Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності звернення до суду з позовною заявою та поновити строк; стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 15 812 доларів США, що по курсу станом на день звернення до суду 19.11.2018 р. становить 438 783 грн. Позов обгрунтовано тим, що в липні 2021 р. в м.Рівне він домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю-продаж автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Під час усної домовленості з відповідачем [PERSON] позивач вияснив, що відовідач [PERSON] дійсно продає автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , але даний автомобіль придбаний ним за кошти отримані в кредит у банку ВАТ «Фінанси та кердит» у зв`язку з чим автомобіль перебуває у заставі банку. Тому вони дійшли між собою згоди, що відповідач [PERSON] передає йому у власність автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а позивач погашає залишок кредиту в сумі 17 000 доларів США на користь банку АТ «Фінанси та кредит» за нього. Вказаний автомобіль він вирішив придбати за власні кошти для свого зятя [PERSON] . На підставі усної домовленості між ними з [PERSON] , останній передав позивачу автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля та ключі від нього. Письмовий договір вони повинні були укласти пілся зняття заборони банком на відчуження автомобіля. Після передачі позивачу [PERSON] автомобіля, позивач через свого зятя [PERSON] почав сплачувати за автомобіль кошти у банк ВАТ «Фінанси та кредит». 26.07.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором № ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США; 07.08.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором № ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США; 13.08.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 2000 доларів США; 04.10.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США; 17.10.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США; 27.11.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США; 14.12.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 3000 доларів США; 29.01.2013 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 1300 доларів США; 22.03.2012 р. зятем [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором ф1-06/46514-82 від 14.03.2006 р. в Північно-Західне РУ банку АТ «Фінанси та кредит» за позичальника [PERSON] кошти в сумі 10542 грн., а всього 15 812 доларів США, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів [PERSON] на користь банку за [PERSON] та свідком [PERSON] . У травні 2014 р. в с.Велика Копаня Хустського району, Закарпатської області працівниками поліції було затримано автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , так як державним виконавцем ДВС Рівненського районного управління юстиції на все майно [PERSON] накладено арешт, а так як автомобіль був зареєстрований за [PERSON] , то на автомобіль було накладено арешт. Позивач відразу зателефонував [PERSON] , що автомобіль вилучено ДВС через накладення арешту на його майно, на що він відповів йому, про невелику заборгованість, перед ким він не повідомив, однак він цю заборгованість погасить, у зв`язку з чим арешт з автомобіля буде знято. Протягом усього періоду до часу звернення до суду позивач вів перемовини з [PERSON] про погашення ним заборгованості перед кредиторами та повернення йому автомобіля або коштів, сплачених позивачем за позичальника - відповідача у банк АТ «Фінанси та кредит». На всі його претензії [PERSON] постійно обіцяв їх вирішити, у тому числі поверненням сплачених ним коштів на рахунок банку за автомобіль, але останнім часом він телефон відключив і він зв`язку з ним немає. Позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, постійно та вчасно змушений приймати ліки, не має можливосиі їздити в Рівненську область шукати [PERSON] . Зареєструвати у сервісному центрі автомобіль за собою він не зміг, через те, що автомобіль перебував в іпотеці банку АТ «Фінанси та кредит» до повного погашення отриманих [PERSON] коштів в кредит для придбання. Ухвалою суду від 27.11.2018 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15.01.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 04.09.2020 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів та закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. Представник відповідача адвокат Пашкевич І.А. подала до суду заяву вх. 15749 від 22.10.2019 р. про застосування строків позовної давності та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що спірний автомобіль був зупинений та вилучений з користування у травні 2014 р., а із вказаним позовом до [PERSON] позивач звернувся лише у листопаді 2018 р., чим пропустив строки позовної давності для звернення із даним позовом, поважність причин пропуску такого строку у позові не навів, будь-які докази на обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду до матеріалів справи не долучив. Згідно з відзивом на позовом вх. 15750 від 22.10.2019 р. представник відповідача адвокат Пашкевич І.А. вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не заслуговують на увагу та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Вказує, що залишається абсолютно незрозумілим, яке право позивача було порушене відповідачем, чим та у який спосіб порушені його права, та чим підтверджується порушення такого права. Відповідачем жодних порушень прав чи охоронюваних законом інтересів позивача допущено не було, належні та допустимі докази, що вазують на протилежне у матеріалах справи відсутні, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні позивач не підтримав заяву про збільшення позовних вимог, а підтримав первісні позовні вимоги. Пояснює, що він часто хворів і на даний час хворіє, крім того, він вже звертався до суду із аналогічним позовом до Рівненського міського суду Рівненської області, який йому повернули. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, судом було вжито належних заходів щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань не подано. Суд, вислухавши пояснення позивача у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідка, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яке містить особливі відмітки «кредит ТОВ «Фінанси та кредит», що відповідачем фактично у відзиві не заперечувалося. У липні 2012 року між сторонами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж вказаного автомобіля, який на праві власності належав відповідачу. Відповідач передав позивачеві авто, ключі та документи на нього, останній користувався автомобілем два роки та сплачував за нього кошти по кредиту замість відповідача, що підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] , який фактично вносив кошти на погашення боргу по кредиту відповідача у банк, які йому передавав позивач [PERSON] . На виконання вказаної домовленості позивачем у якості авансу внесено в Банк отримувача Філія «Західне ГУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» кошти в розмірі 15 812 доларів США. Відповідач у подальшому відмовився від договору купівлі-продажу, останнім не відчужено автомобіль позивачу. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача виплачені ним на підставі договору купівлі-продажу авансові платежі. Відповідні кошти були передані відповідачу позивачем на виконання договору-купівлі продажу автомобіля, укладеного між сторонами в усній формі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першо, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу автомобіля. Договір купівлі-продажу спірного автомобіля, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана позивачем грошова сума відповідачу, якою погашався кредит відповідача, не є завдатком, а є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Положення частини другої статті 215, частини першої статті 218, частини першої статті 220 ЦК України передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля у встановленій формі між сторонами не укладався, та не було укладено сторонами у належній формі і правочину про забезпечення основного зобов`язання завдатком. Суд виходить з того, що договір купівлі-продажу майна, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, уклавши договір завдатку, який відповідно до частини четвертої статті 203, частини першої статті 219 ЦК України, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, тому отримана відповідачем грошова сума, яка була зарахована за домовленістю між сторонами на погашення його кредитних зобов`язань перед банком, є авансом, який підлягає поверненню. Слід зазначити, що згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на момент звернення до суду 19.11.2018 р. позивач передав суму авансу у розмірі 15 812 доларів США, що еквівалентно 438 783 грн., тобто сторони відповідно до вимог частини другої статті 533 ЦК України у зобов`язанні визначили грошовий еквівалент у іноземній валюті за офіційним курсом на день платежу. З урахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача кошти сплачені останнім як аванс за договором у сумі еквівалентній 15 812 доларів США, що з урахуванням офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України на 19.11.2018 р. складає 438 783 грн. Згідно ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 260, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У ч.ч. 2-5 ст. 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача зазначає, що звернувшись до суду з позовом, позивач пропустив передбачений ЦК України, строк позовної давності. Представник відповідача заявила про необхідність застосування позовної давності до позову та відмовити у його задоволенні. Позивач у судовому засіданні підтримав вимогу щодо поновлення строку звернення до суду та визнання поважними причини його пропуску через хворобу та тривалий період лікування, через що він не міг звернутися до суду вчасно, про що подано виписки з медичної карти стаціонарного хворого станом на 2015 р., довідку з ЛКК №501 від 27.10.2016 р., виписку з епікризу із історії хвороби про перебування на лікуванні з 23.09.2013 р. по 08.10.2013 р. в хірургічному відділенні Закарпатської ОКЛ ім. Андрія Новака. Твердження представника відповідача щодо неповажності визначених позивачем причин, суд не бере до уваги, адже вони не спростовують надані позивачем пояснення та письмові докази, не встановлюють їх неналежність та недопустимість. Враховуючи наведене вище, суд визнає поважними причинами пропуску позовної давності у спорі і вважає за необхідне поновити строк на подання позову за захистом цивільних прав. Оскільки позивач, будучи інвалідом 2 групи загального захворювання довічно (Пенсійне посвідчення № [NUMBER] ), звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, при розподілі судових витрат судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved