Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У лютому 2016 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні за період з листопада по грудень 2015 року в розмірі 5955 гривень 05 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він працював електромонтером 5 розрядку з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці № 3 електроремонтної служби відділу головного енергетика на Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» з 23.01.2012 року. 29.01.2016 року позивач був звільнений за власним бажанням, проте в день звільнення не отримав заробітку плату, що була затримана за листопад-грудень 2015 року на загальну суму 5\~955 гривень 03 копійки. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заробітної плати, невиплаченої при звільненні за період з листопада по грудень 2015 року в розмірі 5955 гривень 05 копійок. У судове засідання позивач не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні представник відповідача не зявився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 23.01.2012 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на посаді електромонтера 5 розрядку з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці № 3 електроремонтної служби відділу головного енергетика на підставі наказу № 9-к від 23.01.2012 року, що підтверджується трудовою книжкою. 29.01.2016 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 181-к від 29.01.2016 року, що підтверджується трудовою книжкою. На момент звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» заборгованість по заробітній платі за листопад-грудень 2015 року складала суму в розмірі 5\~955 гривень 05 копійок, що підтверджується довідкою № 21 від 29.01.2016 року, виданою директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП», що додана до матеріалів справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідне двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 166 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заборгованість по заробітній платі, невиплаченій при звільненні за період з листопада по грудень 2015 року в розмірі 5955 гривень 05 копійок. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Виходячи з наведеної норми статті, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, невиплаченої при звільненні у межах стягнення платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на користь держави судовий збір в розмір 1378 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved