Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (позивач) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 955 122,61 грн., що складаються з матеріальних збитків, визначених на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 24.04.2008 року у справі № 2-34/2008 у сумі 876 139,60 грн., з врахуванням індексу інфляції за період з 07.11.2008 року по 20.12.2016 року, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 78 983,01 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 000 грн. Обґрунтовуючи позов, зазначив про те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.04.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.07.2008 року, задоволено позов [PERSON], стягнуто на його користь з ТзОВ «НАК» 330 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням авторського права позивача. 09.07.2008 року позивачем отримано виконавчий лист згідно вказаного судового рішення, який пред'явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва, та постановою державного виконавця від 10.07.2008 року відкрито виконавче провадження. 22.07.2008 року постановою державного виконавця накладено арешт на рахунки ТзОВ «НАК», відкриті у АТ «Індекс-Банк» та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вказує, що реальних дій на виконання вказаного судового рішення, державним виконавцем Святошинського районного управління юстиції м. Києва здійснено не було. Постановою державного виконавця від 07.11.2008 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.07.2008 року закінчено, у зв'язку із ліквідацією боржника - ТзОВ «НАК». Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.07.2011 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2011 року, дії державного виконавця Святошинського районного управління юстиції м. Києва по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа віл 09.07.2008 року визнано неправомірними, а постанову державного виконавця від 07.11.2008 року скасовано. 17.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.07.2008 року. У зв'язку із повідомленням державним виконавцем про втрату виконавчого листа від 09.07.2008 року, 21.03.2012 року позивачем отримано дублікат виконавчого листа. 18.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із відсутністю майна, на яке можливо б було звернути стягнення. 18.06.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження, а в подальшому 23.07.2012 року - постанову про арешт майна боржника. Позивач зазначає, що державним виконавцем лише 30.12.2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника, а вже 29.04.2015 року - постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. 01.03.2016 року позивач повторно направив дублікат виконавчого листа для примусового виконання. Постанову про арешт кошти боржника винесено 23.03.2016 року, а на майно боржника - 30.05.2016 року. У зв'язку із зволікання виконання судового рішення, позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність, та ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.07.2016 року визнано бездіяльність державних виконавців протиправною. Позивач вказує, що така бездіяльність відповідачів внаслідок протиправного невиконання судового рішення з 2008 року, спричинила позивачку як матеріальні збитки, так і моральну шкоду. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. З аналогічними заявами та запереченнями по суті позовних вимог до суду звернулись з відповідачі. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.04.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.07.2008 року, задоволено позов [PERSON], стягнуто на його користь з ТзОВ «НАК» 330 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням авторського права позивача (т. 2 а.с. 52-60). 09.07.2008 року позивачем отримано виконавчий лист згідно вказаного судового рішення, який пред'явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва (т. 2 а.с. 61-62). Постановою державного виконавця від 10.07.2008 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа (т. 2 а.с. 65). 22.07.2008 року постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти у межах суми стягнення у розмірі 363 000 грн. на рахунках ТзОВ «НАК», відкритих у АТ «Індекс-Банк» та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 64). Постановою державного виконавця від 07.11.2008 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.07.2008 року закінчено, у зв'язку із ліквідацією боржника - ТзОВ «НАК» (т. 2 а.с. 73). Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.07.2011 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2011 року, дії державного виконавця Святошинського районного управління юстиції м. Києва по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа віл 09.07.2008 року визнано неправомірними, а постанову державного виконавця від 07.11.2008 року скасовано (т. 2 а.с. 101-104). 17.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.07.2008 року (т. 2 а.с. 113). У зв'язку із повідомленням державним виконавцем про втрату виконавчого листа від 09.07.2008 року, 21.03.2012 року позивачем отримано дублікат виконавчого листа (т. 2 а.с. 115-116). Згідно листа АТ «Індекс Банк» від 07.08.2008 року залишок коштів боржника ТОВ «НАК» на рахунку, відкритому у вказаній банківській установі, становив станом на 06.08.2008 року 100 грн. (т. 2 а.с. 112). 18.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 та ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якої арешт накладено на все майно боржника, згідно відповідей з БТІ м. Києва та УДАІ м. Києва майно зареєстроване за боржником відсутнє. Арешт накладено на кошти боржника, згідно відповідей з банківських установ грошові кошти на рахунках відсутні, а рахунки закриті. Згідно акта державного виконавця боржник за адресою: м. Київ, вул. Стрийська, 3, не знаходиться, відсутнє майно боржника, на яке можливо б було звернути стягнення. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію, боржник знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Горького, 13, оф. 3, у зв'язку із чим виконавчий документ направляється для подальшого виконання до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві (т. 2 а.с. 117). 18.06.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа (т. 2 а.с. 120. В подальшому 23.07.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (т. 2 а.с. 122). 30.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. а.с. 125-126). 29.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно змісту якої вжиті заходи щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними (т. 2 а.с. 127). 03.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (т. 2 а.с. 129-130). 23.03.2016 року винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 133-134). 30.05.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника (т. 2 а.с. 135-136). Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.07.2016 року визнано протиправною бездіяльність державних виконавців з приводу невжиття дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для виконання судового рішення (т. 2 а.с. 138-140). Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідачів завдані збитки у розмірі 876 139,60 грн., з врахуванням індексу інфляції за період з 07.11.2008 року по 20.12.2016 року, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 78 983,01 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 000 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що неправомірними діями чи бездіяльністю державних виконавців позивачу завдані збитки, не зазначено в чому вони полягають. Відповідно до ст. 1173 ЦК України відшкодуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, органом місцевого самоврядування , незалежно від вини цієї особи. Незаконними діяннями органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів чи інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Судовим розглядом встановлено, що державними виконавцями неодноразово відкривались виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09.07.2008 року, вживались заходи щодо розшуку майна боржника, накладались арешт на рахунки підприємства. Однак, грошові кошти на рахунках боржника були відсутні, що стверджується як листами від банківських установ, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, так і листами, наданими в розпорядження суду на виконання ухвали суду про витребування доказів. Іншого рухомого, чи нерухомого майна, на яке б можливо було б звернути стягнення, вжитими заходами не виявлено. За таких обставин, факт невиконання даного рішення суду державними виконавцями із об'єктивних причин, на думку суду, не є з боку державних виконавців завдаванням матеріальної шкоди позивачу, оскільки діями чи бездіяльністю самих державних виконавців будь-яких збитків позивачу не завдано. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Позивач не надав суду доказів того, що саме незаконними діями чи бездіяльністю державних виконавців йому було завдано реальних втрат (збитків). Враховуючи недоведеність в ході розгляду справи факту неправомірних дій чи бездіяльності державних виконавців, якими б позивачу завдано збитків, позовні вимоги в частині відшкодування інфляційних витрат, трьох процентів річних та моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed