Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області, з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 115564 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 вересня 2013 року він надав відповідачу позику в сумі 2500 доларів США, але цього зобов`язання не виконав. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 62025 грн. та боргу за відсотками, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 53539,40 грн. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.11.2019 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. У період з листопада 2019 року до 15.02.2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2021 року для розгляду даної справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з`явився не з невідомих суду причин. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 26.09.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 2500 доларів США Дотепер, відповідач заборгованість за договором позики не виконав, суму заборгованості не повернув. Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Під час розгляду цієї справи позивачем до суду надано оригінал розписки, зі змісту якої слідує, що відповідач [PERSON] 26.09.2013 року позичив у позивача [PERSON] 2500 доларів США. Строк повернення коштів сторонами не узгоджувався. Зазначене у розписці дає можливість дійти висновку, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти у означеній сумі. Так, відповідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, з матеріалів справи слідує, що 11.09.2019 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] лист-претензію з вимогою повернути кошти в розмірі 2500 доларів США зі зворотнім повідомленням № 3340406970327. Згідно скриншоту з офіційного сайту Укрпошти вбачається, що поштове відправлення за №9340406970327 вручено адресату. Таким чином, взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, кошти у розмірі 2500 доларів США у визначений строк не повернув, про що свідчить оригінал розписки, який знаходиться у позивача [PERSON] . За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 2500 доларів США, що на момент звернення до суду із цим позовом позивачем у гривневому еквіваленті становить 62 025 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір відсотків, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України становить 53 539 грн. 40 коп. Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 2500 доларів США з нього на користь позивача слід стягнути відсотки в сумі 53539,49 грн. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України та з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплачену нею за подачу позовної заяви в розмірі 1155 грн. 64 коп.

Outcome: approved