Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - відповідач) про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 08 липня 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва було залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що з 1994 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Стрийського Управління технічного транспорту і спецтехніки АТ «Укргазпром» підприємство «Укрбургаз» та 02 грудня 2013 року був постійно переведений на посаду начальника Стрийського цеху технічного транспорту і спецтехніки. З 10 липня 2012 року по грудень 2014 року у позивача була невикористана щорічна відпустка, загалом 92 дні. На підприємстві був запропонований графік, згідно якого позивач повинен був піти у відпустку у жовтні 2014 року. Позивач перебував на лікарняному до 08 грудня 2014 року та у цей час ним була подана заява начальнику Шебелинського ВТТіСТ Добажанському О.В. від 03 грудня 2014 року про надання щорічної та невикористаної відпустки з 08 грудня 2014 року терміном на 84 дні. Позивач зазначає, що дане прохання було не його забаганкою на відпочинок, а вимушеним кроком, у зв'язку з очікуванням п'ятої дитини, а тому присутність позивача вдома була вкрай необхідною. На вказану заяву позивач отримав відповідь, що згідно графіку відпусток [PERSON] мав право піти у відпустку в листопаді, але у цей час він знаходився на лікарняному, крім того, необхідно провести відповідні нарахування у зв'язку з наданням відпустки, а також провести інвентаризацію та передати ТМЦ іншій особі, так як [PERSON] є матеріально відповідальною особою. 09 грудня 2014 року позивач знову звернувся до начальника Шебелинського ВТТіСТ Добажанського О. В. з заявою про надання йому з 15 грудня 2014 року невикористану відпустку строком на 77 дні. У відповідь повідомленням про перенесення щорічної відпустки начальник Шебелинського ВТТіСТ Добажанський О.В. повідомив, що надання щорічної відпустки з 15 грудня 2014 року може несприятливо позначитись на нормальному ході роботи підприємства, так як позивач довготривалий час перебував на лікарняному, у зв'язку з чим виникло багато виробничих питань. Після проведення інвентаризації 10 грудня 2014 року начальник Шебелинського ВТТіСТ Добажанський О.В. видав наказ № 1394 про перевезення частини матеріальних цінностей з ліквідованої Івано-Франківської дільниці в Стрийський цех ТТіСТ. Позивач вважає даний наказ упередженими та цілеспрямованими на ускладнення та перепону отримання ним відпустки. Так, 12 грудня 2014 року [PERSON] направив службову записку на ім'я Добажанського О.В. з повідомленням про те, що з 15 грудня 2014 року він все ж таки піде у відпустку строком на 37 днів, враховуючи сімейні обставини. 15.12.2014 року позивач все ж таки пішов у відпустку без дозволу керівництва, що в свою чергу призвело до миттєвої реакції Добажанського О.В. звернутися до профспілкової організації Стрийського ЦТТіСТ з заявою про звільнення позивача за ч. 4 ст. 40 КЗпП України. 30 грудня 2014 було винесено наказ № 643-к про звільнення з роботи позивача за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає його звільнення неправомірним та таким, що відбулося з порушенням його трудових прав. Тому, позивач просив суд визнати дії начальника Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. щодо ненадання відпустки [PERSON] незаконним; скасувати наказ Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. № 643-к від 30 грудня 2014 року, яким позивача звільнено з посади начальника Стрийського цеху за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох один протягом робочого дня) без поважних причин; поновити [PERSON] на посаді начальника Стрийського цеху технічного транспорту і спецтехніки з 30 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2014 року по час винесення судового рішення; стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» на користь позивача суму у розмірі 16000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди; стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» на користь [PERSON] суму у розмірі 5000 грн. на відшкодування коштів, витрачених на юридичну допомогу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До матеріалів справи додано заперечення проти позову. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч. 1 ст. 43 Конституції України). Наказом Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки Філії Бурового управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 02 грудня 2013 року № 398-к, [PERSON], сторожа Стрийського цеху технологічного транспорту і спецтехніки, переведено постійно з 03 грудня 2013 року начальником Стрийського цеху технологічного транспорту і спецтехніки з посадовим окладом 6300,00 грн. (а.с.25). Судом встановлено, що позивач з 26.06.2014 року по 26.09.2014 року та з 01.10.2014 року по 08.12.2014 року перебував на лікарняному. У період 29-30.09.2014 р., коли позивач знаходився на роботі, останній не звертався до відповідача щодо узгодження конкретного періоду надання щорічної відпустки у межах, установлених Графіком відпусток на 2014 рік працівників Стрийського цеху ТТ і СТ. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом від 30.09.2014 року № 1134 «Про результати перевірки окремих питань діяльності Стрийського цеху технологічного транспорту і спецтехніки ШВТТ і СТ» начальнику Стрийського цеху ТТ і СТ [PERSON] за порушення п. 2.1., 2.2, 2.4. та 2.11. посадової інструкції оголошено догану, з даним наказом позивача ознайомлено 30.09.2014 року (а.с.99). 03.12.2014 року позивач звернувся до начальника відділення технологічного транспорту та спецтехніки Добажанському О.В. з заявою, у якій просив надати йому відпустку з 08.12.2014 року не використану відпустку за період з 10 липня 2012 року на 84 календарних дні, крім того, просив не відмовити в даному проханні в зв`язку з тим, що він очікує народження п`ятої дитини, а дружина потребує індивідуального догляду (а.с.26). Листом від 08 грудня 2014 року № 08-01-1630 за підписом начальника ШВТТіСТ Добажанського О.В. було відмовлено позивачу в наданні відпустки саме з 8 грудня 2014 року, згідно з графіком відпустки на 2014 рік позивач мав право на щорічну відпустку в листопаді, цей період співпадає з довготривалою хворобою, а надати щорічну відпустку під час хвороби неможливо (а.с.27). Згідно з Графіком відпусток на 2014 рік працівників Стрийського цеху ТТ і СТ, затвердженого начальником Шебелинського ВТТ і СТ Добажанським О.В., чергова щорічна відпустка позивача була запланована на жовтень 2014 року. Конкретний період надання щорічної відпустки позивачу цим графіком не встановлений (а.с.75-46). 09.12.2014 року позивач звернувся до начальника відділення технологічного транспорту та спецтехніки Добажанському О.В. з заявою, у якій просив надати йому з 15.12.2014 року не використану відпустку за період з 10 липня 2012 року на 77 календарних днів та просив не відмовляти в даному проханні в зв`язку з тим, що він очікує народження п`ятої дитини, а дружина потребує індивідуального догляду (а.с.28). Листом від 11 грудня 2014 року № 01-01-1670 відповідач повідомив позивачу, що надання щорічної відпустки з 15 грудня 2014 року може несприятливо позначитись на нормальному ході роботи підприємства, так як він довгостроковий час перебував на лікарняному і накопичилось дуже багато виробничих питань, які необхідно вирішити в найкоротший термін до 19.12.2014 року, згідно з наказом № 1394 від 11.12.2014 року. В зв`язку з цим представляється доцільним перенести початок відпустки на 22 грудня 2014 року (а.с.29). Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 1394 від 11 грудня 2014 року було наказано начальнику Стрийського цеху ТтіСТ [PERSON] демонтувати та перевезти на територію Стрийського цеху ТтіСТ с. П`ятничани обладнання з території ліквідованої Івано-Франківської дільниці (а.с.35). Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 79 КЗпП України, ч. 10 та ч. 11 ст. 10 Закону України «Про відпустки», черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки» передбачено, що загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що щорічна відпустка повиння бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. За ч. 4 ст. 80 КЗпП України, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про відпустки», у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Оскільки позивач з 01 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року перебував на лікарняному, то з урахуванням вимог ст. 80 КЗпП України, ст. 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка позивача, установлена Графіком відпусток на 2014 рік працівників Стрийського цеху ТТ і СТ, підлягала обов'язковому перенесенню на інший період, і новий термін її надання повинен був встановлюватися за згодою сторін. Проте, у судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до відповідача з заявою про надання відпустки з 22 грудня 2014 року, як йому було запропоновано відповідачем. 15.12.2014 року [PERSON] був відсутнім на робочому місці з 08.00 год. по нез`ясованих причинах, що підтверджується Актом від 15.12.2014 року № 57 (а.с.79). Наказом за підписом в.о. начальника Шебелинського ВТТ і СТ Македонським О.С. від 17 грудня 2014 року № 1417 було наказано провести службове розслідування та з`ясувати причини відсутності на робочому місці [PERSON] (а.с.91). Листом від 16 грудня 2014 року № 366 відповідач звернувся до позивача щодо надання пояснень про причини відсутності на роботі (а.с.39). 17 грудня 2014 року позивач надав відповідачу пояснення, в якому зазначив, що в зв`язку з тим ,що ним попередньо подавалися заяви про відпустку з 15 грудня 2014 року пішов у відпустку, так як вважає причину його відсутності поважною, враховуючи той факт, що його дружина є вагітною третьою дитиною на останньому тижні вагітності (а.с.40). Факт відсутності позивача на робочому місці з 08.00 год. по нез`ясованих причинах підтверджується актами від 15 грудня 2014 року № 57, від 16 грудня 2014 року № 58, від 17 грудня 2014 року № 59, від 18 грудня 2014 року № 61, від 19 грудня 2014 року № 62, від 22 грудня 2014 року № 63, від 23 грудня 2014 року № 64, від 24 грудня 2014 року № 65, від 25 грудня 2014 року № 66, від 26 грудня 2014 року № 67, від 29 грудня 2014 року № 68, поясненнями позивача від 17 грудня 2014 року, актом проведення службового розслідування від 17 грудня 2014 року № 60 (а.с.79-90, 92). Згідно Виписки з Протоколу № 28 засідання первинної профспілкової організації від 30.12.2014 року, Первинна профспілкова організація Стрийського цеху технологічного транспорту і спеціальної техніки Шебелинського відділення технологічного транспорту і спеціальної техніки дала згоду на звільнення [PERSON] з роботи по ст. 40 п. 4 КЗпП України / прогул (в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин/ (а.с.57). Наказом Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки Філії Бурового управління «Укрбургаз» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 30 грудня 2014 року № 643-к було звільнено з роботи [PERSON], начальника Стрийського цеху, з 30 грудня 2014 року за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (з 15 грудня 2014 року), п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.58). Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч. 1 ст. 43 КЗпП України). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9). На підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Доцільно зазначити, що невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу»). Листом від 30.12.2014 року № 400 відповідач повідомив позивачу, що згідно наказу № 643-к від 30 грудня 2014 року його звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України та просили прибути у відділ кадрів Стрийський цех технологічного транспорту і спецтехніки за адресою с. П`ятничани вул. Львівська 6 Стрийський р-н. Львівська обл. для отримання трудової книжки (а.с.59). Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України). Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим поясненням і доказам по справі та враховуючи те, що позивач самовільно, без погодження з відповідачем не вийшов на роботу з 15 грудня 2014 року, тобто, вчинив прогул, а також враховуючи Наказ від 30.09.2014 року № 1134, яким позивачу оголошено догану, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій начальника Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. щодо ненадання відпустки [PERSON] незаконним; скасування наказу Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. № 643-к від 30 грудня 2014 року, яким позивача звільнено з посади начальника Стрийського цеху за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох один протягом робочого дня) без поважних причин; поновлення [PERSON] на посаді начальника Стрийського цеху технічного транспорту і спецтехніки з 30 грудня 2014 року та стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2014 року по час винесення судового рішення. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на користь позивача суму у розмірі 16000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, то позивач у своїх доводах, викладених в позовній заяві зазначає, що Добажанський О.В. своїми діями порушив душевну рівновагу позивача, завдав душевних переживань негативними емоціями, відчуття приниження та людської образи, додаткових зусиль для сприятливої організації власного життя, враховуючи те, що Наказ № 643-к від 30 грудня 2014 року про звільнення позивача видано правомірно та не підлягає скасуванню, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання дії начальника Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. щодо ненадання відпустки [PERSON] незаконним; скасування наказу Шебелинського відділення технологічного транспорту та спецтехніки філії Бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» Добажанського О.В. № 643-к від 30 грудня 2014 року, яким позивача звільнено з посади начальника Стрийського цеху за п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох один протягом робочого дня) без поважних причин; поновити [PERSON] на посаді начальника Стрийського цеху технічного транспорту і спецтехніки з 30 грудня 2014 року; стягнення з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2014 року по час винесення судового рішення; стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на користь позивача суму у розмірі 16000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed