Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про захист прав споживачів, виплату компенсації та відшкодування шкоди. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь [PERSON] : - суму компенсації за скасування рейсу у розмірі 250 Євро, що станом на дату подання позову становить 6 615,83 гривень; - вартість невикористаної частини квитка у розмірі 3 882,40 гривень, з яких вартість квитка - 844,00 гривень, пеня за порушення зобов`язання - 3 038,40 гривень; -суму збитків у розмірі 450,00 гривень; - немайнову (моральну шкоду) в розмірі 6 000,00 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 07 вересня 2019 року [PERSON] придбала через сайт агенції TIKETS.UA електронний квиток за № 566-2406697904 на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Краків-Київ-Харків рейсами МАУ PS928/023 на дату вильоту 27.10.2019 року. 27 жовтня 2019 року рейс PS928 Краків-Київ був затриманий в аеропорту вильоту. Затримка сталася у зв`язку з пізнім прибуттям літака з попереднього рейсу. Зазначені погодні умови зумовили затримку вильоту рейсу РS927 Київ-Краків, що у подальшому, стало причиною затримки вильоту з Кракова рейсу РS928 Краків-Київ. Таким чином, МАУ відмовило Пасажирці у перевезенні рейсом РS023 Київ-Харків, шляхом неналежного виконання договору перевезення і неможливості вчасно доставити Пасажирку в Київ для пересадки на наступний рейс. У зв`язку з порушенням МАУ зобов`язання за Договором повітряного перевезення та відмовою у перевезенні, Пасажирка отримала право на Компенсацію, повернення вартості невикористаного квитка, а також на відшкодування збитків та моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-777 від 14 вересня 2020 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв`язку із наданням судді Кондратенко О.О. відпустки по вагітності та пологам. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року справу було прийнято до провадження судді Фролової І.В., призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 23 листопада 2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про продовження процесуального строку від Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», відповідно до якого просили суд продовжити строк для подання відзиву до 31 грудня 2020 року. 25 листопада 2020 року на електронну адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, та просили суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь [PERSON] : - суму компенсації за скасування рейсу у розмірі 250 Євро, що станом на дату подання позову становить 6 615,83 гривень; - вартість невикористаної частини квитка у розмірі 10 668,16 гривень, з яких вартість квитка - 844,00 гривень, пеня за порушення зобов`язання - 9 824,16 гривень; -суму збитків у розмірі 450,00 гривень; - немайнову (моральну шкоду) в розмірі 6 000,00 гривень. У судовому засіданні, яке відбулося 26 листопада 2020 року було задоволено клопотання відповідача про продовження процесуального строку, а також клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог. 29 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за відмову у перевезенні у сумі 250 євро; стягнення штрафних санкцій(пені) за порушення зобов`язання у сумі 9 824,16 грн.; відшкодування моральної шкоди у сумі 6 000 грн. В решті позовних вимог - позов задовольнити, а саме стягнути з МАУ на користь [PERSON] 610,40 грн. за невикористану частину авіаквитка на маршруті Київ- Харків та 450,00 грн. відшкодування понесених матеріальних витрат на придбання квитка на автобусне-перевезення за маршрутом Київ-Харків. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував, зауважив, що у своєму відзиві відповідач частково визнали позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши обставини справи, судом було встановлено наступне. 07 вересня 2019 року [PERSON] придбала через сайт агенції TIKETS.UA електронний квиток за № 566-2406697904 на ім`я [PERSON] на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Краків-Київ-Харків рейсами МАУ PS928/023 на дату вильоту 27.10.2019 року. Придбавши електронний авіаквиток позивачка уклала з відповідачем Договір міжнародного повітряного перевезення за Правилами авіакомпанії МАУ. 27 жовтня 2019 року рейс PS928 Краків-Київ був затриманий в аеропорту вильоту. Затримка сталася у зв`язку з пізнім прибуттям літака з попереднього рейсу. Зазначений факт підтверджується роздруківкою з архівних баз даних авіакомпанії МАУ щодо виконання рейсів. Вбачається, що у графі «причина затримки рейсу» зазначений код 93. У відповідності до Стандартних кодів ІАТА щодо затримки рейсів (Standard IATA Delay Codes (АНМ730)), код 93 означає «пізнє прибуття літака з іншого рейсу або попереднього сектора». У свою чергу, рейс РS927 Київ-Краків був затриманий у зв`язку з несприятливими для вильоту погодними умовами. 27 жовтня 2019 року в аеропорту «Бориспіль» була «мряка (незамерзаюча) або снігові зерна, не мають зливовий характер». Зазначені погодні умови зумовили затримку вильоту рейсу РS927 Київ-Краків, що у подальшому, стало причиною затримки вильоту з Кракова рейсу РS928 Краків-Київ. Отже, рейс РS928 Краків-Київ був виконаний з запізненням, яке в аеропорту прильоту склало 02 год.33хв. В аеропорт «Бориспіль» літак прибув о 18:58 (UTС), тобто о 20:58 за місцевим часом. Як зазначалося вище, після прибуття до аеропорту «Бориспіль», позивачка мала вилетіти рейсом РS023 за маршрутом Київ-Харків, час вильоту якого за розкладом складав 19:30 за місцевим часом. У зв`язку з запізненням рейсу РS928 Краків-Київ, [PERSON] втратила можливість скористатися рейсом РS023 Київ-Харків. У зв`язку з втратою можливості скористатися стикувальним рейсом Київ-Харків, позивачці було безкоштовно переоформлено квиток на найближчий рейс РS025 за маршрутом Київ-Харків на 28.10.2019 на 15:30. У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що запропонований рейс її не влаштовував, тому вона скористалася альтернативним перевезенням, а саме: придбала квиток на автобусне перевезення за маршрутом Київ-Харків. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка мас право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Положеннями пункту 2 глави 1 розділу III Правил встановлено, що укладення договору повітряного перевезення та його умови підтверджуються квитком, який видається пасажиру авіаперевізником або агентом з продажу. В той же час з пункту 3 глави 1 розділу III Правил випливає, що квиток надає право пасажиру, зазначеному у квитку, на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує авіаперевізника здійснити перевезення пасажира і його багажу та надати інші послуги відповідно до договору повітряного перевезення Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Маршрутом-квитанцією підтверджується, що Пасажирка належним чином виконала свої зобов`язання за Договором перевезення і сплатила встановлену за проїзд плату, а також виконала інші умови для початку подорожі та для належного виконання зобов`язання зі сторони МАУ. Одночасно з цим, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до положень розділу XIV Авіаційних правил, п. 16.1 та 16.3 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. Авіаперевізник повинен ужити всіх необхідних заходів для уникнення затримки повітряного перевезення пасажирів і багажу. У разі виникнення надзвичайних обставин авіаперевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання. У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання. У відповідності до п. 6 розділу 1 Авіаційних правил, надзвичайними визнаються обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Регламент (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 «Про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів», передбачає: п. 14) як і в рамках Монреальської конвенції (995_594) зобов`язання фактичних авіаперевізників повинні бути обмежені або фактичні авіаперевізники повинні звільнятися від відповідальності, якщо подія викликана надзвичайними обставинами, яких неможливо було б уникнути навіть у випадку прийняття всіх розумних заходів. Подібні обставини, зокрема, можуть виникати у випадках політичної нестабільності, метеорологічних умов, несумісних з виконанням відповідного авіарейсу, ризиків, пов`язаних з безпекою, непередбачених несправностей, здатних вплинути на безпеку авіарейсу, а також страйків, які впливають на роботу фактичного авіаперевізника. Матеріалами справи встановлено, що затримка виконання рейсів РS927/928 Київ-Краків-Київ сталася за надзвичайних обставин, які перешкоджали безпечному подальшому виконанню польоту, і які знаходилися поза зоною контролю перевізника. У відповідності до розд. ХVІІІ глави 2 п.1 Авіаційних правил, п.п.20.2.1, 20.2.2 Правил повітряних перевезень МАУ, примусове повернення коштів або перебронювання без застосування штрафних санкцій здійснюється у випадку незабезпечення авіаперевізником стикування з рейсом, на який пасажир має підтверджене бронювання і який зазначений у тому самому квитку, що і попередній. Перебронювання на інший рейс у разі запізнення пасажира на рейс, на який він має підтверджене бронювання, через запізнення прибуття попереднього рейсу, здійснюється без штрафних санкцій. Пунктом 2 вищевказаної глави передбачено, що у разі примусового повернення, сума коштів, що повертається пасажиру у разі, якщо було використано будь-яку частину квитка має відповідати сумі, що дорівнює тарифу за невикористану частину перевезення в один бік та невикористані державні збори, податки, аеропортові збори (такси) і невикористані збори (такси) авіаперевізника від місця, де сталася відмова від перевезення, до місця призначення. Міжнародним договором України - ст. 29 Монреальської конвенції-1999 (Підстави для позову) встановлено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Зазначена норма Монрельської конвенції щодо здійснення виплат тільки доведених фактичних збитків пасажиром відображена в п. 28.1.1 Правил повітряних перевезень МАУ, відповідно до якого відповідальність авіакомпанії не може перевищувати розміру фактичної шкоди, заподіяної пасажиру, яка у будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажиром. Таким чином, на підставі Монреальської конвенції-1999 та згідно з Правилами повітряних перевезень МАУ. авіакомпанія відповідає за неналежне перевезення лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажиром. Оскільки Позивачка не дісталася кінцевого пункту, а її шлях обірвався на середині маршруту, вона отримала право на відшкодування коштів за невикористану частину квитка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 ПК України крім винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: - відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками..., за невикористану частину квитка; - зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. Оскільки адекватного альтернативного рейсу МАУ не запропонувало, а до кінцевого пункту призначення Пасажирка діставалася самостійно - МАУ було зобов`язане повернути кошти за невикористану частину квитка. Оскільки вартість квитка становила 1 688,00 (одна тисяча шістсот вісімдесят вісім грн. 00 коп.) гривень, а також зважаючи на відстань між початковою і кінцевою точкою маршруту, вартість невикористаної частини квитка, яку мало повернути МАУ, у відповідності до п.2 глави 2 п.1 Авіаційних правил та розрахунку авіакомпанії МАУ, складає 610,40 грн.(511,00 грн. - тариф, 99,40 грн. - такси та збори). Також на користь позивачки слід стягнути кошти на відшкодування вартості автобусного перевезення на маршруті Київ-Харків в сумі 450,00 грн. Судом також враховано, що відповідачем було визнано позовні вимоги в цій частині. Щодо компенсації за відмову у перевезенні, суд зауважує наступне. Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). В той же час, згідно з частиною п`ятою статті 104 ПК України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник мас виплатити їм компенсацію у таких розмірах: - 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; - 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; - 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Крім того, у своїй Постанові від 17 вересня 2018 року у справі №761/46018/16-ц, Верховний Суд зазначив наступне: «Для того, щоб мала місце відмова у перевезенні має існувати декілька обставин: рейс виконується за розкладом; позивачі вчасно прибули для посадки на рейс; іншим пасажирам надано можливість скористатися рейсом; позивачам відмовлено у праві скористатися рейсом з підстав, які знаходяться під контролем перевізника.». У зв`язку з викладеним суд зауважує, що посилання позивачки у позовній заяві на відмову авіакомпанії у перевезенні не підтверджується матеріалами справи. Вбачається, що, фактично, мала місце втрата стикування з рейсом, на який позивачка мала підтверджене бронювання і який був зазначений у авіаквитку. Відповідальність авіакомпанії за таку втрату немає відношення до відмови у перевезенні. Відмова у перевезенні може мати місце за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений у відповідних проїзних документах (глава 1 розд. ХV Авіаційних правил, п. 17.1.1 Правил МАУ). Позивачка мала підтверджене бронювання на рейс РS023 Київ-Харків, однак не була присутня під час реєстрації та виходу на вказаний рейс. Отже, авіакомпанія не могла та не відмовляла позивачці у перевезенні, вона не могла скористатися цим перевезенням з інших зазначених вище підстав. За таких обставин, стягнення компенсації за відмову у перевезенні є неможливою у зв`язку з відсутністю правових підстав. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 101 ПК України встановлено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України. При цьому положеннями статті 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяння шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь- якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Частиною 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори підлягають застосуванню при розгляді справ судами. За вимогами п. 2 цієї Постанови, спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, законодавством, що регулює такі зобов`язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, згідно п. 5 вказаної Постанови ВС України суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановити, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Позиція Верховного Суду України в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ґрунтується на тому, що якщо в спеціалізованому законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, прямо та безпосередньо не вказано про можливість відшкодування моральної шкоди, то в такому разі моральна шкода не підлягає відшкодуванню. При ньому, ні Повітряний кодекс України, ні Варшавська Конвеннія-1929 року, ні Монреальська Конвенція 1999, ні Правила перевізника, ні Умови договору на міжнародне повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди повітряним перевізником. Наведені висновки підтверджуються і позиціями, які викладені у постанові Верховного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 761/46018/16-ц. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями Цивільного Кодексу та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Отже, ратифіковані Україною міжнародні договори щодо міжнародних авіаперевезень (Варшавська конвенція і Монреальська конвенція), Повітряний Кодекс України, Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, не передбачають відповідальності за спричинення моральної шкоди. Зазначені нормативно-правові акти передбачають відповідальність перевізника лише за доведені прямі збитки. Відповідно, ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо права відповідача на відшкодування моральної шкоди також не поширюється на спірні правовідносини, оскільки в цій частині дане питання врегульовано вищенаведеними актами, зокрема Конвенцією, яка не передбачає можливості для пасажира права вимагати відшкодування моральної шкоди, так само як і не покладає на перевізника обов`язку надати таке відшкодування. У зв`язку з викладеним позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральних збитків не підлягає задоволенню. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких підстав суд доходить висновку, що позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про захист прав споживачів, виплату компенсації та відшкодування шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 15, 16, 509, 526, 629, 910, 920 ЦК України, ст. ст. 101, 104 ПК України, положень Монреальської конвенції, з урахуванням постанови Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі №761/46018/16-ц, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial