Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

У лютому 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 28016 грн 16 коп. та стягнути з на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що після розірвання шлюбу відповідач участі в житті дитини не приймає, утримувати відмовляється у зв'язку із чим у грудні 2013 р. позивач подала до суду позовну заяву про стягнення аліментів на підставі чого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2014 з відповідача присуджено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн 00 коп. щомісячно, однак відповідач ухилається від сплати аліментів на підставі чого утворилася пеня за прострочення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 23, 24). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] у сторін є спільний син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2014 по справі №759/20906/13-ц з [PERSON], стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 27.12.2013 і до його повноліття (а.с. 9). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №759/20906/13-ц виданого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві у [PERSON] за період з 27.12.2013 до січня 2017 виникла заборгованість у розмірі 74322 грн 58 коп. (а.с. 10). Згідно перерахунку заборгованості від 02.02.2018 по виконавчому листі №759/20906/13-ц у відповідача нараховано боргу по аліментах у розмірі 4000 грн 00 коп. (а.с. 11). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч. 4 ст. 194 СК України). За змістом ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачем було виконано розрахунок пені у відповідності до норм ст. 196 СК України та на підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, починаючи з грудня 2013 по жовтень 2017 р. за яким, розрахований розмір неустойки (пені) складає 28016 грн 10 коп. (а.с. 2, 3). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивачки у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. належить відмовити. За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 28016 грн 10 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 598 грн 06 коп. (28016,10 грн. х 100% : 33016,10 грн. = 84 % х 704, 80). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial