Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Унаслідок відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу через наявний спір про право, позивач, [PERSON], предявила позов до відповідача, [PERSON], за змістом якого позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на час навчання дитини в учбовому закладі, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, у розмірі 1/4 частини заробітку або іншого доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 28 липня 2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові зазначила про те, що 21 квітня 2004 року вона розірвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. 14 лютого 2016 року сину виповнилося 18 років, але відповідно до довідки № 272 від 28 березня 2016 року Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» він з 01 вересня 2015 року по 17 лютого 2017 року є студентом цього учбового закладу. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У прийнятті заяви про видачу судового наказу ухвалою суду від 02 серпня 2016 року було відмовлено, так як убачається спір про право. Згідно ухвали позивачеві розяснено, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила про те, що, на її думку, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Не заперечила, що відповідач проживає в іншій сімї, в якій той виховує ще одну неповнолітню дитину він іншого шлюбу [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив про те, що він згоден платити аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на час його навчання, але не у такому розмірі як заявлено позивачем, адже він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], від іншого шлюбу. Через це він переконаний, що розмір аліментів, які підлягають стягненню, має бути зменшений. Суд, вислухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, убачає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. Позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], котрий у 2016 році досяг повноліття. Син сторін [PERSON] вступив до Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» і його час навчання обумовлений періодом часу з 01 вересня 2015 року по 17 лютого 2017 року. У відповідача на даний час існує обовязок утримання ще однієї неповнолітньої дитини, а саме доньки [PERSON], [INFO]. Указані обставини доводяться відомостями позовної заяви (а.с. 1), копії довідки з Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівський професійний будівельний ліцей» про навчання [PERSON] (а.с. 6); копії свідоцтва про народження [PERSON], де його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Сторонами у відповідності до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України у судовому засіданні визнано факт утримання відповідачем неповнолітньої [PERSON]. У справі відсутні дані та докази про те, що відповідач є непрацездатним і не може надавати позивачеві матеріальну допомогу на дитину. Сторонами не надано суду доказів про те, що між ними існує домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання [PERSON]. За таких обставин суд убачає за потрібне задовольнити позов повністю з наступних підстав. За змістом ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту прав та інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При відсутності у даній справі домовленості між сторонами про добровільну сплату аліментів суд керується вимогами закону, а саме тим, що згідно зі ст. ст. 180, 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Прерогатива утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За таких умов, у контексті установлених судом обставин, вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчатися, у справі загалом є обґрунтованою. Втім, суд вважає завищеним заявлений позивачем розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої дитини, оскільки такий розмір не у повній мірі співвідноситься з сутністю вимог п. 3 ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, з яких вбачається, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням, поряд з іншим, наявності у платника аліментів інших дітей. Таким чином, суд убачає за потрібне позов задовольнити частково зі зменшенням заявленої до стягнення частки доходу відповідача з 1/4 до 1/6. На підставі викладеного,

Outcome: approved