Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У лютому 2014 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони та відповідач мають відношення до спільного нерухомого майна - приватного житлового будинку. Позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 16/25 часток у жилому приватному будинку [ADDRESS], що підтверджується документом на право власності. На підставі мирової угоди, затвердженої хвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2007 року, за позивачем [PERSON] визнано право власності на 4/25 часток у жилому приватному будинку [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати площею 10,4 кв. м. Права власності на зазначену частку [PERSON] набула з моменту державної реєстрації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 серпня 2008 року. За відповідачем [PERSON], на підставі мирової угоди, затвердженої хвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2007 року, визнано право власності на 5/25 часток у жилому приватному будинку [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати площею 11,3 кв. м. Позивачі зазначають, що відповідач [PERSON] документально права власності на зазначену частку не набув, бо у порушення ст. 334 ЦК України, не здійснив, як це передбачено законом, державної реєстрації своєї частини будинку. Окрім того, в зазначеній будівлі [PERSON] не проживає, речей своїх не зберігає, про майно не дбає, підтриманням відповідного рівня санітарно-побутових умов своєї кімнати не займається, що суттєво погіршує загальний стан будинковолодіння в цілому, що протирічить вимогам ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України, за якими власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Інших жилих та підсобних приміщень у вказаному житловому будинку на праві власності відповідач не має. [PERSON] зареєстрований та проживає у власному приватному будинку за адресою [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS], має загальну лощу 58,1 кв. м. і складається з двох квартир, трьох житлових кімнат, веранди, кухні та кладової, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації». Частка відповідача є незначною, складається з однієї окремої кімнати, але спільне володіння і користування майном позивачів та відповідача є неможливим у зв'язку з тим, що відповідач зовсім не турбується про своє житлове приміщення, не підтримує його в належному санітарному стані, що призводить до погіршення житлових умов позивачів як інших співвласників будинку. Припинення права власності відповідача на 5/25 часток у вказаному житловому будинку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. На думку позивачі за обставин, що склалися, право власності на 5/25 часток у жилому приватному будинку [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати площею 11,3 кв. м. доцільно визнати за [PERSON], у якої є велике бажання та можливість довести до ладу та не допустити псування й руйнування батьківського будинку. Будь-які спроби позивачів домовитися з відповідачем щодо вирішення спірного питання у позасудовому порядку до позитивного результату не призвели. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Недбале ставлення відповідача [PERSON] до своєї частини будинку не дозволяє позивачам повноцінно використовувати свої права власника та користувача майна, що полягає у необхідності додаткових витрат на підтримання відповідного стану тієї частки будинку, власником якої вони не виступають, щоб не допустити загального руйнування будівлі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №18911428 від 22 травня 2008 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 5/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно із Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №19816997 від 07 серпня 2008 року [PERSON] валентині Петрівні на праві приватної спільної часткової власності належить 4/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 16/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їм на праві власності частиною житлового будинку суду не надано, вказані обставини в судовому не знайшли свого підтвердження. Тому, позов в частині усунення перешкод у користуванні власністю задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про припинення права власності на належну [PERSON] частину житлового будинку та визнання права власності на вказану частину за позивачами є безпідставними, суперечать положенням статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed