Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У лютому 2018 року до суду звернувся [PERSON] (далі - [PERSON].) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2018 року була передана для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що він з 16 квітня 2004 року проживає за адресою: [ADDRESS], та є споживачем послуг з газопостачання. Протягом усього часу проживання у квартирі позивач сплачував за користування газом згідно із встановленими нормами споживання. Позивач та його дружина мають статус «дитина війни» та користувалися пільгою 25% щодо оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, ним була оформлена щомісячна адресна безготівкова субсидія для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг. З повідомлення Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради позивач дізнався, що йому не було призначено субсидію з 01 травня 2017 року у зв'язку з наявністю боргу з оплати за послуги з газопостачання. Згідно із відповіддю від 22 вересня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» йому стало відомо про наявну заборгованість станом на 01 липня 2015 року у розмірі 744,95 грн., яку необхідно сплатити. На його звернення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» 28 листопада 2017 року було надано акт звірки, з яким позивач не погодився. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними та такими, що порушують його права як споживача. Зокрема позивач зазначає, що газопостачання у період з липня по вересень 2015 року здійснювалося без складання письмового договору та без надання інформації щодо стану розрахунків за газопостачання. Оскільки відповідач ніяких дій відносно позивача не вчиняв, це свідчить про те, що оплата, яка здійснювалася у цей період зараховувалися на особистий рахунок позивача та ніякої заборгованості у нього не виникало. В результаті незаконних дій відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду у вигляді не отриманої субсидії за період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 5036,86 грн. Також у результаті незаконних дій відповідача позивачу було завдано і моральну школа, яка виразилася у шкоді завданій його здоров'ю, у сильних душевних стражданнях та подальших негативних наслідках. З урахуванням викладеного позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування станом на 01 липня 2015 року позивачу боргу у розмірі 575,50 грн. та скасувати цей борг; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок послуг з газопостачання з 01 липня 2015 року; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 5036,86 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 57600 грн. (а.с.2-6). Ухвалою судді від 23 лютого 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с.43-44). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, у яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з 01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу і початок здійснення ліцензованої діяльності з постачання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання попереднього постачальника ПАТ «Дніпрогаз», на які споживачі здійснювали оплату, були закриті. З цього моменту заборгованість споживачів, що існувала на час надання послуг ПАТ «Дніпрогаз» почала надходити на рахунки зі спеціальним режимом використання діючого постачальника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», після чого згідно укладеного договору-доручення суми заборгованості за постачання природного газу до 30 червня 2015 року перераховувалися ПАТ «Дніпрогаз». Крім того, по особовому рахунку позивача обліковується поточна заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 89,92 грн. та з 01 січня 2018 року нараховується субсидія. Таким чином, вимоги позивача про визнання дій неправомірними та здійснення перерахунку є безпідставними. Оскільки вина відповідача жодними доказами не підтверджена, то і вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також задоволенню не підлягають (а.с.61-63). Представник третьої особи ПАТ «Дніпрогаз» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи містяться письмові пояснення, у яких представник третьої особи просить розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представником третьої особи зазначено, що за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім'я [PERSON] та станом на 30 червня 2015 року у позивача наявна заборгованість у розмірі 564,76 грн., яка визначена за фінансовим станом особового рахунку. Указана сума заборгованості утворилася внаслідок здійснення позивачем оплати не у повному обсязі. Погашення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованості споживача перед ПАТ «Дніпрогаз» за рахунок здійснених оплат позивачем після 01 липня 2015 року є правомірним (а.с.50-51). Представник третьої особи Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи містяться письмові пояснення на позовну заяву, згідно із якими [PERSON] перебуває в управлінні на обліку як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з січня 2007 року. [PERSON] з 01 травня 2016 року по 30 квітня 2017 року було призначено субсидію. За інформацією підприємств, що надають житлово-комунальні послуги станом на 01 травня 2017 року [PERSON] мав прострочену заборгованість з оплати послуг газопостачання 681,90 грн., вивезення твердих побутових відходів 62,04 грн., у зв'язку із чим рішенням від 01 червня 2017 року [PERSON] було відмовлено у призначенні житлової субсидії з травня 2017 року. [PERSON] звернувся до управління із заявою від 29 січня 2018 року про призначення житлової субсидії та надав копії квитанцій від 26 січня 2018 року про сплату заборгованості за послуги газопостачання та вивезення твердих побутових відходів. Рішенням управління від 07 лютого 2018 року [PERSON] призначено субсидію з січня 2018 року по квітень 2018 року у розмірі 1525, 65 грн. (а.с.71) Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], де відкрито особовий рахунок [NUMBER] на його ім'я. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з січня 2007 року. Рішенням Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 01 червня 2017 року [PERSON] було відмовлено у призначенні житлової субсидії з травня 2017 року у зв'язку з наявною простроченою заборгованістю понад два місяці з оплати послуг з газопостачання у розмірі 681, 90 грн. та вивезення твердих побутових відходів у розмірі 62,04 грн., про що повідомлено позивача (а.с.27). У відповіді ТОВ «Дніпровськгаз збут» від 22 вересня 2017 року на заяву позивача від 22 серпня 2017 року щодо нарахування заборгованості за послуги газопостачання пояснило, що станом на 01 липня 2015 року перед попереднім постачальником ПАТ «Дніпрогаз» існує заборгованість. Оплати з 23 липня 2015 року по 31 серпня 2017 року, які надходили на рахунок товариства зараховані в рахунок боргу перед попереднім постачальником та надалі буде зараховуватись до повного погашення заборгованості перед попереднім постачальником. Станом на 31 серпня 2017 року заборгованість перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» становить 744,95 грн. (а.с.29). Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених Постановою НКРЕКП від 12 січня 2015 року № 9, вимог статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, з 01 липня 2015 року постачання природного газу здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ «Дніпрогаз» виконує функції газорозподільного підприємства (Оператора ГРМ). Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» від 01 жовтня 2015 року №758 на ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам (населенню). Положеннями розділу ІІІ п. 21 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, визначено, що побутовий споживач має право на проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта; безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показання власного споживання природного газу. Відповідно до п. 2-4 Розділу ІІІ Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об'єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об'єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов'язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов'язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Таким чином, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу, та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює Оператор ГРМ. Відповідно до довідки про фінансовий стан особового рахунку позивача станом на 30 червня 2015 року перед ПАТ «Дніпрогаз» існувала заборгованість у розмірі 564,76 грн. (а.с.36). Судом встановлено, що 01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу і початку здійснення ліцензованої діяльності з постачання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання попереднього постачальника ПАТ «Дніпрогаз», на які споживачі здійснювали оплату, були закриті. З цього моменту заборгованість споживачів, що існувала на час надання послуг ПАТ «Дніпрогаз», почала надходити на рахунки зі спеціальним режимом використання діючого постачальника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», після чого згідно укладеного договору доручення суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року, що надходили на рахунок діючого постачальника, перераховувались ПАТ «Дніпрогаз» в рахунок погашення заборгованості, що не суперечить положенням чинного законодавства. Відповідно до акта звірки від 28 листопада 2017 року фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», заборгованість за спожитий газ за адресою позивача становить суму 744,69 грн. (а.с. 34). Позивач не погодився з наявною заборгованістю, зазначеною у акті, про що відображено у акті (а.с.34). Однак при цьому позивач ані до позовної заяви, ані у судовому засіданні не надав своїх розрахунків щодо оплати послуг за газопостачання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Тобто захисту підлягає саме порушене право. Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода надання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, в тому числі порушення права з боку відповідача. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Системний аналіз норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги підлягають доказуванню, які не можуть ґрунтуватись на припущеннях та для доказовості сплати позивачем у повному обсязі за надані послуги з газопостачання, останній повинен надати належні докази. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов'язку доказування та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. З матеріалів справи вбачається, що позивачем стверджується про відсутність заборгованості перед ПАТ «Дніпрогаз», разом з тим таке твердження жодним чином не підтверджено. Отже, матеріалами справи підтверджується наявність боргу за спожитий газ, що рахується за квартирою [ADDRESS] співвласником якої є позивач. Крім того, у січні 2018 року позивач надав до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради копії квитанцій від 26 січня 2018 року про сплату заборгованості за послуги газопостачання. За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність неправомірних дій відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування суми боргу, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними, скасування боргу, зобов'язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок. Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в)Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди; г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Для наявності зобов'язання із відшкодування шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність саме незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача. Оскільки в даному випадку не було встановлено неправомірності нарахування заборгованості за послуги з газопостачання, то і відсутні підстави для задоволення позовних про відшкодування матеріальної шкоди. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 цієї Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Оскільки не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не обґрунтованими є доводи позивача про спричинення моральної шкоди. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. З огляду на наведене суд

Outcome: dismissed