Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

у листопаді 2018 року [PERSON] через свого представника - адвоката Дворцова В.І. звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець Телявський А.М., в якому просив суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. виконавчий напис від 28.09.2018 року, що зареєстрований в реєстрі за № 5335, щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № 0380\\048229-PR від 22.05.2007 року в загальному розмірі 3 135 284,46 грн.; - визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. виконавчий напис від 28.09.2018 року, що зареєстрований в реєстрі за № 5336, щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року в загальному розмірі 783 932,61 грн. Позов мотивував тим, що зазначені виконавчі написи вчинені з численними порушеннями нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також останній не підлягає виконанню з підстав неправомірності вимог стягувача. Ухвалою від 05.02.2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 94-94). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 09.06.2020 року справу прийнято до провадження з призначенням проведення розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням судового засідання на 09.12.2020 року та залучено до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» (а.с. 201-202). Ухвалою від 09.12.2020 року залучено до участі у справі замість відповідача АТ «Альфа-Банк» ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 233-234). Розгляд справи призначено на 13.05.2021 року (а.с. 232). 13.05.2021 року розгляд справи відкладено на 21.110.2021 року (а.с. 237-238). Відповідач - ТОВ «Кредитні ініціативи» відзив на позов не подав. Треті особи пояснення на позов не надали. В судове засідання учасники справи, які повідомлялись в установленому порядку про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Від представника позивача - адвоката Дворцова В.І. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній також вказав про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі та треті особи про причину неявки суд не повідомили, заяв, клопотань не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 28.09.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5335, яким запропонувала звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , [INFO] , який є боржником за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № 0380\\048229-PR від 22.05.2007 року, відповідно до якого банком було відкрито рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію), на користь АТ «Укрсоцбанк». Строк платежу за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № [NUMBER] від 22.05.2007 року настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно повідомленням про порушення основного зобов`язання від 15.08.2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.05.2007 року по 08.08.2018 року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню, складає 115 994,16 доларів США, що станом на 08.08.2018 року згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 134 284,46 грн. За вчинення цього виконавчого напису стягнуто плату в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь АТ «Укрсоцбанк» складає 3 135 284,46 грн. (а.с. 10). Також, судом встановлено, що 28.09.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5336, яким запропонувала звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , [INFO] , який є боржником за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року, відповідно до якого банком було відкрито рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію), на користь АТ «Укрсоцбанк». Строк платежу за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно повідомленням про порушення основного зобов`язання від 15.08.2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.12.2006 року по 08.08.2018 року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню, складає 28 974,91 доларів США, що станом на 08.08.2018 року згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 782 932,61 грн. За вчинення цього виконавчого напису стягнуто плату в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь АТ «Укрсоцбанк» складає 783 932,61 грн. (а.с. 35). Із вказаних виконавчих написів вбачається, що вони вчинені на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. 26.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. відкрито виконавче провадження № 57536557 на підставі виконавчого напису № 5335 від 28.09.2018 року щодо задоволення вимог АТ «Укрсоцбанк» боржником [PERSON] (а.с. 64-66). 26.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. відкрито виконавче провадження № 57536557 на підставі виконавчого напису № 5336 від 28.09.2018 року щодо задоволення вимог АТ «Укрсоцбанк» боржником [PERSON] (а.с. 67-69). За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Аналогічні положення містяться у Порядку, зокрема, згідно з п.п. 1.1 - 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 р. ІІ Порядку). Підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). Пунктом 2 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року справа № 645/1979/15-ц. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Як зазначалось вище, відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховний Суд від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Проте, відповідачем на заперечення доводів позивача не надано, та з матеріалів справи, не вбачається, що при зверненні із заявою про вчинення виконавчих написів приватному нотаріусу було надано на дотримання вищевикладених вимог відповідні документи. Матеріали справи, так само як матеріали, на підставі яких було вчинено оспорювані виконавчі написи, не містять виписок з рахунка боржника, з яких можливо було б встановити та перевірити факт перерахування кредитних коштів на відповідний рахунок, рух коштів по рахунку та користування ними, нарахування заборгованості, здійснення позичальником платежів на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії та відповідний залишок заборгованості за кредитом, що є обов`язковою умовою для одержання виконавчого напису за кредитним договором, саме після обов`язкової перевірки яких нотаріус міг зробити висновок про безспірність боргу у боржника. Подані банком звіти від 08.08.2018 року вказаних вище обставин встановити можливості не дає, а лише констатує розмір заборгованості без встановлення порядку її утворення (а.с. 28-29, 46-47). Суду також не надано доказів, на яких умовах здійснено нарахування заборгованості, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано доказів обізнаності позичальника про наявність заборгованості та її розміру. Тому, у суді відсутні підстави вважати, що нотаріус при вчиненні спірних написів переконався належним чином у наявності підстав для звернення до нього банком, так і у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п. 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення укладених між сторонами кредитних договорів про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № 0380\\048229-PR від 22.05.2007 року та про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року, серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчих написів, оригінали нотаріально посвідчених договорів, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутні, а отже договори про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № 0380\\048229-PR від 22.05.2007 року та про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року не могли бути тими договорами, за якими стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчих написів. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року N 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Враховуючи викладене, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчих написів в силу відсутності у нього таких повноважень. До того ж, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Матеріали справи не мітять даних про те, що таке повідомлення було надіслано боржнику, так і було отримане останнім. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Надані банком нотаріусу списки згрупованих поштових відправлень № 4914 та фіскальний чек від 16.08.2018 року та № 4914 та фіскальний чек від 16.08.2018 року не є належними та допустимими доказами повідомлення позивача про порушення основного зобов`язання (а.с. 33-34, 51-52). Суд надходить до висновку про те, що зазначені списки не містять відомостей про те, що особам, які у ньому зазначені, зокрема, [PERSON] , були направлені саме повідомлення про порушення основного зобов`язання вих № 65808 від 15.08.2018 року та вих № 65809 від 15.08.2018 року (а.с. 30-32, 48-50). До того ж, розрахунковий документ, зокрема у даній справі фіскальний чек ПАТ «Укрпошта», підтверджує лише факт надання послуги відділенням поштового зв`язку та не є доказом повідомлення позивача про порушення основного зобов`язання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Також, є вірним твердження позивача про те, що нотаріус при видачі виконавчих написів також не враховував пропуск банком трирічного строку на подання заяви про їх вчинення з часу настання у нього такого права вимоги. Як вже зазначалось, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачена а ні Законом України «Про нотаріат», а ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного 22.05.2007 року між банком та [PERSON] договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки VISA PLATINUM № 0380\\048229-PR зі змінами, внесеними додатковою угодою від 29.12.2007 року, термін повернення заборгованості визначений до п`ятнадцятого числа останнього місяця строку дії картки, яка була випущена та надана строком дії на 12 місяців та строком видачі не пізніше трьох місяців із моменту укладення договору. Отже, строк, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, настав ще у 2008 році. Згідно умов договору про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD № 0380\\038670-PR від 19.12.2006 року, термін повернення заборгованості визначений до п`ятнадцятого числа останнього місяця строку дії картки, яка була випущена та надана строком дії на 12 місяців та строком видачі не пізніше трьох місяців із моменту укладення договору. Отже, строк, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, настав також ще у 2008 році. Разом з тим, вчиняючи виконавчі написи, нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаним кредитним договорам минуло не більше трьох років. Отже, суд надходить до висновку про те, що у даному випадку оспорювані виконавчі написи не могли бути вчинені, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є також правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вказане, суд надходить до висновку про те, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, банком не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено 1 762,00 грн. судового збору за подання позову (а.с. 1). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, ст. 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved