Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У листопаді 2020 року ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд - Комфорт» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд - Комфорт» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, сумі 9471,11 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, виробничий кооператив «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд-Комфорт» (далі - ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт») є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] на підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01 жовтня 2017 року та надає власникам квартир житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Окрім того між сторонами укладено Договір про сплату внесків з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2017. В порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території належним чином не виконує, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість: за надані оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.10.2017 року по 01.06.2020 року у розмірі 7762,28 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні витрати та 3% річних. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивач надає житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, окрім того з червня 2019 року було створено ОСББ «Мирна 19», а відтак ВК «ЖЕК «Новобуд-Комфорт» з цього часу не є управителем багатоквартирного будинку. Відповідач зазначає, що нею було сплачено за комунальні послуги та період їх фактичного надання, а тому відсутні підстави вважати, що вона має заборгованість за житлово-комунальні послуги У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2016 (а.с. 17). Відповідно до Договору про надання послуг з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01 жовтня 2017 року ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд - Комфорт» надає житлово-комунальні послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-9). Відповідно до Договору про сплату внесків з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2017 [PERSON] зобов`язана зокрема оплачувати послуги в установлений договором строк. Пунктом 20 Договору встановлено період його дії - до 01 жовтня 2018 року (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч.1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Із системного аналізу вищезазначеного вбачається, що обов`язок споживача житлово-комунальних послуг сплатити їх вартість або у разі наявності договору, або у разі їх фактичного споживання незалежно від укладання договору. З матеріалів справи вбачається, що ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд - Комфорт» надає житлово-комунальні послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудами, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд від 01 жовтня 2017 року. Разом з тим у договорі відсутній строк дії договору. Так в першому реченні п. 16 Договору від 01.10.2017 зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання, однак не зазначено дати закінчення дії цього договору. У другому реченні цього пункту зазначено, що у разі відсутності попередження від будь-якої сторони за 1 місяць до закінчення терміну дії договору про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. Однак оскільки зі змісту договору неможливо встановити дату закінчення терміну його дії, що у свою чергу унеможливлює порядок пролонгації договору у встановленому договором порядку, відсутні підстави вважати, що даний Договір діяв в період заявлених позивачем вимог. Разом з тим з дослідженого у судовому засіданні Договору про сплату внесків з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2017 встановлено обов`язок [PERSON] оплачувати послуги в установлений договором строк, пунктом 20 Договору встановлено період його дії - до 01 жовтня 2018 року. Таким чином судом встановлено, що за період з 01.10.2017 до 30.09.2018 року у [PERSON] є обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території ВК «Житлово-експлуатаційний кооператив «Новобуд - Комфорт». З дослідженого в судовому засіданні Особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] за житлово-комунальні послуги за вказаний період вбачається, що останній нараховано 3606,88 грн за «Квартплату» та 92,18 грн за «Кладову». Однак з цього ж таки розрахунку вбачається, що [PERSON] у вересні 2018 року внесла 3607 грн в рахунок оплати послуг за «Квартплату» та 93 грн за «Кладову». Таким чином у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової за період договірних відносин з відповідачем, тобто з жовтня 2017 року до вересня 2018 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2018 до 01.06.2020 суд зазначає наступне. Як зазначалось вище відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, однак споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У такому разі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦП К України доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1,2,4 ст.77 ЦП К України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування с обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином посилання позивача на те, що ним надавались відповідні послуги, без доведення цієї обставина належними та допустими доказами, не приймається судом як безумовна підстава для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комунальних послуг. Інших доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві позивачем не надано. Разом з тим суд наголошує, що відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Верховний Суд у Постанові від 23.10.2019 року по справі № 917/1307/18 висловив правову позицію, згідно з якою принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у зазначеному вище обсягу не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційний втрат та 3 % річних, оскільки вони є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у задоволенні яких суд відмовляє. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed