Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

У позовній заяві зазначено, що 16 липня 1988 року було зареєстровано шлюб між сторонами у Подільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за актовим записом № 226. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 09.11.2005 року був придбаний жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бесараб А.О. за реєстром № 1465. На теперішній час шлюбні відносини з відповідачем припинилися та виник спір щодо розподілу спільного майна, а саме вищевказаного будинку. Відповідачка заявила щодо продажу будинку та на підтвердження своїх намірів надала довіреність іншій особі на право продажу всього будинку, відмовляючись від добровільного розподілу будинку, незважаючи на всі його прохання. Договору про роздільну власність не існує. Оцінка вартості будинку згідно витягу зі звіту про оцінку нерухомого майна складає 196803,00 грн. Вартість Ѕ частини будинку складає 98401,50 грн. Тому, [PERSON] просить розділити спільне майно подружжя, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому Ѕ частину вищевказаного будинку. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а/с 40, 45а, 60) у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву не надала. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За ухвалою судді від 22.02.2019 р. у справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до ухвали суду від 13.06.2019 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами 16.07.1988 було укладено шлюб. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 22.01.2019, актовий запис № 226 (а.с. 27). Після шлюбу, 09.11.2005 р. [PERSON] на підставі посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О. договору купівлі-продажу житлового будинку, придбала житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 77,1 м2, у тому числі житловою - 48,1 м2 (а.с. 6). Право власності на вказане жиле приміщення зареєстровано за позивачкою [PERSON] , про що свідчить відповідний витяг № 1710718 від 09.11.2005, виданий приватним нотаріусом Бесараб А.О. (а.с. 7). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 26.06.2005 р. РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації», замовником технічного паспорту є [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до витягу зі звіту про оцінку нерухомого майна від 08.02.2019 р. вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , становить 196 803 грн. (а.с. 11-21). Отже, судом встановлено, що спірний будинок був придбаний під час шлюбу сторін. За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої в шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором і на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Згідно ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір або договір про користування спірним будинком між сторонами не укладався. Отже, суд вважає, що як позивач, так і відповідачка мають право на 1/2 ідеальну частку спірного будинку незалежно від того, на кого з подружжя було оформлено правовстановлюючий документ. Таким чином, заявлені вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Беручи до уваги позицію позивача щодо розподілу понесених ним судових витрат, останні слід покласти на нього. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved