Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Акцент Банк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що 30 березня 2018 року між ПАТ «Акцент банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №ANW2F7163050023294 на отримання споживчого кредиту для придбання смартфону марки «Apple» серії iPhone-8 у сумі 24\~973,90 гривень строком на 24 місяці з 30 березня 2018 року до 29 березня 2020 року включно із фіксованою відсотковою ставкою 0,12% річних. Як зазначає позивач, 31 січня 2019 року вона погасила повністю заборгованість за договором, проте, 06 лютого 2019 року їй стало відомо про те, що у зв`язку із затримкою останньої плати на 3 дні, вона повинна заплатити банку щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 873,14 гривень. Так, як вказує позивач, вона сплатила на користь банку 873,14 гривень задля уникнення подальшого застосування до неї санкцій за невиконання умов договору. Але, на думку [PERSON] , із вищевказаною вимогою банку вона не згодна, вважає умови договору несправедливими у цій частині, у зв`язку з чим позивач звернулась із даним позовом до ПАТ «Акцент Банк», у якому просила суд визнати недійсним п. 7.4 Графіку погашення кредиту до договору споживчого кредиту №ANW2F7163050023294 від 30 березня 2018 року «інші послуги банку (щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту) у розділі «У тому числі: платежі за додаткові та супутні послуги» та стягнути з ПАТ «Акцент Банк» на її користь 873,14 гривень. Представник ПАТ «Акцент Банк» скористався правом подачі відзиву на позов [PERSON] , у якому заперечував проти задоволення указаного позову, посилаючись на те, що щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту була передбачена договором, укладеним між сторонами у справі, будь-який нормативно-правовий акт не забороняв на момент укладення договору встановлення такої винагороди. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи у відсутність сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Представник ПАТ «Акцент банк» у відкрите судове засідання не з`явився, від особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 30 березня 2018 року між ПАТ «Акцент Банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір на отримання споживчого кредиту №ANW2F7163050023294, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 24 973,90 гривень для придбання смартфону марки «APPLE» серії iPhone-8, [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] у сумі 24 973.9 грн., строком на 24 місяця з 30 березня 2018 року по 29 березня 2020 включно з фіксованою відсотковою ставкою 0,12 % річних. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом зазначається, що згідно ст. 509 ч. 1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1055 ч. 1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч. 2 ЦК України судом звернуто увагу на наступне. Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору. Крім того, згідно із ст. 11 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Одною з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). У силу ст. 627 ч.1 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з\~п.\~11\~заяви позичальника\~зазначено,\~що сукупна\~вартість кредиту\~з урахуванням\~вартості усіх\~супутніх послуг\~зазначена в\~Довідці про\~умови кредитування,\~яка є\~невід`ємною\~частиною заяви\~позичальника. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів за цією заявою здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що зазначені в Заяві та відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним Додатком до цієї Заяви. Згідно з\~п.\~12\~Заяви позичальника\~зазначено,\~що згідно\~з ст.\~212,\~611,\~651\~ЦК України\~при порушенні\~позичальником строків\~погашення заборгованості,\~зазначених у\~заяві,\~умовах та\~правилах понад\~210\~дні,\~щодо зобов`язань\~строк яких\~не настав,\~Сторони узгодили,\~що терміном\~повернення кредиту\~вважається 211\~день з\~моменту виникнення\~порушення. Заборгованість за Кредитом починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. Згідно з п. 14 Заяви Позичальника встановлено, що при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у Умовах та правилах за кожний день прострочки. Згідно з Графіком погашення кредиту за договором ANW2F7163050023294 від 30 березня 2018 року встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,07%від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. За умовами договору було встановлено, що позичальник має щомісячно вносити платіж до 28 числа кожного місяця у розмірі 2 498 грн. за 10 місяців. Мінімальний платіж становить 1041,90 гривень на місяць. Проте, згідно з квитанцією ПАТ «А-Банк», зокрема, 31 січня 2018 року [PERSON] було сплачено 2\~498,00 гривень на користь банку для погашення кредиту. Так, при зверненні 06 лютого 2019 року до банку для отримання довідки про відсутність заборгованості по кредиту, та повне його погашення, [PERSON] була повідомлена про те, що у зв`язку з затримкою останньої оплати кредиту на 3 дні вона повинна оплатити банку ще 873,14 грн. комісії, що у графіку погашення кредиту зазначено у розділі «Платежі за додаткові та супутні послуги банку, в тому числі інші послуги банку (щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту). Так, указана сума була сплачена на користь банку позивачем, що підтверджується квитанцією, що міститься у матеріалах справи. Як зазначає позивач, такі вимоги банку є фактично несправедливими умовами договору, незрозумілою оплатою невідомо за які послуги, коли сам банк фактично не надає їй будь-яких додаткових та супутніх послуг. Але, слід звернути увагу, що відповідно до укладеного договору, а саме п. 5 заяви позичальника щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає 874,00 гривні. Як убачається із укладеного договору між сторонами, при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання, передбаченим ст. 634 Цивільного кодексу. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифам. Так, відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У даному випадку Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Виходячи із зазначеного твердження суд дійшов висновку, що [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування до укладення договору належним чином. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, після погодження усіх його положень, та є чинним. Між тим, Пленум ВСУ в своїй постанові від 06 листопада 2009 року №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 23 зазначає: «Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин. має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Стверджуючи про наявність з боку відповідача при укладенні кредитного договору під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, позивач не довів, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, а також нею не було надано доказів спроб зі сторони Банку відібрання житла в рахунок погашення утвореної заборгованості. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). У процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним пункту договору та стягнення відповідної сплаченої суми [PERSON] на користь банку.

Outcome: dismissed