Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

У лютому 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконними і скасування наказів про відсторонення від роботи, наказу про заборону доступу до виробничих приміщень та стягнення різниці у заробітній платі, яка утворилась внаслідок незаконного відсторонення від роботи. Позивач зазначав, що між ним та ДП «Укравтогаз» (код 36265925) існували трудові відносини. В лютому 2019 НАК «Нафтогаз України» та ДП «Укравтогаз» видали накази №50 від 14.02.2019, №149к від 19.02.2019 та №45 від 19.02.2019 якими відсторонили [PERSON] від роботи на період проведення службового розслідування. За час відсторонення від роботи позивачу нараховувалась заробітна плата у розмірі посадового окладу. Вважає рішення та дії відповідачів незаконними та просив суд стягнути з ДП «Укравтогаз» недоотриману заробітну плату в сумі 804 гривні 72 копійки. До початку слухання справи по суті позивач збільшив розмір майнової вимоги та просив стягнути з ДП «Укравтогаз» на його користь 4 291 гривню 84 копійки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився проте, направив свого представника. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач ДП «Укравтогаз» подав до суду клопотання про проведення судового засідання у даній справі в режимі відеоконференції. Дане клопотання було задоволено судом. Представник відповідача ДП «Укравтогаз» прийняв участь у судовому засіданні у справі в режимі відео конференції. Також, подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов є безпідставним, оскільки адміністрацією ДП «Укравтогаз» проводилось службове розслідування по факту нападу та побиття працівника ДП «Укравтогаз» і на період такого розслідування позивач [PERSON] , в числі інших працівників, був відсторонений від роботи. Представник ДП «Укравтогаз» наголосив, що на момент слухання справи судом становище позивача відновлене і позивач допущений до роботи в звичному режимі, про що надав пояснення та відповідний наказ по підприємству. Вказав на те, що в період відсторонення позивача від роботи йому виплачувалась заробітна плата в розмірі посадового окладу та зберігалось робоче місце. Вважає, що у даній справі відсутній предмет спору та просив суд відмовити у позові з цих підстав. Представник відповідача НАК «Нафтогаз України» прийняв участь у судовому засіданні у справі в режимі відеоконференції. Подав відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Вважає позов необгрутованим і таким, що задоволенню не підлягає. На думку представника, НАК «Нафтогаз України», відстороняючи позивача [PERSON] від роботи, діяло в межах повноважень, встановлених статутом. Також, повідомив суд про зміну найменування підприємства. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: Відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 10.05.2017 №48-к позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз». З часу укладання трудового договору виконувана позивачем робота змінювалася шляхом переведення на інші посади. 21.02.2018 згідно наказу ДП «Укравтогаз» №16-к позивач [PERSON] був призначений на посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз» та перебував на цій посаді на час звернення до суду. 14.02.2019 наказом НАК «Нафтогаз України» зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» відсторонити від виконання посадових обов`язків на період службового розслідування зі збереженням заробітної плати в розмірі посадового окладу ряд працівників, зокрема, [PERSON] головного інженера РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз». 19.02.2019 наказом директора ДП «Укравтогаз» №149к відсторонено від виконання трудових обов`язків сім працівників ДП «Укравтогаз», у тому числі - [PERSON] , п.4 наказу. Цього ж дня, 19.02.2019 ДП «Укравтогаз» видало наказ №45 про заборону допуску на територію АГНКС ДП «Укравтогаз», обмеження доступу до об`єктів і транспортних засобів, обслуговування грошових коштів та матеріальних цінностей на період службового розслідування ряду працівників, в числі яких позивач [PERSON] 21.02.2019 наказом по особовому складу №ХФ/19-К, підписаним в.о. начальника РВУ «Харківавтогаз», позивачу оголошено зміст та ознайомлено з наказом ДП «Укравтогаз» №149к про відсторонення від роботи. Наказом ДП «Укравтогаз від 08.04.2019 №540к встановлено [PERSON] приступити до виконання посадових обов`язків головного інженера РВУ «Харківавтогаз». Сторони визнають дані обставини. Таким чином, у період з 21.02.2019 по 08.04.2019 тривало відсторонення позивача [PERSON] від роботи від посади головного інженера РВУ «Харківавтогаз», яке є виробничим підрозділом ДП «Укравтогаз». 08.04.2019 відповідач ДП «Укравтогаз» допустив позивача до роботи у звичному режимі. Відсторонення припинено самим відповідачем ДП «Укравтогаз». Зі змісту наказів відповідачів та з пояснень представників сторін вбачається, що відсторонення позивача від роботи було обґрунтоване необхідністю проведення роботодавцем службового розслідування факту нападу на працівника ДП «Укравтогаз» [PERSON] та завдання йому тілесних ушкоджень. Інших підстав відсторонення позивача від роботи відповідачі не навели і не довели. Наказом ДП «Укравтогаз» №149к визначено, що на період відсторонення позивача [PERSON] від роботи йому виплачується заробітна плата у розмірі посадового окладу. Представник відповідача ДП «Укравтогаз» підтвердив, що за період відсторонення [PERSON] від роботи йому виплачувалась заробітна плата саме у розмірі посадового окладу. Крім цього, позивачу були виплачені винагороди до дня свята, про що надана відповідна довідка. Представник позивача визнав дану обставину. Згідно наданої до суду довідки про розмір заробітної плати позивача, посадовий оклад головного інженера РВУ «Харківавтогаз» становить 14 350 грн. Надаючи оцінку оскаржуваним наказам відповідачів суд керується таким. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Положеннями статті 46 КЗпП України закріплено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; а також - в інших випадках, передбачених законодавством. В судовому засіданні встановлено, що підстави для відсторонення [PERSON] від роботи в розумінніст.46 КЗпП України були відсутні. В діях [PERSON] не встановлено появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони. Порушення кримінального провадження по нападу невідомих осіб на працівника ДП «Укравтогаз» [PERSON] та проведення ДП «Укравтогаз» службового розслідування по даному факту - не є тією обставиною, з настанням якої закон наділяє роботодавця правом на відсторонення того чи іншого працівника від роботи. Перелік підстав для відсторонення працівника від роботи - вичерпний і може бути розширений чи змінений лише законом. Відповідачі не довели наявності законних підстав для відсторонення [PERSON] від роботи. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Статтею 235 КЗпП України працівнику, якого незаконно усунуто від праці, гарантовано право на компенсацію вимушеного прогулу за весь час такого прогулу. З цих підстав суд приходить до висновку, що відсторонення відповідачами [PERSON] від роботи відбулось всупереч чинному законодавству України. Вирішуючи питання про поновлення прав позивача суд виходить з такого. Відносно вимог позивача про скасування наказів НАК «Нафтогаз України» №50 від 14.02.2019 та наказу ДП «Укравтогаз» №149к від 19.02.2019 в частині відсторонення [PERSON] від виконання посадових обов`язків головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз», а також наказу ДП «Укравтогаз» №45 від 19.02.2019 в частині заборони допуску [PERSON] на територію відповідних АГНКС ДП «Укравтогаз» та обмеження допуску до об`єктів і транспортних засобів, обслуговування грошових коштів та матеріальних цінностей тощо на період службового розслідування суд зазначає, що оскільки відповідачі на момент розгляду даної справи судом поновили позивача у трудових правах щодо можливості повно і безперешкодно виконувати умови трудового договору, то в цій частині відсутній предмет спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказів слід відмовити у зв`язку з відсутністю предмета спору, а позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково з огляду на таке. Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що в разі встановлення, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). Судом встановлено, що незаконне відсторонення позивача від роботи тривало 32 робочих дні: з 21.02.2019 по 08.04.2019. Оплата роботодавцем робочого часу позивача в цей період відбувалась з розрахунку посадового окладу - 14 350 грн. Крім цього, позивачу виплачено 2 750 грн. премії до свята. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днiв/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днiв, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочі (календарні) днi на число відпрацьованих робочих днiв (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днiв за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача розраховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати на кількість робочих днів за попередні повні два місяці до відсторонення від роботи - січень 2019 та грудень 2018. Згідно довідки, в січні 2019 та грудні 2018 позивачу виплачено 34 332,97грн. Кількість робочих днів у цьому періоді становила 42 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 817,45грн. Згідно довідки про доходи, штатний оклад позивача становить 14 350грн. Щоденна виплата штатного окладу становить 683,33грн. (14 350*2 / 42). Різниця між щоденною повною заробітною платою та окладом становить 134,12грн. (817,45-683,33). Внаслідок відсторонення позивача від роботи він не доотримав в середньому по 134 грн. 12 коп. щодня. Відсторонення від роботи тривало 32 робочих дні. Розмір компенсації становить 4 291,84грн. Суд зменшує розмір грошової компенсації на суму виплаченої роботодавцем у період відсторонення позивача від роботи премії у сумі 2 750грн. Компенсація вимушеного прогулу позивачу становить 1 541,84грн. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial