Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що 27 липня 2011 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу мулу, що містить відходи вуглезбагачення. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] продав позивачу [PERSON] мул, що містить відходи вуглезбагачення, який знаходиться в [ADDRESS] площею 6,5 - 6,7 га), а [PERSON] оплатив та прийняв товар. Посилаючись на те, що зазначеним договором купівлі-продажу передбачено його нотаріальне посвідчення, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, просив визнати договір купівлі-продажу від 27 липня 2011 року, укладений між ним та відповідачем [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності на мул, що містить відходи вуглезбагачення, які були накопичені в [ADDRESS] площею6,5 - 6,7 га) м. Торез в загальному обсязі 248 109 тон на загальну суму 69 470,25 гривень. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 10 липня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені: визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27 липня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на мул що містить відходи вуглезбагачення, які були накопичені в [ADDRESS] площею 6,5 - 6,7 га) м. Торез в загальному обсязі 248 109 тон на загальну суму 69 470,25 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Об'єднана вантажно-транспортна компанія» (далі ТОВ «ОВТК») просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним рішенням порушені права ТОВ «ОВТК», оскільки воно є власником мулу, що містить відходи вуглезбагачення та є предметом договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року. В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ТОВ «ОВТК» Плітан А.О. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Інші сторони в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] електронною поштою надіслав заяву з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із станом здоров'я, але даних на підтвердження таких посилань не надав. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що встановив, що [PERSON] на праві власності належить спірний мул, після укладення договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року [PERSON] ухилявся від його нотаріального посвідчення, при цьому, встановив, що позивач [PERSON] виконав умови зазначеного договору купівлі-продажу повністю. Проте погодитись з таким висновком неможливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 10 липня 2011 року між ТОВ «Техенергоремпостачання» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу мулу, що містить відходи вуглезбагачення, що знаходиться в [ADDRESS], площею6,5 - 6,7 га) м. Торез в загальному обсязі 248 109 тон за ціною по 0,27 гривень за тону. Також, встановлено, що 27 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу мулу, що містить відходи вуглезбагачення. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] продав позивачу [PERSON] мул, що містить відходи вуглезбагачення, який знаходиться в [ADDRESS] площею 6,5 - 6,7 га), а [PERSON] оплатив та прийняв товар. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вимогами ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається зі змісту копій рішень Господарського суду Донецької області, які були надані апелянтом, в період розгляду справи судом першої інстанції спірний мул, що містить відходи вуглезбагачення, був неодноразово предметом спору між іншими сторонами, в тому числі і ТОВ «ОВТК». Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Так, зі змісту наданої апелянтом копії рішення Господарського суду Донецької області від 01 грудня 2011 року вбачається, що ТОВ «ОВТК» набуло право власності на спірний мул на підставі договору купівлі-продажу №04/01-04 від 01 квітня 2004 року, укладеному між ПП «Рукан» та ТОВ «ОВТК». Враховуючи, що предмет заявлених позовних вимог стосується прав та обов'язків ТОВ «ОВТК», апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням були порушенні права апелянта ТОВ «ОВТК». Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України , якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення про визнання права власності на спірний мул за [PERSON], суд першої інстанції послався на рішення Господарського суду Донецької області від 18 травня 2011 року, яке не має ознак того, що воно у встановленому законом порядку набрало законної сили. Оскільки не встановлення судом першої інстанції зазначених вище обставин призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні, то і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed