Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.12.2012 року розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Під час спільного проживання з останньою у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком, а [PERSON] з матір`ю. На виконанні в Тячівському районному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист № 733/548/13-ц, виданий 19.04.2013 року Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка не сплачувала аліменти, внаслідок чого за нею за період з березня 2015 року по серпень 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 67 067,25 грн. З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2015 року по серпень 2019 року у розмірі 444 597,82 грн. Ухвалою судді від 27 березня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За клопотанням відповідачки та її представника (а.с. 38) ухвалою суду від 12 травня 2020 року визначено проведення судового засідання по справі на 15 травня 2020 року у режимі відеоконференції (а.с. 44-45); за клопотанням представника відповідачки (а.с. 47) ухвалою суду від 15 травня 2020 року визначено проведення судового засідання по справі на 07.07.2020 року у режимі відеоконференції (а.с. 51-52); за клопотанням відповідачки та її представника (а.с. 70) ухвалою суду від 31 липня 2020 року визначено проведення судового засідання по справі на 11.08.2020 року у режимі відеоконференції (а.с. 72-73); Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. 14 квітня 2020 року до Ічнянського районного суду надійшов відзив від [PERSON] (а.с. 23-25), в якому остання просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] з посиланням на те, що заборгованість у неї виникла через недобросовісну поведінку позивача, з яким вони під час усної домовленості вирішили припинити стягнення аліментів один з одного, яку вона виконала, а позивач її не виконав. Відповіді на відзив не надійшло. У судове засідання позивач не з`явився, який письмово у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з посиланням на недобросовісність дій позивача внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов також не визнав та надав аналогічні пояснення, що й відповідачка. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони є колишнім подружжям, які розірвали шлюб 04 грудня 2012 року (а.с. 7). Від спільного проживання в останніх [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 5), а [INFO] - син [PERSON] . Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , а [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19.04.2013 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02.04.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2013 року по лютий 2015 року у розмірі 60 929,18 грн (а.с. 11-13). На виконанні в Тячівському районному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебував виконавчий лист № 733/548/13-ц від 23.04.2013 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2013 року. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Тячівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) І. Шобей видно, що за [PERSON] по виконавчому листу № 733/548/13-ц існує заборгованість зі сплати аліментів на дитину за період з березня 2015 року по серпень 2019 року, яка складає 67 067,25 грн, оплати за вказаний період відсутні (а.с. 6). Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов 'язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов 'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов 'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов 'язання боржником. Після порушення боржником свого обов 'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. На думку суду позивачем не вірно розрахована пеня у сумі 444 597,82 грн та не відповідає висновку, викладеному у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду. Згідно проведеного розрахунку судом така сума пені складає 20 455,27 грн (1 875,78 грн за період з березня по грудень 2015 року + 2 936,27 грн за 2016 рік + 4 990,80 грн за 2017 рік + 6 277,23 грн за 2018 рік + 4 385,19 грн за період з січня по серпень 2019 року), яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. За таких обставин позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Суд відхиляє твердження відповідачки та її представника про те, що заборгованість у [PERSON] виникла через недобросовісну поведінку позивача, який не виконав усну домовленість щодо припинення стягнення аліментів з неї, оскільки остання мала змогу переконатися через органи виконавчої служби чи дійсно припинено стягнення з неї аліментів, однак цього не зробила, що підтвердила у судовому засіданні. Посилання відповідачки на заяву її сина [PERSON] , яку він надіслав суду, про відомий йому факт усної домовленості між батьками про припинення стягнення аліментів, судом не береться до уваги, оскільки така заява подана у спосіб не передбачений нормами ЦПК України та не може вважатися доказом. Оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 840,80 грн підлягають стягненню з відповідачки у дохід держави.

Outcome: partial