Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У лютому 2020 року позивачка [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бережанська державна нотаріальна контора, - про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , яка відповідно до заповіту заповіла належну останній 31/50 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] . Вона має право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті матері [PERSON] , так як з 10 квітня 2011 року є непрацездатною особою, оскільки отримує пенсію по віку (мати інваліда з дитинства). Не зважаючи на вказане, державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на обов`язкову частку у спадщині. У зв`язку з наведеним, просить постановити рішення, яким визнати за нею [PERSON] право власності на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , - в розмірі 31/200 частки квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] позов підтримали з підстав і мотивів, наведених у позовній заяві. У відзиві на позов [PERSON] проти позову [PERSON] заперечила, посилаючись на те, що [PERSON] не досягла пенсійного віку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 1241 ЦК України, не є непрацездатною особою і відповідно не має права на обов`язкову частку у спадковому майні. У зв`язку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити. Під час розгляду справи представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечив з підстав і мотивів, наведених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Бережанської державної нотаріальної контори - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 27 лютого 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача \~Бережанська державна\~нотаріальна контора,\~-\~про визнання\~права власності\~на обов`язкову\~частку у\~спадщині - залишено без руху, надано позивачці десятиденний строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. 175, 177 ЦПК України. 03 квітня 2020 року судом відкрито провадження у вказаній справі. Підготовче судове засідання призначено на 14 год. 30 хв. 27 квітня 2020 року. 27 квітня 2020 року розгляд справи відкладено. Встановлено позивачці/представнику позивачки строк для подання відповіді на відзив, - строк дії карантину та додатково десять днів з дня отримання ухвали суду. Ухвалою від 31 серпня 2020 року судове засідання по розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бережанська державна нотаріальна контора, - про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині, - призначено на 16 год. 00 хв. 21 вересня 2020 року. 21 вересня 2020 року ухвалою суду, постановленою без виходу в нарадчу кімнату, у підготовчому засіданні за клопотанням сторони позивача оголошено перерву до 14 год. 30 хв. 12 жовтня 2020 року, - для отримання відомостей про спірне майно. 12 жовтня 2020 року судом закрито підготовче провадження по цивільній справі, та призначено справу до судового розгляду на 14 год. 30 хв. 10 листопада 2020 року. 10 листопада 2020 року за клопотанням сторони позивачки, ухвалою суду, постановленою без виходу в нарадчу кімнату, в розгляді справи оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 16 листопада 2020 року для підготовки до дебатів. 16 листопада 2020 року за клопотанням представника відповідачки, ухвалою суду постановленою без виходу в нарадчу кімнату, розгляд справи відкладено на 10 год. 30 хв. 01 грудня 2020 року. Вислухавши вступне слово позивачки та її представника, представника відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено такі фактичні обставини. [INFO] в місті Бережани Тернопільської області у віці 86 років померла [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] , [INFO] , - це дочка [PERSON] . На час смерті [PERSON] (спадкодавиці) позивачка проживала разом з спадкодавицею, а отже прийняла спадщину. Окрім цього, [PERSON] 16 жовтня 2019 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] 20 листопада 2019 року заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] подала [PERSON] . 31/50 частка квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] . Решта 19/50 частки квартири [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до заповіту, посвідченого 23 вересня 2013 року приватним нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу Хрущ Д.С. за реєстровим номером 3653, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності 31 (тридцять одну) частку квартири [ADDRESS] , а також усе інше майно, що належить їй, чи буде належати. [PERSON] з 10.04.2011 року отримує пенсію по віку як мати дитини інваліда з дитинства. Постановою державного нотаріуса Бережанської державної нотаріальної контори від 28 листопада 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Бережанської державної нотаріальної контори від 22 січня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову спадщину) після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно з п. 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України у справі № 1-рп/2014 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) від 11 лютого 2014 року, - Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV, абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. Висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить. Згідно із ч.3 ст. 75 СК України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно з ч.4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» встановлено, що станом на 24 травня 2019 року (час відкриття спадщини) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 26 років. Жінки, які народилися з 1 квітня 1961 року по [INFO] , мають право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу після досягнення віку 60 років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки мають право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Згідно з п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Позивачка отримує пенсію по віку, як мати інваліда з дитинства. Згідно з п.3 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до восьмирічного віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. Виходячи з наведеного, пенсійний вік для [PERSON] був скорочений на 10 років і на день відкриття спадщини позивачці виповнилося повних 58 років, тобто вона не мала віку, визначеного ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), не була інвалідом та спадкодавець [PERSON] не була годувальником [PERSON] , а тому не має права на обов`язкову частку у спадковому майні. У Постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 542/1526/17 (провадження № 61-37324св18),\~ від 27 травня 2020 року у справі № 750/10857/17 (провадження N 61-39331св18) Верховний Суд прийшов до аналогічних висновків. Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з наведеного, твердження позивачки про те, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України є безпідставним, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed