Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що у зв'язку порушенням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором №DNH4KS82030685 від 25.07.2006 року виникла заборгованість, яка за вирахуванням суми, яка була стягнута рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14.05.2014 року станом на 30.11.2016 року становить 57 025,57 грн., з яких: 7 855,72 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 49 169,85 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку і просив стягнути банк з відповідачки. Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту №DNH4KS82030685 від 25.07.2006 року, а саме: заборгованість за відсотками за користування кредитом 7855,72 грн., 3500 грн. пені та судові витрати в розмірі 1600 грн. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині частково задоволених вимог (пені) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачки пеню у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. За доводами заявника, суд при ухваленні рішення зазначив про можливість зменшення розміру пені, прийнявши до уваги ч.3 ст.551 ЦК України, але не вказав підстави прийнятого рішення, оскільки в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, наприклад, скрутне матеріальне становище [PERSON] Також заявник вказує на те, що сума основної заборгованості складається із суми кредиту (тіла кредиту та відсотків, нарахованих за користування кредитом), тому суд повинен був зменшити розмір пені щонайменше до 11 170,37 грн. (3314,65 грн. тіла кредиту + 7 855,72 грн. нарахованих відсотків) та, на думку заявника, відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України неустойка за порушення зобов'язання підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам частково не відповідає рішення суду. Частково задовольняючи позов та зменшуючи розмір пені до 3500 грн., суд першої інстанції виходив з принципу справедливості, добросовісності, розумності, вимог ч.3 ст.551 ЦК України, рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року (справа №1-12/2013) та того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, часткову сплату [PERSON] боргу, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, стягнення пені за рішенням суду від 14 травня 2014 року Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може апеляційний суд. В іншій частині рішення суду першої інстанції заявником не оскаржується, а тому в силу ч.1 ст.303 ЦПК України не переглядається. Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KS82030685, за яким остання отримала кредит в розмірі 11 949,87 грн. зі сплатою 25,08% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 432,48 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором №DNH4KS82030685 від 25.07.2006 року належним чином не виконує. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року скасовано рішення Куликівського районного суду від 24 березня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту №DNH4KS82030685 від 25.07.2006 року в сумі 30 053,76 грн., з яких: 3 314,65 грн. заборгованість за кредитом, 23 739,11 грн. заборгованість по процентах за кредитом, 3 000 грн. неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14). Як роз'яснено в п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З матеріалів справи вбачається, що за розрахунком позивача заборгованість по пені за кредитним договором №DNH4KS82030685 від 25.07.2006 року з врахуванням вже стягнутої за рішенням суду від 14 травня 2014 року неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 3 000 грн. станом на 30.11.2016 року становить 49 169,85 грн., що значно перевищує розмір збитків, понесених банком внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідачки заборгованості по пені, однак не погоджується з розміром пені, який визначений судом першої інстанції до стягнення. Розглядаючи спір, суд першої інстанції ґрунтовно вважав за можливе зменшити розмір неустойки, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків та врахував при цьому часткову сплату відповідачкою боргу, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, стягнення пені за рішенням суду від 14.05.2014 року, проте колегія суддів вважає, що судом безпідставно зменшено її розмір до 3500 грн., оскільки нараховані позивачем 7 855,72 грн. відсотки вважаються збитками, які підлягають врахуванню при визначенні розміру пені. Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність збільшення розміру стягнутого судом розміру пені до існуючої у відповідачки заборгованості за кредитом, а саме до 11 170,37 грн. Не приймаються до уваги доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК, які б підтверджували скрутне матеріальне становища відповідачки чи інші підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню не через скрутне становище відповідачки, а із матеріалів справи явно вбачається, що розмір пені перевищує розмір збитків, а також враховано часткову сплату боргу, відсутність негативних наслідків для банку через прострочення виконання зобов'язання та стягнення пені за рішенням суду від 14.05.2014 року. Доводи заявника про неможливість зменшення пені, з посиланням на ч.1 ст.624 ЦК України є помилковими, оскільки зазначеною нормою матеріального права не заборонено застосування ч.3 ст.551 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне змінити заочне рішення суду першої інстанції, збільшивши стягнутий судом розмір пені з 3500 грн. до 11170 грн. 37 коп.. В іншій частині рішення суду першої інстанції заявником не оскаржувалося, а тому в силу вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПривтаБанк» підлягає стягненню 390 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку.

Outcome: partial