Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка з моменту фактичної реєстрації в 2008 році і по теперішній час в квартирі не проживає. Місцезнаходження [PERSON] їй невідоме, ніяких стосунків не підтримують довгі роки. Формальна реєстрація відповідача в належній їй, [PERSON], жилплощі позбавляє її прав, як власника житла, розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву не надав. У зв'язку з неявкою до суду відповідача, ухвалою від 11 квітня 2018 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] - на підставі договору дарування квартири від 16 липня 2015 року (а.с.9-11). Згідно копії домової книги за вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], 1971 року народження (а.с.7). Згідно довідки голови правління ОСББ «Фокіна 2» Пугачова В.Б. від 26 січня 2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи - [PERSON] та її сестра [PERSON] (а.с.8) Того ж дня головою правління ОСББ «Фокіна 2» Пугачовим В.Б. в присутності мешканців будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складено акт про те, що [PERSON], 1971 року народження, не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 4-х років (а.с.12). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, хоча і зареєстрована в квартирі, однак не проживає в ній більше чотирьох років. Факт реєстрації в квартирі відповідача, яка в ньому не проживає, комунальні послуги не сплачує, тягар утримання майна не несе, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved