Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У лютому 2016 року Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про збільшення позовних вимог просив суд: - визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 26.02.2015 року № 246 у зв`язку з його фіктивністю; - у рахунок погашення частини заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року № 370/1226/15 звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом передачі у власність ФОП [PERSON] та визнання за ФОП [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 20.02.2015 року № 133 у зв`язку з його фіктивністю; - у рахунок погашення частини заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2014 року № 370/1226/15, що становить 12 542 189 грн., звернути стягнення на квартири: [ADDRESS] - загальна площа 330,40 кв.м., № 5 - загальна площа 294,0 кв.м. та [ADDRESS] шляхом передачі у власність СПД ФОП [PERSON] та визнання за ФОП [PERSON] права власності на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог, Суб`єкт підприємницької діяльності - ФОП [PERSON] зазначає, що договір дарування квартири [ADDRESS] , та договір дарування квартири [ADDRESS] від 20.02.2015 року № 133, є недійсними у зв`язку із їх фіктивністю, оскільки на час укладання фіктивних договорів дарування квартир [PERSON] було відомо про наявність невиконаного договірного грошового зобов`язання, та відповідно є відкрите виконавче провадження про примусове стягнення грошових коштів на виконання рішення суду. Та оскільки [PERSON] не виконував грошові зобов`язання, з метою домогтися реального виконання боржником своїх зобов`язань, позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивачем до суду були подані додаткові пояснення щодо позову, зокрема від 14.04.2017 року, 18.12.2017 року, 19.03.2018 року, 19.11.2018, 22.11.2019 у яких останній посилався на судовий розгляд у справі 370/1226/15-ц за його позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, яка перебувала у провадженні Макарівського районного суду Київської області. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року про стягнення грошових коштів, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, про стягнення з [PERSON] на користь позивача: грошові кошти у розмірі 7 980 00 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330; як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491; 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. На підставі вказаного рішення суду Макарівським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду, та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Наконечним І.М. винесена постанова від 14.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 55989291 та постанова про арешт майна боржника та звернення стягнення на майно боржника та 15.03.2018 р. [PERSON] був внесений до Єдиного реєстру боржників. Не визнаючи позов представником відповідача подано до суду заперечення на позовну заяву, у якій відповідач зазначає, що у договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» № 1491 укладеного між [PERSON] та [PERSON] не має пункту про те, що у разі невиконання умов договору [PERSON] мав би розрахуватись належним йому на праві власності майном. Тому, підстав для задоволення позову не має. Також, до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] - адвокатом Грушко О.О, в якому відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, та зазначає наступне. З приводу стягнення заборгованості з [PERSON] за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» вже є судове рішення, яким позов ФОП [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Відповідачем виконується рішення суду у справі № 370/1226/15-ц щодо стягнення з нього на користь позивача коштів, в межах виконавчого провадження № 55989291, шляхом утримання відповідних сум із заробітної плати відповідача, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Тому відповідач вважає, що вимога позивача про переведення права власності на нерухому майне, яке не належить, та на момент подання позовної заяви не належало відповідачу, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, не підлягає задоволенню та просить відмовити у задоволенні позову. 13.10.2020 року представником відповідача адвокатом Грушко О.О. до суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, документів, а саме копії ухвали Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року, залишену в силі постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року, якою задоволено заяву [PERSON] про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Та визнано виконавчі листи видані Макарівським районним судом м. Києва на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року таким, що не підлягають виконанню. Оскільки, відповідно до заяви [PERSON] про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року, на момент укладання Договору відступлення між [PERSON] та ФОП [PERSON] заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330 та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення з [PERSON] заборгованості взагалі не існувало. Третя особа [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву про стягнення (повернення) частини боргу, у якому не погоджується із вимогами позивача та зазначає, що позовні вимоги позивач не підлягають задоволенню, тому що, законодавством не передбачено такий спосіб захисту як переведення права власності в порядку погашення заборгованості, а питання щодо передачі стягувачу майна боржника вирішуються на стадії виконання судового рішення щодо погашення заборгованості. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2017 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення частини боргу відмовлено. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2018 року, апеляційну скаргу задоволено, ухвалу від 26.05.2017 року скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року справу прийнято до провадження судді та вирішено проводити розгляд справи за правилами позовного (загального) провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та справа призначена до судового розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року, скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року про зупинення провадження у цивільній справі № 757/64000/16-ц до розгляду касаційною інстанцією заяви [PERSON] , про перегляд за нововиявленими обставинами цивільної справи № 370/1226/15-ц, на направлено справу для продовження розгляду справи. Ухвалою Печерського районного суду від 18.02.2020 року, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, 17.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла». Продаж цієї частки у розмірі 40 %, вчинено за 8 000 000, 00 грн., які [PERSON] , зобов`язався сплатити [PERSON] протягом 60 календарних днів з моменту укладання та підписання договору, а [PERSON] зобов`язався прийняти грошові кошти, про що свідчать підписи сторін на договорі. Проте, [PERSON] не виконав належним чином свої зобов`язання, передбачені договором. 05.05.2015 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла». ФОП [PERSON] звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення (повернення) грошових коштів у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла». Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року позов [PERSON] - ФО СПД до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів - задоволено. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язання за договором поруки. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] та [PERSON] на користь СПД ФО - [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] та [PERSON] на користь СПД ФО [PERSON] як відшкодування збитків спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491.Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] та [PERSON] на користь СПД ФО [PERSON] 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] - ФО СПД 3 683, 23 грн. судових витрат. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , ФО СПД [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Камілла», відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі недійсним, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі № 370/1226/15-ц, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.029.2016 року про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Відповідно до якого, стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] грошові коти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь СПД ФО [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь СПД ФО [PERSON] , як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 00 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину до договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь СПД ФО [PERSON] 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі № 1491. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] на 1841, 61 грн., за кожного судових витрат. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відмовлено. В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року, залишено без змін. Постановою Верховного суду від 25.04.2018 року у справі № 370/1226/15 рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.10.2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, залишено без змін. Та поновлено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року. На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі № 370/1226/15-ц, Макарівським районним судом Київської області було видано три виконавчі листи. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Наконечним І.М. відкрито виконавчі провадження № 55989291, № 57575997та № 59353196 які в подальшому були об`єднані у зведе виконавче провадження № 57576813. Та приватним виконавцем вчинялись всі передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» дії спрямовані на виконання рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року, за заявою [PERSON] виконавчі листи від 01.03.2018 року видані Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з громадянина Респібліки Білорусь [PERSON] на користь СПД - ФОП [PERSON] грошових коштів у розмірі 7 980 000, 00 грн, грошових коштів у розмірі 4 192 00, 00 грн. та грошових коштів у розмірі 370 189, 39 грн., визнано такими, що підлягають виконанню. Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог 17.12.2014 року [PERSON] письмово просить у [PERSON] зарахувати зустрічні однорідні вимоги які вони мають один перед одним, тобто буквально - врахувати передану частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» у якості часткової виплати заборгованості, яка виникла у [PERSON] перед [PERSON] . У частині четвертій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Вирішуючи цей спір, суд враховує, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). За приписами частини першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року в межах справи № 370/1226/15-ц, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020року, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року, на момент укладання Договору відступлення між [PERSON] та ФОП [PERSON] заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330 та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення з [PERSON] , заборгованості взагалі не існувало. Судом визнано виконавчі листи видані від 01.03.2018 року, видані Макарівським районним судом у Київській області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з громадянина Республіки Білорусь [PERSON] на користь СПД-ФОП [PERSON] грошових коштів, такими, що підлягають виконанню. Враховуючи, що предметом спору у даній справі, є стягнення частини боргу, шляхом визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 26.02.2015 року № 246 та договору дарування квартири [ADDRESS] від 20.02.2015 року № 133 у зв`язку з їх фіктивністю, та він фактично відсутній, у зв`язку з не існуванням заборгованості взагалі, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача. Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову про визнання недійсними правочинів. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Вимоги позову які ґрунтувались на невиконаному грошовому зобов`язанні [PERSON] , та які стали підставою для пред`явлення позову про визнання правочинів недійсним, не знайшли підтвердження в наданих сторонами доказах по справі, тому суд відмовляє у їх задоволенні. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed