Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради в особі органу опіки та піклування, Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , відповідач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають. Просила суд визнати [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . 03.07.2019 року позивач в судовому засіданні змінила позовні вимоги та просили суд визнати лише [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а відносно зняття з реєстрації [PERSON] відмовилася від позовних вимог. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Гречка А.О. змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Соловйова Л.М. не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а проти зняття з реєстрації [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що він є неповнолітнім. Не з`явився представник третьої особи Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення змінених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі рішення нарсуду Ленінського району м.Полтави від 28.06.1977 року (а.с.79) та договору купівлі-продажу від 20.11.1991 року (а.с.10-11) є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та її син [PERSON] за адресою [ADDRESS] Б знаходяться на реєстраційному обліку (довідка про склад сім`ї від 05.06.2018 року (а.с.22), але фактично не проживають. Даний факт підтверджується «Актом про непроживання» від 09.11.2018 року (а.с.22) та довідкою від 09.11.2018 року (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідач [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в будинку [ADDRESS] , наявність реєстрації відповідача в домоволодінні, власником якої є позивач, порушує її права на вільне володіння та користування приватною власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Що стосується сина відповідачки - [PERSON] , [INFO] , який також зареєстрований в будинку [ADDRESS] , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Оскільки [PERSON] на день винесення рішення досяг чотирнадцяти років, то він може проживати та бути зареєстрований окремо від одного з батьків. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою.

Outcome: approved