Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача посилалась на ті обставини, що її мати, відповідач - [PERSON] - є власником квартири [ADDRESS] . Утім, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за указаною адресою. У процесі спільного користування нерухомістю між сторонами виникли непорозуміння. Через неможливість урегулювання виниклих питань, [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просила суд вселити її до квартири [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, - суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до довідки №1242 від 30 вересня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , зокрема, зареєстрована [PERSON] . Указана квартира належить на праві власності [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Малиновським відділом РАЦС м. Одеси 13 липня 1982 року, батьками [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] . Як убачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції 07 липня 2007 року, 07 липня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як зазначає позивач, її мати - [PERSON] - чинить їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , не впускає її до житла. Позивач звернулась із відповідною заявою до Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, яка була зареєстрована за номером ЄО №21571 від 27 липня 2019 року, за результатами якої, зокрема, позивачу рекомендовано звернутись до суду із позовом. У матеріалах справи знаходяться заяви мешканців будинку [ADDRESS] , - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідчені начальником дільниці №3 КП ЖКС «Черьомушки», згідно із якими [PERSON] з 2005 року до 2019 року проживала за адресою [ADDRESS] разом із чоловіком - [PERSON] [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою. Згідно із ст. 317 ч. 1, 2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У той же час, відповідно до ст. 319 ч. 1, 2 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ч.1, 2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз`яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). Судом звернуто увагу на той факт, що позасудовим шляхом між сторонами питання щодо спільного користування нерухомим майном вирішено не було, сторона позивача просила усунути перешкоди у користуванні її власністю та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод та вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Так, згідно із ст. 405 ч. 1 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Також, відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, згідно із ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на викладене, суд погоджується із позовними вимогами сторони позивача та вважає доцільним усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні та вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved