Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

у листопаді 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/1179/81/1330 від 30.05.2007 у розмірі 603 долари США 02 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 14981 грн 81 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1921 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АК «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1179/81/1330 згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 49490 доларів США 00 центів строком до 30.05.2027, а відповідача зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,85% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором, проте всупереч вимогам п. 5.1 кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, оскільки не здійснював щомісячно погашення відсотків за кредитом, внаслідок чого в цій частині виникла заборгованість. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи (а.с. 31). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 603 долари США 02 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 14981 грн 81 коп., що за своїм розміром не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України.За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Судом встановлено, що 30.05.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/1179/81/1330 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 49490 США 00 центів строком до 30.05.2027, а відповідач зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,85% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором (а.с. 8-14). Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, відповідач зобов`язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених Кредитним договором: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 30.05.2027 (включно) на рахунок визначений в Кредитному договорі; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату Щ процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок визначений кредитним договором; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату комісії за обслуговування кредиту на рахунок визначений Кредитним договором. 19.06.2012 з метою зменшення фінансового навантаження на відповіадча в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди щодо порядку страхування кредитного договору (а.с. 15). Отже, з укладенням кредитного договору та додаткової угоди до нього у відповідача виник обов`язок повернути позивачу кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Однак, у визначені позивачем строки вимогу не було виконано, заборгованість відповідачем не повернуто. У зв`язку з цим позивач звернувся з позовною заявою до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1179/81/1330 від 30.05.2007 (а.с. 19). У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості позивач у порядку ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 23.10.2016 по 23.10.2019 у розмірі 603 доларів США 02 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 14 981 грн. 81 коп. (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити і гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по 3% річних в іноземній валюті - доларах США. Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палата Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже за змістом наведеної норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника закористування останнім грошовими коштами. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі щодо погашення відсотків за кредитом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved