Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачка з 26.02.1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 26 лютого 1992 року Нетішинським міськвиконкомом Славутського району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис №28. Вказує, що в шлюбі із відповідачем у них є спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка станом на сьогодні є повнолітньою. Стверджує, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалось по тій причині, що у неї та відповідача різні погляди на сімейні стосунки, спільне проживання та ведення домашнього господарства через, що в них виникали постійні суперечки. Через вказані обставини, її із відповідачем шлюбні відносини остаточно припинились і до сьогодні в них втратилось відчуття любові та взаємоповаги, а тому збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, відповідно до заяви від 31.03.2021 року остання просила справу розглядати без її участі, вказала, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено судом у встановленому законом порядку, через розміщення оголошення на офіційному сайті суду. З урахуванням наведеного та відповідно до ч.3 ст.131, ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність можливості та правових підстав для розгляду справи за відсутності в судовому засіданні сторін в порядку заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони по справі зареєстрували шлюб 26 лютого 1992 року в Нетішинському міськвиконкомі Славутського району Хмельницької області, актовий запис №28. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, який зберігати недоцільно. Таким чином, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 840,80 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved