Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . За своє життя спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її троє дітей - позивач, її рідна сестра [PERSON] та рідний брат [PERSON] . Проте, позивач вважає, що ані сестра, ані брат, хоча і були зареєстровані у будинку на день смерті матері, проте спадщину після неї не прийняли, оскільки фактично з 1975 року в спадковому будинку не проживали, ніяких витрат по його утриманню чи обслуговуванню не здійснювали. Крім того, [PERSON] не може підтвердити родинні стосунки із [PERSON] . Позивач досі проживає в спадковому будинку, обслуговує його та несе витрати на його утримання. Після смерті брата [PERSON] спадкоємцями є його діти - [PERSON] та [PERSON] , відповідачі по справі, які спадщину не прийняли, не претендували на неї та не оформлювали. 19.12.2018 позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте 03.01.2019 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок і прийняття спадщини іншими спадкоємцями. З урахуванням викладеного, позивач звернулася до суду і просила суд визнати в порядку спадкування за законом за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , який складається з: А-1 - житловий будинок, літ.а-1 - прибудова, літ.а1-1 - веранда, літ.Б - гараж, літ. В - душ, літ. Г - убиральня, літ.Д - сарай, №№1-3-споруди, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року прийнято справу до розгляду та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.30). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року в порядку забезпечення доказів витребувано з Четвертої дніпровської нотаріальної контори копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.30). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.70). 23 травня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема зазначила, що після смерті матері [PERSON] вона одна фактично прийнята спадщину, оскільки її рідна сестра та рідний брат - [PERSON] та [PERSON] хоча і були зареєстровані у спадковому будинку, проте в ньому не проживали, а тому є такими, що спадщину не прийняли. Крім того, після смерті брата [PERSON] його діти [PERSON] та [PERSON] спадщину після батька не приймали. Позивач досі проживає у спадковому будинку, одна утримує його, а тому вважає, що успадкувала будинок в цілому. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що спадковий будинок після смерті [PERSON] належить тітці - [PERSON] Її батько [PERSON] не оформлював спадкових прав після смерті матері, як і вона з братом не оформлювала спадкових прав після смерті батька. На момент смерті [PERSON] був зареєстрованим та проживав зі своєю сестрою - [PERSON] Весь час після смерті бабусі [PERSON] будинок утримувала і утримує [PERSON] а тому будинок повинен належати їй. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. Зокрема зазначила, що вона також піклувалася про матір [PERSON] , допомагала їй, після смерті матері надавала сестрі [PERSON] грошові кошти на утримання будинку. Після смерті матері, вона усно зверталася до нотаріальної контори, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї не було правовстановлюючих документів, а також документів, які підтверджують родинні стосунки з померлою. Вона ніколи не втрачала інтерес до спадкового будинку, намагалася його утримувати, там були наявні її речі, поки донька [PERSON] не переїхала проживати в цей будинок. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з прохання слухати справи у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як роз`яснив у п.1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 561 ЦК УРСР та п.112 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (549 ЦК УРСР ). Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , який на момент смерті належав спадкодавцеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.12.1964, посвідченого нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори та зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації (а.с.8-9). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини ніхто не подавав. Довідкою Голови квартального комітету №12 від 10 грудня 2018 року підтверджується, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку [ADDRESS] , були прописані та фактично проживали - син [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] Цією ж довідкою визначено, що [PERSON] з лютого 1975року по квітень 1996 року фактично не проживав у будинку, а [PERSON] - з березня 1975 року по теперішній час в будинку фактично не проживає (а.с.11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду пояснення, проте, що із [PERSON] проживала лише [PERSON] , яка і після смерті матері залишилася проживати у спадковому будинку і утримувати його. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] з 1986 року, яка є донькою [PERSON] , і часто бувала у них вдома. При цьому, [PERSON] деякий час проживав перед своєю смертю у будинку [ADDRESS] , а [PERSON] ніколи не проживала у будинку. Аналогічні пояснення надала і свідок [PERSON] Свідок [PERSON] є сусідкою [PERSON] з 2003 року і в будинку [ADDRESS] з цього часу бачила лише останню і її сім`ю. Водночас, в матеріали справи надано акти обстеження житлових умов заявника [PERSON] від 24.09.1987 та 07.02.1996, згідно яких саме будинок [ADDRESS] є місцем обстеження, як і місцем проживання [PERSON] та її сім`ї (а.с.39-40, 41-42), а також довідку, яка містить відомості з домової книги про склад сім`ї та прописку (а.с.43). Заперечуючи фактичне отримання спадщини після смерті [PERSON] , позивач не усунула розбіжності у досліджених судом доказах, а також не надала докази, що [PERSON] та [PERSON] були визнані судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , або такими, що усунено від спадщини після померлої [PERSON] . Суд також не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] , що оскільки вона утримувала і утримує спадковий будинок, то єдиним спадкоємцем, оскільки це не є підставою одноособового отримання спадщини, проте позивач не позбавлена права вирішити питання стягнення витрат на утримання в іншому судовому провадженні при наявності у неї відповідних доказів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що після померлої [PERSON] фактично спадщину отримали її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, кожний по 1/3 частці житлового будинку з господарським спорудами [ADDRESS] . Посилання позивача [PERSON] у суді також на ту обставину, що після померлого [PERSON] його діти - [PERSON] та [PERSON] спадщину не отримали, ніколи не заперечували, що саме вона проживає і утримує будинок [ADDRESS] , про що не заперечувала і відповідач [PERSON] у суді, а отже його частку спадкує вона, суд не може взяти до уваги з огляду на таке. Так, ст.554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Судом встановлено і не заперечується сторонами по справі, що після [PERSON] спадщину ніхто не отримав. За таких обставин, можуть бути порушені права держави в особі територіальної громади, яка відповідачем по справі позивачем не визначена. Водночас дана обставина не позбавляє сторін права на вирішення цього питання у встановлений законом спосіб. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , а саме слід визнати за нею право власності після [PERSON] померлої [INFO] , на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , який складається з: А-1 - житловий будинок, літ.а-1 - прибудова, літ.а1-1 - веранда, літ.Б - гараж, літ. В - душ, літ. Г - убиральня, літ.Д - сарай, №№1-3-споруди, загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. Враховуючи результат розгляду справи, вимоги ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі по 309 грн. 90 коп. з кожного.

Outcome: partial