Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом Обслуговуючого кооперативу «Мандриківська 127» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 13 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у цій справі, в якій просив стягнути на його користь з відповідача судові витрати в розмірі 5000 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної\~позовної вимоги,\~з приводу\~якої сторони\~подавали докази\~і давали\~пояснення,\~не ухвалено\~рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не\~вирішено питання\~про судові\~витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Аналізуючи вимоги\~статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій\~статті 270 ЦПК України\~підстав. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. 05 листопада 2019 року від представника відповідача адвоката Борисенко Р.Ю. надійшла заява про стягнення з позивача на користь відповідача всіх судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог. Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Стаття 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Оскільки у задоволенні позовних вимог ОК «Мандриківська\~127»\~до [PERSON] \~було відмовлено,\~стороною відповідача\~заявлено простягнення з позивача судових витрат, а в матеріалах справи наявні докази фактичного понесення відповідачем у справі витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (том 2 а.с. 10-12), суд приходить до висновку про можливість стягнення з позивача на користь позивача цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved