Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

управління праці\~та соціального\~захисту населення\~Козівської районної\~державної адміністраціїТернопільської області звернулося в суд із вказаним позовом, з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням від 29.10.2014 року відповідачу було призначено державну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за інвалідом І групи/перестарілим, який досяг 80-річного віку. Як зазначає позивач, ревізією фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року, яка проводилась Бережанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, встановлено, що [PERSON] подано недостовірні дані стосовно факту здійснення ним догляду за [PERSON], який досягнув 80-річного віку, оскільки він перебував за кордоном, а тому не здійснював догляду, не мав права на компенсаційну виплату, і, на думку позивача, незаконно отримував компенсацію протягом наступних періодів: з 28.09.2011 року до 31.12.2011 року, з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року до 31.10.2014 року. Незважаючи на вимогу управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області відповідачем добровільно не повернено кошти зайво нарахованої йому державної компенсаційної виплати, а тому позивач просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 128,43 грн.. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення на позовну заяву, зі змісту яких в задоволення позовних вимог просить відмовити повністю за їх безпідставністю. У звязку із неявкою учасників процесу фіксування судового засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. На підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача, який не зявився у судове засідання 25.01.2018 року та не повідомив причини такої неявки. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Козівського РУСЗН від 29.10.2014 року відповідачу призначено допомогу по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку (а.с.10). Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач покликається на те, що відповідач у період, протягом якого здійснювалася виплата призначеної допомоги перебував за кордоном, а відтак не міг здійснювати належним чином догляд з особою, яка потребує відповідного утримання. На підтвердження зазначеної обставини позивачем подано акт ревізії фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року, яка проводилась Бережанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, згідно якого відповідач перебував за кордоном протягом наступних періодів: з 28.09.2011 року до 31.12.2011 року, з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року до 31.10.2014 року (а.с.3-6). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.7 цієї ж статті встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При доказуванні сторонами тих чи інших обставин суд повинен враховувати та перевіряти належність і допустимість тих чи інших доказів. Зокрема, ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Факт перетину відповідачем кордону, а відтак неможливість здійснення догляду за особою, яка досягла 80-річного віку і безпідставність отримання відповідної допомоги позивач підтверджує лише актом ревізії фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в'їзду на територію України або виїзду з України. Згідно ч.ч.1,\~2\~ст.7\~Закону України\~«Про прикордонний\~контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон. Таким чином, на переконання суду, доказами, які підтверджують перетин державного кордону України можуть бути документи на право в'їзду на територію України або виїзду з України з відповідними відмітками Державної прикордонної служби України та/або інформація про перетин кордону тією чи іншою особою, надана Державною прикордонною службою України. Жодних інших доказів на підтвердження перетину відповідачем кордону та відсутності в Україні у зазначені в акті періоди, окрім акту ревізії №16-22/23 від 06.08.2015 року, позивачем не подано, як не подано, на підставі ч.1 ст.84 ЦПК України, і будь-яких клопотань про неможливість самостійно надати інші докази на підтвердження цієї обставини. На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА в Тернопільській області за період з 01.01.2011 року до 31.05.2015 року та з окремих питань з 01.01.2010 року до 31.05.2015 року №16-22/23 від 06.08.2015 року не може бути допустимим доказом, в розумінні ст.78 ЦПК України, на підтвердження факту перетину кордону відповідачем і наявність лише цього доказу не є достатнім, згідно ст.80 ЦПК України, для того, аби дійти висновку про те, що відповідач здійснював перетин кордону у зазначені позивачем періоди. Крім того, із заперечення проти позовної заяви та доданих до нього документів відповідачем вбачається, що у періоди, протягом яких (згідно тверджень позивача) він був за межами України, останній не перетинав державний кордон України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України №64/К-13251 від 29.09.2017 року. Відтак, суд дійшов до висновку, що позов управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Тернопільської області є необґрунтованим та безпідставним і відповідні позовні вимоги не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed