частину зобов'язань [PERSON] 05 лютого 2014 року переоформив належну йому 1/2 частину у праві власності на квартиру на Позивача. В той час як Відповідач не бажає ні повертати належну з неї суму в розмірі еквівалентному 7750 доларів США, ні переоформлювати на Позивача свою частину у праві власності на квартиру. У зв'язку з цим Позивач просить стягнути з [PERSON] половину суми отриманих подружжям коштів згідно з розпискою від 10 січня 1996 року, еквівалент яких станом на 19 червня 2015 року становив 165300,94 гривень. Позивач та представник Позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав письмові пояснення по суті справи, у яких заявлений своєю матір'ю позов підтримав, підтвердив, що саме в порядку погашення заборгованості за розпискою від 10 січня 21995 року ним було подаровану належну йому 1/2 частку у праві власності на квартиру на користь Позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що він був присутній під час укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] 10 січня 1996 року, добре пам'ятає, що в той день [PERSON] отримав від матері позику в розмірі 15500 доларів США для придбання разом зі своєю дружиною квартири. При цьому кошти, як зазначив свідок, дійсно були отримані [PERSON] в той же день. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є онуком Позивача, сином третьої особи у справі, і він знає, що кошти на придбання квартири [ADDRESS] були надані [PERSON] Відповідачу та Третій особі на умовах позики, яку вони зобов'язались повернути, а у випадку неможливості повернення - переоформити квартиру саме на Позивача. Враховуючи, що його батько виконав свою частину зобов'язань перед матір'ю - подарував їй свою 1/2 частку у праві власності на квартиру, свідок вважає, що буде справедливим, якщо Відповідач виконає перед Позивачем і свою частину зобов'язань. Відповідач у судове засідання не з'явилась, була викликана до суду шляхом направлення судових повісток за усіма наявними адресами можливого проживання. За згоди Позивача суд ухвалив розглядати справу у її відсутність на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення Позивача, її представника, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступне. Встановлено, що 16 вересня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. (а.с. 10). Шлюб між ними було розірвано 30 серпня 2001 року. (а.с. 13) 28 грудня 1995 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у відповідності до якого покупці з моменту оплати вартості договору отримували по 1\\4 частці у праві власності на квартиру. (а.с. 45) В матеріалах справи наявна розписка [PERSON] від 10 січня 1995 року про те, що він у вказаний день отримав від [PERSON] у позику суму в розмірі 15500 доларів США для розрахунку за оформлений 28.12.1995р. договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно з розпискою [PERSON] зобов'язався повернути борг за першою вимогою Позивача, а у випадку неможливості повернення коштів зобов'язався разом з дружиною переоформити придбану квартиру на ім'я [PERSON] (а.с. 5) Встановлено, що фактично оплата по договору купівлі-продажу квартири була здійснена 12 січня 1996 року, що підтверджується розпискою продавця (а.с. 8-9) та відповідним записом у Договорі. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що всупереч поясненням Позивача та свідків, які наполягали на фактичному отриманні [PERSON] коштів від Позивача під час написання ним розписки, продавець за договором купівлі-продажу квартири 12 січня 1996 року отримала суму в розмірі 15500 доларів США саме від [PERSON], а не від [PERSON], у володінні якого мали бути ці кошти, про що зазначено нею у розписці. Даний факт в сукупності з іншими обставинами справи (необхідність написання розписки сином про отримання позики у матері із запрошенням свідків проте без підпису дружини, на яку цією розпискою покладаються зобов'язання із переоформлення на іншу особу права власності на квартиру) надає підстави вважати, що в даному випадку є ознаки штучного створення Позивачем та Третьою особою умов для звернення до суду з вимогами до [PERSON] В той же час суд звертає увагу Сторін на наступне. Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) та Кодексу законів про шлюб та сім'ю (1969р.), а тому саме нормами зазначених кодексів слід керуватись під час вирішення справи. У відповідності до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Визначення майна як речі, сукупності речей, а також як майнових прав та обов'язків, вперше запроваджено Цивільним кодексом України 2003 року, тобто вже після укладення договору позики від 10.01.1996р. Суд також не має підстав застосовувати до відносин, що виникли між сторонами, норми Сімейного кодексу України, зокрема положення частини 4 статті 65 кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналогічних положень Кодекс по шлюб та сім'ю (1969р.) не містить. Згідно зі ст. 174 Цивільного кодексу Української РСР (1963) Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають, якщо вони передбачені договором або встановлені законом, зокрема при неділимості предмета зобов'язання.. Таким чином, суд не має підстав для задоволення вимог [PERSON] до [PERSON], оскільки остання не була стороною договірних правовідносин між Позивачем та [PERSON], і чинне на час виникнення договірних правовідносин законодавство не поширювало не неї як на дружину сторони правочину таких обов'язків. Крім того, безспірно встановлено, що в порядку погашення заборгованості за позикою від 10.01.1996р. [PERSON] добровільно передано у дар на підставі договору від 05.02.2014р. [PERSON] 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно з параграфом 3 зазначеного договору дарування Сторони оцінили такий дар в 221638,00 гривень, що станом на день укладення договору становило еквівалент 27729,00 доларів США, що майже вдвічі перевищувало суму позики згідно з розпискою від 10.01.1996р. Таким чином, заборгованість позичальника за розпискою від 10.01.1996р. можливо вважати погашеною, а права кредитора захищеними у повному обсязі. У зв'язку з викладеним позов не може вважатись обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed