Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Публічного акціонерного «Дельта Банк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила розірвати договір банківського вкладу «Найкращій» №015-29554-030714 у гривнях, укладений 03 липня 2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк»; розірвати договір банківського вкладу «Найкраща пропозиція» у гривнях №006-29591-141014, укладений 14 жовтня 2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк»; стягнути з останнього на її користь залишок суми депозитного вкладу в розмірі 11 444,44 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що на виконання умов договорів банківського вкладу №015-29554-030714, №006-29591-141014, укладених із ПАТ «Дельта Банк» позивач внесла на відкритий поточний рахунок суму вкладів визначену цими договорами, що становила 147 348 грн. та 31 471 грн. Позивач, починаючи з 30 грудня 2014 року неодноразово зверталася до відповідача із заявами про припинення дії договорів та повернення вкладів, однак вказані заяви залишилися без задоволення, тому позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Не зважаючи на всі дії відповідача, позивач все ж таки отримала від Фонду гарантування вкладів гарантовану суму в розмірі 200 000,00 грн, тому просить стягнути з відповідача залишок боргу на момент розгляду справи у розмірі 11 444,44 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. ПАТ «Дельта Банк» свого представника в судове засідання не направило, про місце, день та час розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки суд не повідомило. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банквіського вкладу «Найкращій» №015-29554-030714 у гривнях, сума вкладу 147 348 гривень, строком до 30 грудня 2014 року, зі сплатою 22% річних. Окрім того між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 14 жовтня 2014 року та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу №006-29591-141014, сума вкладу 31 471 гривень, зі сплатою 25 % річних, строком до 12 січня 2015 року. Позивач зверталася до відповідача з заявами від 06.01.2015 та 03.02.2015 з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак заяви були залишені без відповіді, гроші повернуті не були. Станом на 15 липня 2015 р. на поточному рахунку №26201701549669 залишок коштів становить 11 444,44 грн., вказане також підтверджується довідкою про наявність рахунків в АТ «Дельта Банк». Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 3 ст. 1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Оскільки, вимоги ч. ч. 2, 3 ст.1060 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу на першу вимогу, на що він розраховував при укладенні цього договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Також слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, вказане обмеження, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу коштів, відповідачем не надано. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про розірвання договорів банківських вкладів, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням. Таким чином, строк дії укладених між сторонами договорів припинив свою дію після зарахування депозитних коштів на поточний рахунок позивача, тому вимоги про розірвання договорів є безпідставними. Зважаючи на те, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та відповідно до п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, судовий збір не стягується. Враховуючи викладене,

Outcome: partial