Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

у лютому 2020 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 17.07.2018р. перебуває з відповідачем, який є громадянином Грузії, у зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу і до фактичного його припинення у жовтні 2018 року вони проживали в належній їй квартирі [ADDRESS] . Іншого місця проживання на території України відповідач не мав та за жодною адресою не реєструвався. В жовтні 2018 року чоловік поїхав на заробітки за кордон, після чого в телефонній розмові повідомив, що повертатися не буде і сенсу в збереженні сім`ї не вбачає. В даний час їй не відома навіть країна перебування відповідача. Отже, оскільки вони з жовтня 2018 року спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом, спільних дітей не мають, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. У зв`язку з наведеним, позивач просить шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. 18.02.2020р. за ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 33). З огляду на те, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача суду не відомі, його виклик було здійснено за останньою відомою адресою проживання та відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом публікації оголошення на офіційному веб сайті судової влади України 12.03.2020р., тобто не менше ніж за 10 днів до судового засідання. У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, від представника позивача - адвоката Бульбах Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити (а.с.42), відповідач причини неявки не повідомив. З огляду на викладене, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 17 липня 2018 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Сторони від шлюбу дітей не мають. Згідно довідки виконкому Машівської селищної ради Полтавської області № 235 від 05.02.2020р. позивач зареєстрована в [ADDRESS] одна (а.с. 8). З наданого позивачкою копії паспорта відповідача з засвідченим нотаріусом перекладом вбачається, що [PERSON] громадянином Грузії (а.с. 9-23), відомості про місце його реєстрації та проживання відсутні, натомість мається відмітка про прийняття рішення про його примусове повернення з зобов`язанням залишити територію України до 01.06.2017р. Після цієї дати відповідач неодноразово перетинав кордон України, останній раз 22.11.2018р. За інформацією наданою Машівської селищною радою № 14 від 14.02.2020р., відомості про реєстрацію відповідача в реєстрі громади відсутні (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон № 2709-IV), припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 1 ст. 60 цього Закону визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно п.7 ч.1 ст. 76 Закону № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Отже з огляду на те, що хоча відповідач і є громадянином Грузії, тобто іншої держави, але шлюб між сторонами зареєстрований на території України, позивач є громадянкою України, а відтак суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, вони спільно не проживають з жовтня 2018 року та не ведуть спільного господарства, що свідчить про те, що сторони втратили почуття любові, взаємної поваги та взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Згідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, з огляду на заяву позивача з проханням не стягувати з відповідача судові витрати, суд вважає за можливе віднести сплачений позивачем судовий збір на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved