Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.05.2011 року у відділі ДРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 538, без надання строку для примирення. В обґрунтування позову зазначила, що 21.05.2011 року уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після народження сина сімейне життя погіршилось, відповідач влаштовував скандали, принижував позивача, вів легковажний спосіб життя, не утримував сім`ю, не цікавився розвитком сина та недопомагав позивачу по господарству. З травня 2015 року сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо і їхній шлюб існує формально. Тому [PERSON], не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просила його розірвати. Ухвалою суду від 01.03.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалою суду від 10.04.2018 року справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги, та просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності її представника. Відповідач [PERSON] також надав до суду письмову заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнав повністю, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 21.05.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 086871. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір`ю, тобто позивачем. Як випливає із змісту позовної заяви, в період шлюбного життя між сторонами виникали конфлікти та суперечки, відповідач вчиняв скандали, не утримував сім`ю, не цікавився життям спільного сина, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, та їхній шлюб існує формально. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач тривалий час, а саме із травня 2015 року не повязані спільним побутом, проживають порізно, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що позивач наполягає на припиненні шлюбу, відповідач позов визнав повністю, сторони три роки проживають порізно, шлюбних стосунків не підтримують, тому суд вважає за недоцільне надавати подружжю строк для примирення.

Outcome: approved