Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

у лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], на утримання якої, відповідач за рішенням Карлівського районного суду від 14.12.2011 року сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 550 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2011 року і досягнення дитиною повноліття. На даний час донька потребує значно більших коштів для утримання і вона не може повністю задовольнити потреби дитини. Після ухвалення попереднього рішення її матеріальний стан значно не поліпшився, натомість відбулися зміни в законодавстві, у т.ч. змінився розмів прожиткового мінімуму для дитини. Відповідач має хороший стан здоров'я, працездатний, інших утриманців не має. У зв'язку з викладеним, позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO]., з 550,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 02.04.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнає частково, просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що аліменти за рішення суду він сплачує добровільно, позивачем не додано доказів зміни свого матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров'я, для порушення питання щодо збільшення аліментів, він не працює, заробляє на життя тимчасовими підробіткам, авта чи житла, яке б належало йому на праві власності - не має, а тому не може сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, при цьому не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (а.с. 37-38). 10.04.2018 позивач подала відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позов про збільшення розміру аліментів на утримання дитини у повному обсязі, мотивуючи тим, що визначений рішенням суду розмір аліментів не відповідає діючому законодавству, повинен підлягати індексації, яка не проводиться, відповідач ухиляється від участі у вихованні доньки, ігнорує її, участі у додаткових витратах не бере (а.с.57-58). Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач направила заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити (а.с.100). Відповідач причини неявки не повідомив, хоча двічі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації та шляхом оголошення на веб-сайті суду (а.с.97,98,106,107,109), а тому суд визнав його неявки не поважними. Виходячи з викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін з наведених підстав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 19 липня 2002 року (а.с. 8). Шлюб між сторонами розірвано 14.09.201 року, що вбачається з копії рішення Карлівського районного суду (а.с. 9). 14.12.2011 року Карлівським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Згідно довідки Ланнівської сільської ради № 02-27/233 від 07.02.2018 р., позивач [PERSON] зареєстрована на території сільської ради за адресою: [ADDRESS] і має склад сім'ї: дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідач на даний час не працює, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 40-43). За довідкою Федорівської сільської ради № 318 від 29.03.2018, відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] і має такий склад сім'ї: мати - [PERSON], 1948 р.н. (а.с.44). Житловий будинок по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності належить [PERSON] - ? частина, [PERSON] - ?, [PERSON] - ? та [PERSON] - ? (а.с.45). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143 цс 13. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, тому аліменти в сумі 550 грн на даний час є недостатньою для забезпечення щоденних потреб дитини. Крім того, право вибору способу стягнення аліментів належить саме стягувачу аліментів. Тому такі вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач має молодий вік та може працевлаштуватися. Отже, з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з твердої грошової суми 550 грн. на частку від заробітку в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на відповідача, та захистом прав відповідача. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial