Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 серпня 2009 року він позичив відповідачу 3250 доларів США на строк до 03 вересня 2009 року, про що останній написав розписку, однак, у визначений строк грошові кошти повністю не повернув, а тому згідно уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь невиплачений борг за зазначеним договором у сумі 910 доларів США. У судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України зобовязання за договором позики повинні виконуватись обома сторонами. Одностороння відмова від їх виконання не допускається. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір є укладеним з моменту передачі грошей, і укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Договір позики може бути оформлений у формі письмової розписки. Судом встановлено, що 03 серпня 2009 року [PERSON] позичив у [PERSON] 3250 доларів США на строк до 03 вересня 2009 року, про що було надано письмову розписку (а.с. 7). Протягом періоду часу з березня 2010 року по лютий 2014 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 2340 доларів США, останній платіж за договором позики в розмірі 200 доларів США було здійснено [PERSON] 12 лютого 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про передачу коштів (а.с. 6). Доводи представника відповідача про сплив позовної давності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до положень\~ст.ст. 256, 257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо в результаті дослідження у судовому засіданні доказів встановлено, що право позивача порушено, але строк позовної давності ним пропущено без поважних причин, суд на підставі\~ст. 267 ЦК України\~постановляє рішення, яким відмовляє в позову у звязку із спливом давності. Відповідно до вимог\~ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання строк позовної даності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Матеріалами даної справи підтверджується факт повернення позивачу частини боргу в сумі 200 доларів США 12 лютого 2014 року. Зазначена обставина також визнана представником відповідача у судовому засіданні. Отже, суд приходить до висновку про те, що оскільки боржником у лютому 2014 року було вчинено дії, що свідчать про визнання [PERSON] свого боргу перед [PERSON], строк позовної давності перервався та його перебіг з цього моменту розпочався заново. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута частина позики в сумі 910 доларів США. Відповідно до розяснень, наданих у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений Національним банком України\~\~станом на 15 квітня 2016 року, дорівнює 25 гривень 64 копійки за 1 долар США, стягненню підлягає сума з наступного розрахунку: 910 доларів США х 25 гривень 67 копійок = 23332 гривень 40 копійок. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 233 грн. 32 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved