Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] (65009, [ADDRESS]) до [PERSON] (65009, [ADDRESS]), Першого Приморського Відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (65026, м. Одеса, вул. Польський узвіз, 6), третя особа Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ України (65017, м. Одеса, вул.. Бреуса, 26/2) про звільнення майна з під арешту, в якій позивач просить зняти арешт з майна та зняти оголошену заборону на його відчуження , яке належить на праві сумісної власності у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( помер) , а саме : з квартири № 1 , що знаходиться за адресою : вул. Зоопаркова , 19 у м. Одесі, займає загальну площу 37, 5 кв. м. , із яких 27,6 житлова площа , який накладено постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси 09.03.2011 року за виконавчим провадженням АН № 381613, яке знищено. До судового засідання позивач зявився, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Інші сторони до судового засідання не зявились, були сповіщені про дату час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили Відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з'явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації від 13.08.1996 року № 0776 [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено в сумісну власність у рівних частках майно, що складається із двохкімнатної квартири № 1 на вул. Зоопарковій, 19 у м. Одесі. загальною площею 37, 5 кв. м. На це майно позивачу 13.08.1996 р. було видане свідоцтво про право власності на житло № 0776 в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 23.04.2018 р. позивач дізнався з відповіді Першого Приморського ВДВС м. Одеси, що на майно, а саме на квартиру № 1, що знаходиться за адресою вул. Зоопаркова , 19 у м. Одеса, накладено арешт . У квітні 2018 р. позивач звернувся до Першого Приморського ВДВС м. Одеси з заявою про зняття арешту квартири, але отримав відповідь про відмову. Арешт був накладений постановою АН № 381613 від 09.04.2011 р. державним виконавцем Глиняною Н.Д. Першого Приморського відділу ВДВС Одеського міського управління юстиції на усе нерухоме майно за вказаною адресою, а власник вказаний [PERSON] з тим же роком народження та ідентифікаційним кодом , як і у [PERSON] , який помер. Ні позивач, ні його дружина , ні його померлий син учасниками даного виконавчого провадження не були. Згідно відповіді з Першого Приморського ВДВС м. Одеси від 25.04.2018 року виконавче провадження , на підставі якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, знищено після трьох років зберігання. Позивач вважає, що даний арешт підлягає скасуванню, що арешт був накладений помилково і підстав для накладення арешту на сумісне майно позивача не має. Згідно з п.п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Як визначено в п.9.10 вказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Згідно зі\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого\~документа\~за\~належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом,\~відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у\~порядку\~забезпечення\~позову\~чи вжиття запобіжних заходів,\~а\~також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат,пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого\~документа\~до\~суду\~або іншого\~органу (посадовій особі),\~який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення,\~а також провадяться інші дії,\~необхідні\~у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника,у\~постанові\~про\~закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду\~або іншого\~органу\~(посадовій особі),\~який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту,\~накладеного на майно боржника. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у звязку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved