Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва, з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 84317 грн 61 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 серпня 2018 року він надав відповідачці позику в сумі 2000 доларів США, яку вона зобов`язувався повернути до 10 лютого 2019 року, але цього зобов`язання не виконала. Тому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 57140 грн боргу, 3 % річних в сумі 3080,86 грн та суму інфляційних збитків в сумі 24096,75 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2021 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2021 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання 27 серпня 2021 року з`явився позивач [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату та час слухання справи належним чином, до суду не з`явилась. З`ясувавши думку позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача, який не з`явився. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 28 серпня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 2000 доларів США та зобов`язувався повернути їх до 10 лютого 2019 року. Дотепер, відповідач заборгованість за договором позики не виконав, суму заборгованості не повернув. Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Під час розгляду цієї справи позивачем до суду надано оригінал розписки, зі змісту якої слідує, що відповідач [PERSON] 28 серпня 2018 року позичила у позивача [PERSON] 2000 доларів США. Зазначену суму відповідач зобов`язалась повернути 10 лютого 2019 року. Зазначене у розписці дає можливість дійти висновку, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти у означеній сумі та зобов`язалась їх повернути 10 лютого 2019 року. Взяте на себе зобов`язання відповідач не виконала, кошти у розмірі 2000 доларів США у визначений строк не повернула, про що свідчить оригінал розписки, який знаходиться у позивача [PERSON] . За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки суми боргу у розмірі 2000 доларів США, що на момент звернення до суду із цим позовом позивачем у гривневому еквіваленті становить 57 140 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Цивільним кодексом України визначено відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір інфляційних збитків становить 24 096 грн 75 коп., а розмір процентів (з розрахунку 3% річних) 3080 грн 86 коп. Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 2000 доларів США з нього на користь позивача слід стягнути 24096 грн 75 коп. інфляційних збитків та 3080 грн 86 коп. відсотків, обрахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України та з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судового збору, сплачену нею за подачу позовної заяви в розмірі 1261 грн 20 коп.

Outcome: approved