Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», третя особа - Державна прикордонна служба України, про визнання договорів поруки, овердрафту та застави припиненим, визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню, скасування обмежень та арешту, зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «НС-ПАРТНЕР» укладено договір надання овердрафту № 615-О-3. Строк дії договору - до 31.08.2011 року. 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк», ТОВ «НС-ПАРТНЕР» та [PERSON] укладено договір поруки № ДП-615/3. Строк дії договору - до повного виконання позичальником або/та поручителем своїх зобов'язань перед кредитором. За вказаним договором поручитель зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредитів. наданих в межах ліміту овердрафту. сплати процентів за користування кредитами, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року. У липні 2011 року ПАТ «Радикал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ТОВ «НС-ПАРТНЕР», про стягнення заборгованості за договором овердрафту. У процесі розгляду справи ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року за заявою ПАТ «Радикал Банк» було вжито заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. 15.05.2012 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області вказаний позов було задоволено. Але зміст названого вище рішення суду не зачіпає обмежень, встановлених ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року. 27.12.2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «Мобільний термінал» укладено договір відступлення права вимоги № 56/2011. За вказаним договором від ПАТ «Радикал Банк» до ТОВ «Мобільний термінал» перейшли права вимоги за договорами про надання овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року, застави рухомого майна № DZ-615/1-980 від 14.01.2011 року та поруки № ДП-615/3 від 31.08.2010 року. На думку позивача, про припинення договорів овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року, застави рухомого майна № DZ-615/1-980 від 14.01.2011 року та поруки № ДП-615/3 від 31.08.2010 року свідчить факт повернення виконавчого документу до суду. Так, 30.10.2012 року представником за довіреністю ПАТ «Радикал Банк» Кондратенко І.О. у Васильківському міськрайонному суді Київської області отримано рішення суду та оригінал виконавчого листа, строк пред'явлення якого - до 30.10.2013 року. В подальшому у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду та виконавчого документу в повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист, виданий 30.10.2012 року, було повернуто до суду, який його видав, тобто до Васильківського міськрайонного суду Київської області, та знаходиться в матеріалах справи № 2-923/2012. Як вважає позивач, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду та виконавчого документу в повному обсязі договорів овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року, застави рухомого майна № DZ-615/1-980 від 14.01.2011 року та поруки № ДП-615/3 від 31.08.2010 року припинились. З припинення договору овердрафту, на думку [PERSON], мають припинитись обмеження, встановлені ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року, зокрема: у вигляді тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань за договором овердрафту; арешту на будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить йому. Виконання ухвали в частині тимчасового обмеження [PERSON] в перетинанні державного кордону доручено Державній прикордонній службі України. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: визнати договір поруки № ДП-615/3. укладений 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк», ТОВ «НС-ПАРТНЕР» та [PERSON] - припиненим; визнати договір про надання овердрафту № 615-О-3, укладений 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «НС-ПАРТНЕР» - припиненим; визнати договір застави рухомого майна №/1-980 14.01.2011, укладений 14.01.2011 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «НС-ПАРТНЕР» - припиненим; визнати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року такою, що не підлягає виконанню; скасувати (зняти) обмеження, встановлені ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року, у вигляді тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України; скасувати (зняти) арешт з будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]; зобов'язати адміністрацію Державної прикордонної служби України скасувати (зняти) обмеження, встановлені ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року, у вигляді тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Вислухавши думку представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк» та ТОВ «НС-ПАРТНЕР» укладено договір надання овердрафту № 615-О-3. Строк дії договору - до 31.08.2011 року. 31.08.2010 року між ПАТ «Радикал Банк», ТОВ «НС-ПАРТНЕР» та [PERSON] укладено договір поруки № ДП-615/3. Строк дії договору - до повного виконання позичальником або/та поручителем своїх зобов'язань перед кредитором. За вказаним договором поручитель зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредитів. наданих в межах ліміту овердрафту, сплати процентів за користування кредитами, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року. Як вбачається з наявної у матеріалах копії ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року, ПАТ «Радикал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ТОВ «НС-ПАРТНЕР», про стягнення заборгованості за договором овердрафту, і з метою забезпечення вказаного позову судом даною ухвалою було: обмежено [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за договором овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року; накладено арешт на будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] З огляду на зміст наявної у матеріалах копії виконавчого листа, виданого 30.10.2012 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, 15.05.2012 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 14.08.2012 року, у цивільній справі № 2-923/2012 за позовом ПАТ «Радикал Банк» до [PERSON], третя особа - ТОВ «НС-ПАРТНЕР», про стягнення заборгованості за договором овердрафту було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованість ТОВ «НС-ПАРТНЕР» за договором овердрафту № 615-О-3 від 31.08.2010 року у розмірі 564 809 грн. 45 коп. З наявної у матеріалах справи копії заяви від 10.10.2012 року вбачається, що представник ПАТ «Радикал Банк» 30.10.2012 року отримала зазначений вище виконавчий лист. Як вбачається з наявних копій платіжних доручень, у період з 04.01.2012 року по 28.05.2012 року ТОВ «Мобільний термінал» перерахувало ПАТ «Радикал Банк» згідно з договором відступлення права вимоги № 56/2011 від 27.12.2012 року 159 000 грн. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на ч.ч. 5, 6 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У відповідності до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Зважаючи на ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як вбачається зі ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; за домовленістю сторін; за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація); внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою; смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора; ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З огляду на п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (на яку прямо вказую позивач у позові для обґрунтування своїх вимог) постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК Україна судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ч.ч. 3, 4, 6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у п. 11 Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Одним із принципів цивільного судочинства проголошено змагальність сторін, що передбачає покладення обов'язку на кожну із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, в чому суд повинен їм сприяти. Проте, не зважаючи на зазначене, суду не було взагалі надано ряду доказів, необхідних для вирішення спору: спірного договору застави рухомого майна; належним чином засвідченої копії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 року з відміткою про набрання законної сили; копій постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-293/2012, виданого 30.10.2012 року Васильківського міськрайонного суду Київської області та постанови про закінчення цього провадження з підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; доказів виконання спірної ухвали Солом'янського районного суду м. Києва; доказів погашення заборгованості за спірним договором про надання овердрафту та стягнень за рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 року або інших доказів, що підтвердили б існування обставин, передбачених ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, які б вказували на припинення зобов'язань за спірними договорами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 ЦПК України суд позбавлений права з власної ініціативи витребовувати необхідні докази у справі, оскільки це буде прямим порушенням вже згаданого принципу змагальності. Тобто, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, що, в свою чергу, є підставою для відмови у позові. Більш того, деякі вимоги, які [PERSON] ставить перед судом (визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню, скасування заходів забезпечення позову), не можуть бути задоволені, оскільки, по-перше, такий спосіб захисту не передбачений ч. 1 ст. 16 ЦК України, спірними договорами, а також іншими нормами закону, по-друге, згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України вирішення таких питань з огляду на те, що рішення перебуває вже на стадії виконання, може бути покладено лише на суд, який розглянув справу, шляхом скасування заходів забезпечення позову або відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України та Глави 1 Розділу V ЦПК України судом апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги. Також суд звертає увагу, що викладені обставини в позові та зміст самих позовних вимог, розходяться з визначеним [PERSON] колом відповідачів: у позові зазначено, що 27.12.2012 року ПАТ «Радикал Банк» уклав з ТОВ «Мобільний термінал» договір відступлення права вимоги, проте ТОВ «Мобільний термінал» не було заявлене позивачем у якості відповідача; у прохальній частині позову висунута вимога до Державної прикордонної служба України, проте остання визначена позивачем лише третьою особою, на яку рішенням не може бути прямо покладено ніяких обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК заміна неналежного відповідача належним, а також залучення осіб у якості співвідповідачів можливе лише за клопотання позивача, чого сам позивач, а також його представник не вчинили. Окрім зазначеного, вимога [PERSON] про зобов'язання адміністрації Державної прикордонної служби України скасувати (зняти) обмеження є безпредметною і не може бути задоволена, так як у разі скасування ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року Державна прикордонна служба України буде зобов'язана скасувати обтяження, встановлені судом. А отже, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позову. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до ст.ст. 3, 11, 15, 16, 526, 546, 553, 559, 572, 589, 593, 598, 599-601, 604-609 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 15, 60, 109, 154, 209, 212-215, 218, 293, 368 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed