Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У листопаді 2018 року до суду звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - відповідач) про визнання факту виконання зобов`язань за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 15.01.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання кредиту. Станом на 26.04.2018 року у позивача виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів в розмірі 27 224,96 грн, внаслідок чого за заявою відповідача приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення боргу. 12.06.2018 року між відповідачем та позивачем було досягнуто домовленість щодо умов погашення простроченої заборгованості: у разі сплати позивачем боргу в розмірі 21 000 гривень, банк анулює залишок боргу (штрафи та пені). У той же день позивачем було сплачено 21 000 гривень, однак, відповідач залишок боргу не анулював і продовжує стягнення коштів з позивача, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2018 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк відповідачу для подання відзиву. Відповідач відзив у встановлений судом строк не подав, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник позивача подала клопотання про розгляду справи за її відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечила, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 26250018971771 від 15.11.2013 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.04.2017 року по 26.04.2018 року. Сума заборгованості складає 27 224,96 грн, у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 6 346,45 грн, прострочена заборгованість за процентами - 7 040,52 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 13 106,57 грн, строкова заборгованість за процентами - 731,42 грн (а.с. 5). Постановою приватного виконавця Вольф Т.Л. від 15.06.2018 року у виконавчому провадженні № 56588343 звернено стягнення на доходи позивача (а.с. 6). Листом відповідача від 12.06.2018 року № КІЕ-50.4/212 позивача повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 722,03 грн., у тому числі прострочена заборгованість 11 929,67 грн, неустойка (штаф, пеня) - 13 701,88 грн. Позивачу запропоновано анулювання неустойки (штрафу, пені) у розмірі 10 000 грн, за умови сплати суми простроченої заборгованості в розмірі 21 000 гривень. Відповідач гарантував анулювання неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором за умов виконання позивачем умов цієї пропозиції до 13.06.2018 року (а.с. 7). 12 червня 2018 року позивач виконала умови пропозиції відповідача та добровільно сплатила заборгованість в розмірі 21 000 гривень, що підтверджується квитанцією № 9406_7 від 12.06.2018 року (а.с. 8). При цьому, на виконання постанови приватного виконавця роботодавцем позивача було стягнуто з її доходів 4 654,25 грн, у тому числі в рахунок погашення боргу - 4 261,22 грн, за виконавчі дії - 350 грн, винагорода виконавцю - 43,03 грн (а.с. 9). Таким чином, судом встановлено, що позивач в повній мірі виконала свої зобов`язання перед відповідачем в частині погашення боргу, з урахуванням сукупного розміру погашення заборгованості та пропозиції відповідача щодо анулювання частини боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до умов ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 600 ЦК України встановлює особливий порядок припинення зобов`язання переданням відступного. Зокрема. зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Статті 604, 605 ЦК України також передбачають, що зобов`язання припиняються за домовленістю сторін та внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Таким чином, враховуючи відносини боргу, встановлені між позивачем і відповідачем, пропозицію відповідача щодо прощення боргу та виконання умов пропозиції позивачем, суд встановив наявність підстав для визнання факту виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не було надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували обставини виконання зобов`язання, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved