Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У листопаді 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.01.1999 року № 4036 вона є власником 3/32 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений та зареєстрований на Одеській товарній біржі. У серпні 2019 року їй стало відомо, що вказаний договір не був своєчасно нотаріально посвідчений та є недійсним. Для вирішення питання щодо визнання угоди дійсною їй необхідно отримати відповідне рішення суду. На підставі викладеного просить визнати дійсним договів та визнати за нею право власності. Представником позивача надано заяву якою просить поновити строк для визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також просить розглядати справу без присутності позивача та її представника. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її присутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Додала до суду копію свідоцтва про одруження, з якої вбачається зміна прізвища з «[PERSON]» на « [PERSON] ». Інші відповідачі до судового засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4036 від 26.01.1999 року [PERSON] , [PERSON] , які діяли в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , який діяв від імені неповнолітньої [PERSON] придбав 3/32 частин житлового будинку загальною площею 41,9 кв.м., корисною площею 41,9 кв.м., двох кімнат площею 33,8 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 5 договору визначено, що 3/32 частин житлового будинку продані за 3 308,00 гривень, які отримані «Продавцем» до підписання цього договору, та належить новому власнику: [PERSON] . Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 26.01.1999 року за № 4036. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved