Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 15 лютого 2016 року між нею та відповідачем, укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Привільської сільської ради, Каланчацького р-ну, Херсонської обл., актовий запис №1. 06.09.2019р., шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Каланчацького районного суду у справі №657/1538/19. За час перебування у шлюбі сторонами в інтересах сім`ї за спільні кошти та спільною працею набуто у власність транспортний засіб причіп бортовий КРД 050122, 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , ринковою вартістю 14 350 грн. В зв`язку з тим, що причіп бортовий [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] та на теперішній час знаходиться у його фактичному користуванні, спільне користування і володіння цим майном неможливе, поділ вказаного майна також неможливий, у зв`язку з чим, просить визнати причіп спільним сумісним майном та в порядку розподілу спільного майна виділити у власність відповідача транспортний засіб причіп бортовий КРД 050122, 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію. вартості майна, яка складає - 7 175,00 грн. Ухвалою судді Каланчацького районного суду Херсонської області Максимович І.В. від 15 лютого 2021 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 лютого 2021 року задоволено заяву про самовідвід судді Максимович І.В., справу направлено для повторного авторозподілу. Ухвалою судді Каланчацького районного суду Херсонської області Скригун В.В. від 01 березня 2021 року прийнято справу до провадження. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 березня 2021 року задоволено заяву про самовідвід судді Скригун В.В., справу направлено для повторного авторозподілу. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 09.03.2021 року справу передано суді Ковальчук О.В. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 09 березня 2021 року задоволено заяву про самовідвід судді Ковальчук О.В., справу направлено для повторного авторозподілу. Розпорядженням в.о. голови Каланчацького районного суду Херсонської області від 12 березня 2021 року справу направлено для розгляду до Скадовського районного суду Херсонської області. Ухвалою судді Скадовського районного суду Херсонської області Шабрацького Г.О. від 23 березня 2021 року прийнято справу до провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Частина 3 ст.368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2016 року по 06.09.2019 року (а.с.9-10). Сторонами визнано, що під час перебуванні у шлюбі ними було придбано причіп бортовий КРД 050122, 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , ринковою вартістю 14 350 грн., який було зареєстровано на відповідача [PERSON] (а.с.11,12-13). Згідно роз`яснень, даних в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, ні шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Приймаючі до уваги, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає доведеним заявлену вартість спільного майна 14350 грн. Крім того, зважаючі на позицію позивача та відповідача, суд вважає за можливе виділити у власність відповідача транспортний засіб причіп бортовий КРД 050122, та стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію вартості майна, яка складає - 7175,00 грн. (14350 * 0,5 = 7175). Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 454,00 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (908,00 х 0,5 = 454,00). Інша частина понесених позивачем витрат зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягується з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved