Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 22.12.1997 року, зареєстрованому на ХТБ «Ізумруд», право власності зареєстроване належним чином. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до нотаріуса, але отримав відмову, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. В зв`язку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 02.03.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 24.03.2020 року залучено до участі у справі [PERSON] , в якості співвідповідача. Ухвалою від 16.04.2020 року справу було призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, заявою від 24.03.2020 року просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Бериславської міської ради Херсонської області у судове засідання не з`явився, заявою від 19.03.2020 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, заявою від 04.05.2020 року просила розглянути справу за її відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.12.1997 року на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №3354 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.9 договору, цей договір підлягає реєстрації в БТІ. Згідно із п.10 вказаний договір, зареєстрований на товарній біржі та подальшій нотаріальній реєстрації не підлягає (а.с.11). Згідно із довідкою КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР №087481 від 28.11.2019 року, за даними інвентарної справи та документів нерухомість за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору №3354 купівлі-продажу від 22.12.1997 року, посвідченого Херсонською Товарною біржею «Ізумруд». Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виданого «Херсонським бюро технічної інвентаризації» ХОР 28.11.2019 року, власником зазначеного житлового будинку із господарськими спорудами є [PERSON] , проте документи не оформлені. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 88. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 31.05.2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м . Талди - Курган Казахстану , є рідним сином [PERSON] , що померла [INFO] . З відповіді нотаріуса від 20.01.2020 року вбачається, що за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа №65/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір№3354 купівлі-продажу від 22.12.1997 року посвідчений Херсонською Товарною біржею «Ізумруд», укладений спадкодавцем, не було посвідчено нотаріально. Згідно із матеріалами спадкової справи № 65/2019, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с.40). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положеннями ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, чинного на час набуття права власності померлою, передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України (у редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація за померлою [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року N 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839, передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. За нормами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та він правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що [PERSON] за життя на законних підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки умови договору купівлі-продажу його сторонами виконані в повному обсязі, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку даний договір з підстав недотримання нотаріальної форми не визнавався судом недійсним, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] , у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через те, що укладений спадкодавцем договір не було посвідчено нотаріально, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги повне визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved