Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

у лютому 2020 року позивач звернулась до суду з позовом у якому проситв стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] в розмірі по 8000 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача щомісячні додаткові витрати на дитину в розмірі по 12000 грн. (що складає 50 відсотків від вартості навчання у ТОВ «Ліко-школа», де дитина отримує загальну середню освіту), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідач є батьком її дочки [PERSON] [INFO] , але ніякої участі у вихованні та розвитку дитини не приймає, грошові кошти на утримання дитини не надає, приховує свій дійсний заробіток хоча зареєстрований як приватний підприємець та є учасником та керівником декількох юридичних осіб. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Розгляд справи двічі відкладався для належного повідомлення відповідача та надання можливості сторонам подати документи по суті справи. (а.с. 47, 69, 91). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Від представника відповідача надійшли письмові заперечення (пояснення) на позов (а.с.74-81) та клопотання про залишення позову без розгляду (а.с.86-88). У поданих запереченнях вказується, що обставини вказані позивачем не відповідають дійсності так як відповідач не ухиляється від виховання та утримання дитини, часто забирає дитину з собою, купує дитині речі та продукти харчування. Посилається на те що хоча відповідач зареєстрований як приватний підприємець та є учасником та керівником декількох юридичних осіб, але ці юридичні особи не ведуть господарську діяльність. Посилається на те що систематичні витрати позивачки на освітні послуги на дитину не доказані фінансовими документами, а надана лише одна квитанція за місяць. Також посилається на неправильне оформлення ордеру адвоката позивачки, що на його думку повинно мати наслідком залишення позову без розгляду. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.5). Мати дитини позивачка [PERSON] з відповідачем у шлюбі не перебувала. Дитина проживає з матір`ю, позивачем іншого не доведено. Заперечення відповідача щодо того, що місце проживання дитини не визначалося державними органами суд розцінює критично так як у самих запереченнях від відповідача вказано що відповідач інколи забирає дитину для зустрічей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та всі обставини що мають істотне значення. Істотних обставин, які б могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків належним чином суду не наведено. Щодо розміру аліментів, що підлягають присудженню з відповідача, то суд з урахуванням того, що позивач конкретних доказів доходу від діяльності як учасника та керівника декількох юридичних осіб та від підприємницької діяльності відповідача не надала, про неможливість отримання нею таких доказів, або витребування їх, суду не вказувала, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в розміри 4000 грн. щомісячно. Доводи представника відповідача про відсутність у представника позивача права на подачу позову від імені позивачки спростовуються наявністю ордера на ведення справи. Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину не знаходить свого підтвердження при розгляді справи. Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Здобуття середньої освіти у державних навчальних закладах в Україні є безкоштовним. Тому, здійснюючи значні витрати на отримання загальнообов`язкової освіти дочкою у ТОВ «Ліко-школа» (а.с.7-18), які позивач просить компенсувати, позивач не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести таки витрати. Сімейний Кодекс України у ст.181 СК України визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до аліментних обов`язків відповідача. Оплата послуг ТОВ «Ліко-школа» (а.с.19) в розмірі 22000 грн., відхиляється судом, як доказ додаткових витрат на дитину, оскільки отримання освіти в загальноосвітньому недержавному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 Сімейного Кодексу України. Також суд враховує, що цей заклад, вартість послуг цього закладу, обиралися позивачем на власний розсуд без погодження із відповідачем. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. На підставі викладеного,

Outcome: partial