Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

У період з 24.03.2011 року по 16.12.2019 року позивач знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «СКМЗ». Згідно наказу №166 від 16.12.2019 року змушений був звільнитися з посади. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 7261 грн., 47 коп. Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З довідки про заборгованість по заробітній платі №313 станом на 04.06.2020, яка надана позивачем разом із позовом, суд вбачає, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі на загальну суму 7261,47 грн. (за грудень 2019 року). Середньоденна заробітна плата до сплати складає 158,81 грн. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 7261,47 грн., а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] за два повних місяці, що передували її звільненню, становить 158 грн. 81 коп. до сплати. Позивач в позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за час затримки за період з 16.12.2019 по 13.07.2020 року. При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, судом визначено кількість робочих днів з 17.12.2019 (дата звільнення) до 23.10.2020 (дата винесення рішення), що складає 87 днів. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 13 816,47 грн. (158,81 грн х 87 днів), яка підлягає стягненню з відповідача. Тобто, в цій частині вимог позов підлягає задоволенню частково. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені витрати на правову допомогу, надану адвокатом Проніною А.І., в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи те, що в даній справі позивач особистої участі не приймав, а Проніна А.І. діяла на підставі договору від 15.06.2020 року як представник позивача, і не надала належних доказів, які підтверджують здійснення витрат на надання правової допомоги, то її участь у справі не можна вважати наданням правової допомоги в розумінні ст.137 ЦПК України. За вказаних підстав вищевказані вимог є необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору за стягнення заборгованості по заробітній платі відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються лише позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (п.1, ч.1 ст.5 Закону). Таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн., на користь держави.

Outcome: partial