Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року у сумі 75 960,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, заборгованість за якими станом на 02 лютого 2019 року становить 75 966 грн 00 коп. З огляду на зазначене, посилаючись на припис статті 196 Сімейного кодексу України [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року у сумі 75 960,00 грн та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2021 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Від позивача [PERSON] до суду подано заяву, в якій вона просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився з невідомих суду причин. Зважаючи на бажання позивача про розгляд справи без її участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2014 року у справі №487/4315/14-ц (провадження № 2/487/1851/14) на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј усіх видів його заробітку, доходу щомісячно починаючи стягувати з 28 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 17 липня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/487/1851/14 на виконання цього рішення суду. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2020 року у справі №487/2815/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за пероід з 01 січня 2015 року до 21 грудня 2018 року у сумі 75 806 грн 00 коп. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2021 року у справі №487/2815/20 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі №487/2815/20 залишено без задоволення (ухвала наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Надалі рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року у справі № 487/1792/16-ц визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом, з батьком [PERSON] . Це рішення набрало законної сили 02 лютого 2019 року (рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 487/3144/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2020 року у справі №487/5463/19 (частково скасоване постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року) припинено з 02 лютого 2019 року стягнення аліментів з [PERSON] за виконавчим листом № 2/487/1851/14, виданим 17 липня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, починаючи з 28 квітня 2014 року і до повноліття дитини. Це рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України (стаття 1 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України. До таких способів віднесено, зокрема, сплата аліментів за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Зміст цієї норми вказує на те, що право отримати пеню за прострочені аліменти має право одержувач таких аліментів. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] до 02 лютого 2019 року проживав разом із матірю [PERSON] , а починаючи з 02 лютого 2019 року у судовому порядку визначено місце проживання дитини разом із батьком [PERSON] . З цього ж часу припинено і стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] . Отже, починаючи з 02 лютого 2019 року [PERSON] не є отримувачем аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . За період з 01 січня 2015 року до 21 грудня 2018 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] у розмірі 75 806 грн 00 коп. З огляду на це за рішенням суду з нього на користь позивачки стягнуто пеню у розмірі 75 806 грн 00 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення пені за період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2020 року, то суд зазначає таке. Відповідно до приписів статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (частини перша та друга статті 179 Сімейного кодексу України). Стягнення пені за прострочену заборгованість по аліментам є мірою відповідальності за невиконання платником аліментів обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини та сплати на її користь аліментів. Відтак, і суми пені за прострочену заборгованість зі сплати аліментів також є власністю дитини та має бути використана виключно у інтересах дитини. Право на отримання сум пені має прав лише отримувач аліментів. Оскільки [PERSON] починаючи з 02 лютого 2019 року не є отримувачем аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а є платником таких аліментів у справі №487/3144/19), а дитини проживає разом із батьком, право на отримання від [PERSON] у період з 02 лютого 2019 року до 31 грудня 2020 року пені за несплату аліментів у неї також відсутнє. Що стосується періоду з 01 січня 2019 року до 02 лютого 2019 року, то з огляду на наявність між сторонами спору щодо місця проживання дитини, який у цей час розглядався у суді, вважати, що заборгованість зі сплати аліментів за цей період у [PERSON] виникла з його вини, у суду відсутні. Тому пеня за цей період стягнення не підлягає. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2020 року у сумі 75 960 грн 00 коп. За такого у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed