Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 830 грн. 47 грн., а також судові витрати 268 грн. 30 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору № DNH4KP99030137 від 22.11.2006 року, останній отримав кредит у розмірі 2 208,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами кредитного договору передбачалось, що повернення кредиту здійснюється відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідач не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобов'язання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 13.01.2014 року має заборгованість у розмірі 33 367 грн. 70 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 208 грн. 70 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 912 грн. 45 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 20 246 грн. 55 грн. Всього сплачено в рахунок погашення боргу по судовому наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2009 року - 8291,06 грн. Станом на 13.01.2014 року борг становить 25 076 грн. 64 коп., а також штрафи: фіксована частина у розмірі 500 грн., процентна складова у розмірі 1 253 грн. 83 коп., що разом становить 26 830 грн. 47 коп. Тому, позивач був змушений звернутися до суду з даною заявою. У судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду, причини своєї неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP99030137 від 22.11.2006 року, останній отримав кредит у розмірі 2 208,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 22.11.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобов'язання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 13.01.2014 року має заборгованість у розмірі 33 367 грн. 70 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2 208 грн. 70 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 912 грн. 45 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 20 246 грн. 55 грн. Проте, як вбачається з матеріалів справи Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 14 серпня 2009 року було стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 291 грн. 06 коп. та судові витрати на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк». Даний наказ набрав чинності 04.11.2009 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредита у розмірі 2 208, 70 грн., задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення нарахованих процентів за весь час прострочення виконання зобов'язань, а саме до 13.01.2014 року, то дані вимоги задоволенню не підлягають також по наступним обставинам. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення позивача 03 лютого 2014 року до суду з позовом про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № DNH4KP99030137 від 22.11.2006 року строк дії якого закінчився 22.11.2007 року. Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, а саме до 22.11.2007 року, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 22.11.2007 року, то позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 20 246 грн. 55 коп., то дані вимоги також не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 5.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених щаявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Однак як встановлено у судовому засіданні у зв'язку з невиконанням зобов'язань за заявою позивача сума тіла кредиту з процентами за користування була стягнута за наказом суду ще 14 серпня 2009 року. Доказів щодо невиконання даного наказу позивачем не надано. А тому суд вважає що не має підстав для стягнення пені. Таким чином позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed