Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У лютому 2014 року до Шевченківського районного суду м.Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом, в якому поставлено питання про стягнення на його користь з відповідача - Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (надалі - ГБК «Авіатор») майнової шкоди в сумі 82687,69 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 28.03.2005 р. між ним та ГБК «Авіатор» був укладений договір №?79 за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання збудувати для позивача гаражний бокс у двоповерховому підземному гаражі за адресою: [ADDRESS]. Позивач сплатив вартість будівництва, однак відповідачем не було передано замовнику цей гараж, оскільки, як з'ясовано в ході розслідування кримінальної справи №60-2150, було вчинено шахрайські дії з боку посадових осіб відповідача та продано цей гараж іншій особі. В подальшому, після винесення судом постанови від 14.11.2012 року про закриття кримінальної справи №60-2150 за обвинуваченням гр.[PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2. ст. 367 КК України, на підставі ст.49 КК України, позивач звертався до суду з цивільним позовом про стягнення матеріальних збитків, спричинених злочином. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/16907/13-ц від 05.11.2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.01.2014 р., з ГБК «Авіатор» на користь [PERSON] було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 81869,00 грн. Проте, в добровільному порядку відповідач не виконує зазначене вище рішення суду, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутися до суду за стягненням на свою користь майнової шкоди, завданої йому відповідачем у зв'язку із невиконанням домовленостей в порядку ст.625 ЦК України з урахуванням річних та інфляційних нарахувань за період прострочення виконання зобов'язання (з 01.01.2006 р. по 01.01.2014 р.), а також моральної шкоди, яку позивач оцінив у 3000,00 грн. за перенесений стрес та переживання, у зв'язку з необхідністю приймати участь у слідчих діях, пов'язаних із викриттям шахрайських дій працівника відповідача. На підставі зазначеного позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 82687,69 грн., 3000,00 грн. моральної шкоди та 500,00 грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 28.03.2005 р. між [PERSON] та ГБК «Авіатор» в особі голови правління [PERSON] було укладено договір №?79, за умовами якого [PERSON] доручив ГБК «Авіатор» побудувати для себе гаражний бокс [NUMBER] у двоповерховому підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] згідно затвердженого проекту. На виконання умов цього договору позивачем було сплачено відповідачу вартість гаражного боксу в розмірі 80830,00 грн. та 1066,00 грн. вступного внеску. В подальшому, у т.ч. у зв'язку з невиконання зазначених вище зобов'язань стосовно позивача з боку посадових осіб ГБК «Авіатор», відносно гр.[PERSON] було порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Однак, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.11.2012 р. кримінальна справа №60-2150 за обвинуваченням гр.[PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2. ст. 367 КК України, була закрита на підставі ст.49 КК України. Зазначені обставини установлені судом в ході розгляду цивільної справи №761/16907/13-ц за позовом [PERSON] до ГБК «Авіатор», третя особа - [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Таким чином, в силу ст.61 ч.3 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.01.2014 р. у справі №761/16907/13-ц, стягнуто з ГБК «Авіатор» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 81869,00 грн., яку позивач поніс у зв'язку зі скоєнням злочину [PERSON], який будучи відповідальним за фінансово-господарську діяльність ГБК «Авіатор», завдяки неналежному ставленню до виконання обов'язків, допустив подвійний продаж гаражних боксів, у т.ч. і гаражного боксу [NUMBER], чим [PERSON] завдано матеріальну шкоду на таку суму. Згідно положень ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, звертаючись до суду в липні 2013 р., позивач заявив до відшкодування завдану йому неправомірними діями службових осіб відповідача, матеріальну шкоду в розмірі сплаченої суми за не отриманий гаражний бокс (справа №761/16907/13-ц). Водночас, у зв'язку з небажанням відповідача в добровільному порядку виконати вищевказане рішення суду, позивач вирішив також стягнути з відповідача суму річних за невиконання зобов'язання та понесену моральну шкоду, завдану відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача річних за несвоєчасне виконання зобов'язання на підставі положень ст.625 ЦК України, то суд дійшов висновку, що відповідач за договором із позивачем взяв на себе зобов'язання побудувати гаражний бокс, а не грошове зобов'язання, тому такі правовідносини не є грошовим зобов'язанням, а отже, до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 625 ЦК України. Крім того слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Аналіз положень статей 1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, на підтвердження своїх доводів про понесення моральних страждань, спричинених протиправними діями відповідача, позивач не надав суду жодного доказу. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed