Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

у лютому 2013р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ФОП [PERSON] (далі - відповідач) про захист прав споживачів, при цьому пояснивши наступне. 23.06.2011р. між Позивачем як покупцем та Відповідачем як продавцем було укладено Договір купівлі-продажу № 151. Відповідно до умов п. 1.1 Договір купівлі-продажу № 151 Відповідач зобов'язався поставити та передати столярні вироби у власність Позивача, а останній оплатити та прийняти їх на умовах договору. При цьому сторони визначили у положеннях п. 3.1 і 3.2 Договору купівлі-продажу № 151 його загальну ціну у сумі 171218,00 грн., з яких розрахунки здійснюються покупцем шляхом передплати: 70% від загальної суми, що становить 119852,60 грн. на момент підписання договору; 30% від загальної суми, що становить 51365,40 грн. до моменту поставки товару. На виконання умов договору Позивач здійснила передплату на користь Відповідача у сумі 120000,0 грн. згідно товарного чеку від 27.06.2011р., та 7800,0 грн. згідно товарного чеку від 18.10.2012р. Проте в наступному Відповідач повідомив Позивача, що не зможе виконати умови Договору купівлі-продажу № 151 щодо поставки столярних виробів у строки, у зв'язку з чим між Відповідачем та Позивачем було укладено 29.12.2012р. Додаткову угоду про розірвання Договору купівлі-продажу № 151 від 23.06.2011р. Разом з цим у п. 2 Додаткової угоди сторони домовились, що Позивач як покупець має право вимагати повернення того, що було ним виконане за зобов'язанням до моменту розірвання Договору купівлі-продажу № 151, а саме повернення сплачених ним грошових коштів у сумі у сумі 120000,0 грн. При цьому згідно п. 3 Додаткової угоди Відповідач як продавець зобов'язався повернути вищезазначену суму коштів не пізніше 31.01.2013р. Крім того, у п. 4 Додаткової угоди сторони дійшли згоди щодо сплати Відповідачем як продавцем не пізніше 31.01.2013р. неустойки у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми сплачених коштів Покупцем коштів, а саме 24000 грн., за порушення з боку продавця зобов'язання щодо поставки та передання товару згідно Договору купівлі-продажу № 151. При цьому згідно п. 5 Додаткової угоди сторони домовилися, що у випадку невиконання Відповідачем умов зазначеної угоди, останній зобов'язується сплатити Позивачу штраф у розмірі 100% від уми грошових коштів, що не будуть фактично сплачені ним у відповідності до умов угоди. Разом з цим у п. 6 Додаткової угоди сторони визначили, що зобов'язання за Договором купівлі-продажу № 151 припиняються з моменту виконання Відповідачем п. 2-4 Додаткової угоди. Однак Відповідач не виконав свої зобов'язання за Додатковою угодою та не сплатив Позивачу кошти у сумі 120000,0 грн. та штраф у сумі 24000 грн., а також штраф у розмірі 100% від суми коштів несплачених у строк до 31.01.2013р. У зв'язку із наведеним Позивач просила стягнути на її користь із Відповідача грошові кошти в сумі 288000 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, при цьому позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, проти заочного вирішення справи не заперечив. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України в судове засідання повторно не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив суд, заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні не подав суду. Разом з цим Відповідачем було надано суду письмові заперечення якими останній позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з тим, що Відповідач не порушував умови Договору купівлі-продажу № 151 та їх порушення допустила Позивач, а також є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного і того ж виду стягнення із Відповідача штрафу згідно п. 4 Додаткової угоди, оскільки положеннями п. 5.3. Договору купівлі-продажу № 151 вже було передбачено пеню за відповідне порушення договору. Разом з цим ч. 1 ст. 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з вищевикладеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши в судовому засіданні наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.06.2011р. між Позивачем як покупцем та Відповідачем як продавцем було укладено Договір купівлі-продажу № 151. Згідно п. 1.1 Договору купівлі-продажу № 151 продавець зобов'язався поставити та передати у власність Покупця столярні вироби (надалі Товар), а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар на умовах даного договору. Крім того відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1. Договору купівлі-продажу № 151 визначено, що продавець зобов'язаний поставити та передати товар згідно умов договору. При цьому згідно п. 1.2. Договору купівлі-продажу № 151 до нього було складено в якості невід'ємної частини договору відповідну Специфікацію щодо переліку, кількості, асортименту і вартості товару. Відповідно до п. 3.1 Договору купівлі-продажу № 151 загальна сума договору згідно специфікації (додаток № 1) складає 171218,00 грн. У положеннях п.п. 3.2.1.і 3.2.2. п. 3.2. Договору купівлі-продажу № 151 визначено, що розрахунки проводяться шляхом передплати коштів Продавцю в національній валюті України: 70% від загальної суми договору, що становить 119852,60 грн. покупець сплачує на момент підписання договору; 30% від загальної суми договору, що становить 51365,40 грн., покупець сплачує до моменту поставки товару. Вбачається що згідно товарного чеку від 27.06.2011р. Позивач здійснила передплату на користь Відповідача у сумі 120000,0 грн., а також згідно товарного чеку 18.10.2012р. передплату у сумі 7800,0 грн. Судом встановлено, що між Відповідачем та Позивачем було укладено 29.12.2012р. Додаткову угоду про розірвання Договору купівлі-продажу № 151 від 23.06.2011р. Разом з цим згідно п. 2 Додаткової угоди сторони домовились, що покупець має право вимагати повернення того, що було ним виконане за зобов'язанням до моменту розірвання Договору купівлі-продажу № 151, а саме повернення сплачених ним у відповідності до п. 3.2. Договору грошових коштів у сумі у сумі 120000,0 грн. При цьому згідно п. 3 Додаткової угоди повернення продавцем коштів, визначених в .п. 2 угоди здійснюється у строк до 31.01.2013р. Крім того відповідно до п. 4 Додаткової угоди, у зв'язку з порушенням з боку продавця зобов'язання, передбаченого п. 2.1.1. Договору купівлі-продажу, сторони дійшли згоди щодо сплати продавцем неустойки у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми сплачених покупцем коштів, а саме 24000 грн. Сплата продавцем неустойки здійснюється до 31.01.2013р. Разом з цим згідно п. 5 Додаткової угоди, сторони домовилися, що у випадку невиконання з боку продавця умов даної угоди, щодо сплати коштів у відповідності до п.п. 2-4 Угоди, продавець зобов'язується сплатити покупцю штраф в розмірі 100% від суми грошових коштів, що не будуть фактично сплачені ним у відповідності до умов угоди. Згідно п. 6 Додаткової угоди сторони визначили, що зобов'язання за Договором купівлі-продажу № 151 припиняються з моменту виконання Відповідачем п. 2-4 Додаткової угоди. В свою чергу суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно вимог ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Разом з цим вбачається згідно положень п. 4 Додаткової угоди, що у зв'язку з порушенням з боку продавця зобов'язання, передбаченого п. 2.1.1. Договору купівлі-продажу, сторони дійшли згоди щодо сплати продавцем неустойки у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми сплачених покупцем коштів, а саме 24000 грн. Сплата продавцем неустойки здійснюється до 31.01.2013р. Таки чином Відповідач у положеннях Додаткової угоди, укладеної ним за висланою волею, визнав факт порушення зі своєї сторони умов п. 2.1.1. Договору купівлі-продажу № 151 щодо обов'язку поставити та передати товар згідно умов договору. Разом з цим зазначає, що згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, тобто встановлено призумцію вини порушника у цивільному зобов'язанні. Крім того Верховний Суд України у положеннях Листа «Висновки Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року» від 01.07.2013р. роз'яснив наступне: «Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі N 6-170цс12)». При цьому згідно вимог ч. 3ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте Відповідач не надав суду доказів на підтвердження відсутності його вини у порушенні зобов'язання, а також наявності прострочення кредитора зі сторони Позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі зазначеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь із відповідача штрафу у сумі 24000,0 грн. відповідно до умов п. 4 Додаткової угоди. Разом з цим стосовно доводів відповідача, що стягнення штрафу відповідно до умов п. 4 Додаткової угоди є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного і того ж виду стягнення, оскільки положеннями п. 5.3. Договору купівлі-продажу № 151 вже було передбачено пеню за відповідне порушення договору, суд зазначає наступне. Згідно ст. 546 ЦК України, неустойка (пеня, штраф) є способом забезпечення виконання цивільного зобов'язання що може встановлюватися на договірних засадах, тобто є заходом стимулювання дотримання зобов'язання і гарантією поновлення прав, порушених невиконанням такого зобов'язання. При цьому законодавство не встановлює для учасників цивільних відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника цивільних відносин, що порушив цивільне зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012р., лист Верховного Суду України «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 1116 ГПК України, за I півріччя 2012 р.»від 1 серпня 2012 р., а такожпостанови Верховного Суду України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08). Крім того положеннями п. 4 Додаткової угоди передбачено стягнення штрафу, а положеннями п. 5.3. Договору купівлі-продажу № 151 визначено нарахування пені, які не є тотожними з аналізу приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 549 ЦК України. При цьому Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення із Відповідача штрафу, без проведення стягнення пені за порушення зобов'язання. Також суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору якщо це встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У зв'язку із наведеним суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення на його користь із Відповідача коштів попередньої оплати у сумі 120000,0 грн. Разом з цим Відповідачем не надано суду докази сплати на користь Позивача у строк до 31.01.2013р. коштів попередньої оплати у сумі 120000,0 грн., штрафу у сумі 24000,0 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення на його корить із Відповідача згідно умов п. 5 Додаткової угоди штрафуза порушення зобов'язання щодо оплати коштів у термін до 31.01.2013р. в сумі 144000,0 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути із Відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 2880,0 грн.

Outcome: approved