Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІПЕК», треті особи:Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві про визнання майнового права. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року позов задоволено. Яким, визнано за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) майнові права на нерухоме майно у житлово-громадському комплексі на [ADDRESS] (1 черга будівництва, 4-секційний будинок), а саме: на трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 116,9 кв. м., що знаходиться на 10 поверсі, на машиномісце під [NUMBER] загальною площею 15,8 кв. м. у підземному паркінгу цього житлово-громадського комплексу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2017 року повернуто справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. У судове засідання учасники процесу не з'явились, повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а тому в силу ст.220 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути подану заяву у відсутність сторін. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно однієї з позовних вимог, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається із матеріалів справи, при звернення до суду із позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІПЕК», треті особи:Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві про визнання майнового права, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 654,00грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.02.2015 р. (а.с. 1) Проте, із заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року вбачається, що судом не розглянута вимога позивача про стягнення судового збору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз»яснив: додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення щодо вимоги про стягнення судового збору вирішувалась судом, зважаючи на мотивувальну частину рішення, проте не знайшло свого відображення у його резулятивній частині. Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Беручи до уваги викладене, зважаючи на висновки, викладені в рішенні, суд вважає за додаткове рішення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved