Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що працював у відповідача. 30.10.2015 року він звернувся до ТОВ «Азовська нафтова компанія» із заявою про дострокове розірвання трудових відносин, на підставі якої 31.10.2016 року його було звільнено з займаної посади. У звязку із тим, що відповідач не виплачував заробітну плату, у теперішній час існує заборгованість по заробітній платі за період роботи з 10.06.2015 року по 31.10.2015 року, яка складає 55616,17 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з 10.06.2015 року по 31.10.2015 року у сумі 55616,17 грн. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач працював у ТОВ «Азовська нафтова компанія». 31 жовтня 2015 року [PERSON] було звільнено з підприємства у звязку із розірванням строкового трудового договору, на підставі ст. 39 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно розрахункових листів, наданих позивачем, заборгованість по виплаті заробітної плати за період з червня 2015 року по вересень 2015 року з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] складає: червень 2015 року 7320,04 грн., липень 2015 року 11195,80 грн., серпень 2015 року 11195,80 грн., вересень 2015 року 11195,80 грн., жовтень 2015 року 14708,73 грн., а всього 55616,17 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення закріплені в статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 55616,17 грн. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved