Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка [PERSON] звернулась в порядку цивільного судочинства до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільно нажитого майна подружжя. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 18 вересня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2035. 04 липня 2015 року шлюб між ними шлюб розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 258. За час шлюбу ними було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], доказами чого слугує Договір купівлі - продажу майнових прав № М11 / 64 укладений 30 січня 2014 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем, доказом чого слугує Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Серед іншого у відповідача також є у власності інші об'єкти нерухомості, доказом чого слугує витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, на які позивач не претендує. Згідно інформації, отриманої з інтернет ресурсів, вартість 1 кімнатної квартири такого плану коштує від 30000 до 45000 тисяч доларів США (еквівалент по курсу 27,00 грн. за 1 долар США), що по відношенню до гривні на момент подачі позову становить від 810000 грн до 1215000 грн. Відповідно 1/2 частина вартості спільної квартири становить 405000 грн., що і складає суму предмету позову. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем немає, позивач змушена звернутись до суду із даною позовною заявою. Позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 810000 грн. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 810000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості квартири за адресою: [ADDRESS] в розмірі 405000 грн. та судовий збір у сумі 4050 грн., а усього - 409050 грн. В березні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 18 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 04 липня 2015 року зроблено актовий запис №258 про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], дітей від шлюбу не мають. В період шлюбу 30 січня 2014 року позивачем було укладено договір купівлі- продажу майнових прав № М 11/64 на квартиру [ADDRESS]. 5 серпня 2014 року позивач набув права власності на квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності [NUMBER]. Таким чином, оскільки у зареєстровану позивачем придбано квартиру у період шлюбу за спільні кошти, спірна квартира є об'єктом - сумісної власності подружжя, отже є предметом поділу і кожному із подружжя на 1/2 частини. Квартиру [ADDRESS] поділити в натурі неможливо. Відповідно до Звіту про оцінку майна №RS18-160321-059 від 21.03.2016 року об'єктом якого є 1/1 частка квартири [ADDRESS], ринкова вартість якої була визначена у 549 154 грн. 66 коп. без ПДВ. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала, просила задовольнити її позов в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала, просила задовольнити її позов в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач у судове засідання з'явився, первісний позов не визнав, просив відмовити, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з'явився, первісний позов не визнав, просив відмовити, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року. 04 липня 2015 року шлюб між ними шлюб розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 258, Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER]. В період зареєстрованого шлюбу сторонами набуто нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], доказами чого слугує Договір купівлі - продажу майнових прав № М11 / 64 укладений 30 січня 2014 року. (а.с. 11-15). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем, доказом чого слугує Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.19-20). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. При цьому суд виходив з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. За таких обставин суд повинен обмежитись лише визначенням ідеальних часток подружжя у праві спільної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, позивачем не було заявлено клопотання про призначення експертизи, як того вимагає ст. 143 ЦПК України., а вказана позивачем в позові вартість квартири, визначена за аналізом комп'ютерної бази даних. За таких обставин, на день розгляду справи судом сторони не погодили вартість квартири та не надали належних доказів у підтвердження його вартості, в зв'язку з чим в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] компенсації ? частини вартості квартири за адресою: [ADDRESS], позову слід відмовити. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що решта позовних вимог ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: partial