Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду перебуває цивільна справа за позовом Квартирно-експлутаційного відділу м. Одеси до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про виселення із службового житла. В обгрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що Збройні Сили України, відповідно ст.ст.1,\~3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст.2,\~10 Закону України «Про оборону України»\~- це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і неподільності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснюється Міністерством оборони України, яке відповідно\~ст.3 Закону України «Про збройні Сили України»\~є центральним органом виконавчої влади і військового управління. Відповідно ст.ст.1,\~2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює управління військовим майном. Згідно ст.ст.3.\~4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. Відповідно до ст.14\~Закону України «Про Збройні Сили України»\~майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 03.07.2013 року №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст.ст.29,\~30 ЖК України. Двокімнатна квартира [ADDRESS] , за клопотання начальника КЕВ м. Одеси розпорядженням МРА ОМР включена до числа службових. Дане службове житлове приміщення двокімнатну квартиру, як комунальну, зайняли дві сім`ї військовослужбовців: прапорщик [PERSON] та прапорщик [PERSON] . [PERSON] звільнений з лав Збройних Сил України. У зв`язку з тим, що ані [PERSON] , ані члени його сім`ї не є військовослужбовцями, не знаходяться на обліку потребуючи їх поліпшення житлових умов, а відповідно не мають права користуватися службовим приміщенням, позивач просить виселити відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у вимогах відмовити повністю з тих підстав, що вони на законних підставах вселились і проживають у вказаному житлі, добросовісно виконують обов`язок по сплаті комунальних платежів. Окрім того, неодноразово зверталися з документами для отримання житла, з обліку не знімався, проте відповіді не отримували. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник третьої особи також вважала вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, звернувши увагу, що у даному приміщенні проживають неповнолітні. Виселення без надання іншого житла порушує конституційні права. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до витягу з наказу командувача військ Південного оперативного командування № 072-ПМ від 17.12.1998 року [PERSON] був звільнений за п. 46 ( за станом здоров`я туберкульоз легенів) з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини. Станом на дату судового розгляду даної справи, всі відповідачі проживають та зареєстровані у кв. [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.ч.4, 5\~ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача безпідставні, позов про виселення заявлено при неодноразових зверненнях відповідачів, щодо укладання договору найму та надання документів для взяття на облік.

Outcome: dismissed