Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У листопаді 2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до відповідача, в якому просить суд відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] у їх матері [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 заробітку матері,але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і до досягнення повноліття, на користь їх батька [PERSON] Представник заявника надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2010 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] Передано малолітню [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь органу опіки та піклування для утримання малолітньої [PERSON], [INFO] р., у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2011 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Передано [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування для подальшого її влаштування. [INFO] року народилась [PERSON], батьками якої є: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №4147. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №920. Згідно повідомлення КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 07.03.2017 р., за адресою: [ADDRESS], проживає родина Устіменко, в якій 2 дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Мати не працює, вживає алкогольні напої. Зі слів сусідів, діти постійно голодні, не доглянуті, дівчинка впродовж 5 місяців не відвідує ДДЗ. Згідно Акту обстеження умов від 09.03.2017 р. №64, з метою обстеження умов проживання дитини проведено обстеження умов проживання по [ADDRESS], встановлено, що умови проживання незадовільні. У будинку брудно, холодно. Електропостачання відсутнє. Дитячі ліжка відсутні. Іграшок та дитячих книжок нема. Ліжка вкриті брудною білизною. Кухонний посуд брудний. На момент обстеження діти були вулиці, одяг згідно сезону. Бабуся та дідусь дітей знаходяться в стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] з дітьми за даною адресою на момент обстеження не перебуває. Для виховання та розвитку дитини належних умов не створено. Відповідно до Довідки Департаменту праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат і компенсації Центрального району від 13.04.2018 р., [PERSON] перебуває на обліку у відділенні та отримує державну соціальну допомогу. Відповідно до довідки-характеристики Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 03.05.2018 р., [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], разом і своїми дітьми, с сусідами підтримує посередні відносини. Громадський порядок та спокій порушує. Неодноразово помічалась у вживанні алкогольних напоїв. Підтримує відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП Центральним ВП ГУНП в Миколаївській області. Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.10.2018 р., вдалося встановити, що виявлена 05.10.2018 р. о 21 год. 50 хв. дитина чоловічої статі є дитина [PERSON], [INFO] 08.10.2018 року [PERSON] службою у справах дітей попереджено про відповідальність за невиконання батьками обов'язків по догляду за дитиною. Згідно Висновку служби у справах дітей Адміністрації Центрального району від 06.11.2018 року, вважає за доцільне передати малолітнього [PERSON], [INFO], його батькові [PERSON], [INFO] Відповідно до Висновку про доцільність відібрання малолітніх дітей від 19.11.2018 р., орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне відібрати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у їх матері [PERSON], [INFO] Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 170 Сімейного Кодексу України ( далі - СК України), Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відібрання малолітніх дітей підлягають задоволенню. На підставі ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Проте, згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 заробітку матері,але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і до досягнення повноліття, на користь їх батька [PERSON], то у задоволенні цих вимог слід відмовити з тих підстав, що батько [PERSON] не був залучений до розгляду справи як учасник по справі, і прийняття вказаного рішення судупрямо впливає на його права та обов'язки, проте він жодним чином не висловився щодо пзовних вимог в цій частині. Натомість позивач не є уповноваженою особою, чка згідно вимог діючого законодавства має право заявляти вимоги про стягнення алміетів на користь інших осіб, законним представником яких він не є. При цьому представник позивача не скористався своїми процесуальними правами щодо уточнення заявлених позовних вимог, їх збільшення чи заявлення відповідних клопотань. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: partial