Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Котелевської селищної ради Полтавської області. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області (суддя Цвітайло П.В.) від 02.08.2021 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Котелевської селищної ради Полтавської області. Виділено позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Котелевської селищної ради Полтавської області в самостійне провадження та передано матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду (присвоєно номер справи № 535/794/21). Справа перебувала в провадженні судді [PERSON] . У зв`язку із тим, що суддя Цвітайло П.В. на підставі рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Котелевського районного суду Полтавської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 23.09.2021 року № 2023/0/15-21 та наказу Котелевського районного суду Полтавської області № 08-ос/с від 23.09. 2021 року, відраховано зі штату Котелевського районного суду Полтавської області 23 вересня 2021 року у зв`язку з відставкою. Згідно розпорядження керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області № 31 від 27.09.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи. (а.с 48-49). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Мальцева С.О. (а.с 46-47) Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області (суддя Мальцев С.О.) від 28.09.2021 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання по даній справі на 19 жовтня 2021 року о 14.00 год.(а.с 50-51). Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Іщерякова Вікторія Михайлівна, яка діє на підставі ордеру серії ПТ № 041132 від 04.08.2021 року та договору про надання правничої допомоги від 04.08.2021 року (а.с 25-26) у підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , але надала до суду заяву від 19.10.2021 року, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що позовні вимоги підтримують повністю (а.с. 59-60). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав до суду заяву від 17.08.2021 року, в якій просить розгляд даної справи провести без його участі, зазначивши що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Також зазначає що являється учасником бойових дій, надає копію посвідчення та просить врахувати при стягненні судового збору (а.с. 34, 36, 37). Представник третьої особи - Служба у справах дітей Котелевської селищної ради Полтавської області Коваленко Т.О. у підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала до суду заяву від 17.08.2021 року, в якій просить розгляд даної справи без їхньої участі, так як відсутній спір щодо даного питання між батьками (а.с. 35). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-60), вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання спільної дитини - сина [PERSON] , [INFO] , просить після розірвання шлюбу залишити його проживати з нею за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що 17 листопада 20218 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.11.2018 року (а.с 11). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2020 року (а.с. 9). 17.08.2021 року рішенням Котелевського районного Полтавської області шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. З моменту розірвання стосунків позивачки та відповідача їх дитина син [PERSON] , постійно проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, вихованні, піклуванні. Позивачка вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею відповідатиме її інтересам, оскільки позивачка має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повного мірою займатися вихованням дитини, син дуже прив`язаний до неї , відповідач ніколи надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання, навіть тоді коли проживали разом. Разом з тим, позивачка не чинить жодних перешкод для спілкування батька з сином. Взаємного рішення щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Так, оскільки відповідач визнає позов, суд, з врахуванням положень частини 3 статті 200 ЦПК України, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, про що свідчить відповідна заяви від його імені від 17.08.2021 року, наявна у матеріалах справи (а.с. 34). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, суд при вирішенні питання про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи виходив із того, що згідно вимог ЗУ «Про судовий збір», зокрема згідно п. 13, відповідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. При розгляді вищезазначеної справи [PERSON] , який має статус учасника бойових дій, являється відповідачем по справі про визначення місця проживання дитини, тому має пільги лише як позивач у справах, пов`язаних з порушенням його прав, і в даному випадку не звільняється від сплати судового збору. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] необхідно стягти витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved