Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що 30 квітня 2008 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. У період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON]. За період шлюбу сторонами було придбано квартиру № 17 у будинку № 35 «а» по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, що в цілому складається з двох кімнат: 1-а кімната площею 17.1 кв.м., 2-а кімната площею 11.0 кв.м., кухні площею 6.5 кв.м., санвузлу площею 2.7 кв.м., коридору площею 4.2 кв.м., кладовкою 2.1 кв.м., загальною площею 44.3 кв.м., у тому числі житловою площею 28.2 кв.м. Право власності зареєстрована за відповідачем. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року шлюб розірвано. Вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку відповідач відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Представник позивача у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача у відкрите судове засідання зявилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволення позову, зазначала про застосування строків позовної давності. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2008 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року шлюб розірвано. В період шлюбу було придбано квартиру № квартиру № 17 у будинку № 35 «а» по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, що в цілому складається з двох кімнат: 1-а кімната площею 17.1 кв.м., 2-а кімната площею 11.0 кв.м., кухні площею 6.5 кв.м., санвузлу площею 2.7 кв.м., коридору площею 4.2 кв.м., кладовкою 2.1 кв.м., загальною площею 44.3 кв.м., у тому числі житловою площею 28.2 кв.м. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 7-1228 та право власності було зареєстровано за [PERSON]. Судом встановлено, що спільним майном [PERSON] та [PERSON] є квартира під № 17 у будинку № 35 «а» по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, оскільки відповідно до ст.\~60, ч. 1 ст.\~70 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як наголошує ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до частини 1\~ст.60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до\~ст.63 СК України. Разом з тим у постановах від 25.11.2015, 12.10.2016 ВСУ висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять спростування того, що спірна квартира є саме обєктом спільного сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~З пояснень сторін встановлено, що квартира була придбана за кошти подружжя. Положеннями\~ст. 69 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст.ст.\~70,\~71 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Також, суд критично ставиться до посилання сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності до даних правовідносин. Так, при визначенні перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 4499,32 гривень. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно розрахунку судових витрат, наданого стороною позивача, позивачем було фактично сплачено 3000,00 гривень за надання правничої допомоги у рамках розгляд зазначеної цивільної справи. Відтак, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Outcome: approved