Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим при ухваленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторонни або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Позивач та його представника проти стягнення судових витрат заперечували. Відповідач [PERSON] при вирішенні питання поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Так, ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.11.2020позивачеві було відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у даній справі. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.05.2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя відмовлено в повному обсязі. Проте, при ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо розподіл у судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява містила дві вимоги немайнового характеру - про визнання недійсним договору дарування будинку та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та вимогу майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частин житлового будинку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір` за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За викладених обставин, беручи до уваги, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі, при цьому позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь держави судового збору в розмірі 2522,4 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved