Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Уповноважена особа ФГВ ФО на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], з підстав, що 23.08.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (18.05.2010 року у ЄДР ЮО зареєстровано зміни найменування ЮО та ФО-підприємців, відповідно до яких ПАТ ««ВіЕйБі Банк»є повним правонаступником ВАТ ««ВіЕйБі Банк») та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 07/86, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 9700, 00 грн., за користування яким встановлена плата в розмір 24% річних, терміном до 23.08.2010 року. Оскільки [PERSON] порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку станом на 29.04.2015 року становить 13956,05 грн., з них: прострочена сума кредиту 8726,85 грн., відсотки 5229,20 грн., комісія за РО 0,00 грн., плата за пропуск платежів 0,00 грн., тому представник позивача звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за даним кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Так, п. 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно повідомлення сектору УДМС України в Хмельницькій області № 29 від 04.06.2015 року [PERSON], [INFO], знята з реєстрації обліку згідно рішення суду № 2-259-2006 від 27.09.2006 року. Рішенням Летичівського районного Хмельницької області № 2-259 від 2006 року [PERSON] була виселена з будинку № 17 по вул. Стадіонній в с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області і Требухівецьку сільську раду зобовязано зняти її з реєстрації. Статтею 110 п. 9 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). На підставі наведено, суд вважає, що справа підсудна Летичівському районному суду. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справу розглянуто в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», назву якого змінено на ПАТ ««ВіЕйБі Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір (далі Договір) № 07/86, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 9700, 00 грн. (п. 1.1. Договору) терміном на 36 місяців (додаток № 2 до Договору) до 23 серпня 2010 року (п. 1.3 Договору). За користування кредитними коштами встановлена плата в розмір 24% річних (п. 1.4. Договору). Погашення заборгованості здійснюється щомісяця до дати, встановленої в Графіку погашення заборгованості по кредиту та відсоткам (додаток № 1 до Договору). За кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5 відсотків від суми кредитних коштів (п. 4.2. Договору). За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів Позичальник сплачує Банку пеню розмірі 25 відсотків від суми неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів, але не менше 50,0 грн. (п.4.3. Договору). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 07/86 станом на 08.05.2015 року, згідно якого заборгованість складає 13956,05 грн.. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 08.05.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 07/86 від 23.08.2007 року, відповідно до якого нарахована вся суму заборгованості відповідача за кредитним зобов'язанням в сумі 13956,05 грн. а саме: кредит 8726,85 грн., відсотки 5229,20 грн., комісія за РО 0,00 грн., плата за пропуск платежів 0,00 грн.. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Так, кредитний договір № 07/86 від 23.08.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», назву якого змінено на ПАТ ««ВіЕйБі Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений на строк з 23.08.2007 року по 23.08.2010 рік, а з цього слідує, що перебіг строку позовної давності предявлення позовної заяви у позивача почався 23.08ю2010 року. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. В даному випадку у кредитора право пред'явлення вимоги до відповідача виникло тоді коли відповідач не сплатив черговий платіж по кредиту. Як вбачається із розрахунку заборгованості останній платіж проведений відповідачем був ще 25.02.2008 році. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, з настанням кінцевого терміну повернення кредиту, а саме 23.08.2010 року, позивачем не були вчинені будь-які дії щодо примусової сплати відповідачем боргового зобов'язання за кредитним договором. Позивач звернувся з позовом лише 02.06.2015 року, тобто після спливу трирічного строку на звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за кредитним договором Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що у задоволені ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та судових витрат слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Статтею 88п. 3, 4 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Згідно ст. 5 ч. 1 п. 22 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплату судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 253, 256, 257, 261, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 1Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 110 п.9, 197 ч. 2, 224 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: dismissed