Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог позивач вказала, що 27.11.1997 року [PERSON], на підставі рішення №3 органу приватизації Вищого професійного училища №29, отримав Свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. К.Маркса, 80-а в м.Сквира, загальною площею 69.3 кв.м, житловою площею 34.4 кв.м і зареєстрував в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за №4379, книга №33. Житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, яка надана Сквирською міською радою у постійне користування Сквирському середньому ПТУ №29 з видачею Державного акта на право постійного користування землею. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку №80-а по вул. К.Маркса в м.Сквира від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1226, позивач набула право власності на будинок, що підтверджується витягом із Державного реєстру правочинів від 06.06.2007 року, витяг № 4092967. 21.03.2013 року до Сквирської міської ради від ДНЗ «Сквирське вище професійне училище» надійшов лист за №56, в якому зазначено, що навчальний заклад просить припинити право користування на земельну ділянку по вул. К.Маркса, 80-а в м.Сквира. 18.02.2013 року представником [PERSON] до Сквирської міської ради подана заява про передачу їй безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0212 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. К.Маркса, 80-а. 17.12.2013 року Сквирський районний суд Київської області у адміністративній справі №376/2155/13-а, провадження №2-а/376/53/2013, розглянувши заяву [PERSON] до Сквирського міського голови [PERSON] про визнання дій Сквирського міського голови неправомірними, зобовязати міського голову вчинити певні дії виніс рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року, оскаржувана постанова Сквирського районного суду від 17 грудня 2013 року скасована, адміністративний позов [PERSON] задоволено. 28.08.2014 року сесія Сквирської міської ради, по заяві [PERSON], прийняла рішення за №1212-53-Vl, яким відмовила їй у наданні безоплатно у власність земельної ділянки по вул. К.Маркса, 80-а, на підставі п.5 ст.116 ЗК України і рекомендувала звернутись до власника ДНЗ «Сквирське вище професійне училище» щодо припинення права постійного користування на частину земельної ділянки площею 0,0212 га, відповідно до ст.142 ЗК України, для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку або визнати своє право через суд. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати дії Сквирської міської ради Київської області щодо необґрунтованої відмови у вирішенні питання про передачу їй безоплатно в приватну власність земельної ділянки площею 0,0212 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. К.Маркса, 80-а в м. Сквира, Київської області неправомірними, скасувати рішення сесії Сквирської міської ради Київської області від 28.08.2014 року №1212-53-VІ про розгляд її заяви, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов не визнає, вважає дії Сквирської міської ради Київської області щодо відмови [PERSON] у наданні безоплатно в приватну власність земельної ділянки площею 0,0212 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. К.Маркса, 80-а в м. Сквира, Київської області правомірними і обґрунтованими, оскільки дана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Сквирське середнього професійно-технічного училища, правонаступник ДНЗ «Сквирське вище професійне училище», згідно Державного акту серія ІІ-КВ №002046, цільове призначення якої для учбового та сільськогосподарського використання, на праві постійного користування. Треті особи в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять ухвалити рішення в їхній відсутності, позов визнають, заперечень не мають. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 27.11.1997 року [PERSON], на підставі рішення №3 органу приватизації Вищого професійного училища №29, отримав Свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. К.Маркса, 80-а в м.Сквира, загальною площею 69.3 кв.м, житловою площею 34.4 кв.м і зареєстрував в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за №4379, книга №33. Житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, яка надана Сквирською міською радою у постійне користування Сквирському середньому ПТУ №29 з видачею Державного акта на право постійного користування землею. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку №80-а по вул. К.Маркса в м.Сквира від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1226, позивач набула право власності на будинок, що підтверджується витягом із Державного реєстру правочинів від 06.06.2007 року, витяг № 4092967. 21.03.2013 року до Сквирської міської ради від ДНЗ «Сквирське вище професійне училище» надійшов лист за №56, в якому зазначено, що навчальний заклад просить припинити право користування на земельну ділянку по вул. К.Маркса, 80-а в м.Сквира. 18.02.2013 року представником [PERSON] до Сквирської міської ради подана заява про передачу їй безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0212 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. К.Маркса, 80-а. 17.12.2013 року Сквирський районний суд Київської області у адміністративній справі №376/2155/13-а, провадження №2-а/376/53/2013, розглянувши заяву [PERSON] до Сквирського міського голови [PERSON] про визнання дій Сквирського міського голови неправомірними, зобовязати міського голову вчинити певні дії виніс рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року, оскаржувана постанова Сквирського районного суду від 17 грудня 2013 року скасована, адміністративний позов [PERSON] задоволено. 28.08.2014 року сесія Сквирської міської ради, по заяві [PERSON], прийняла рішення за №1212-53-Vl, яким відмовила їй у наданні безоплатно у власність земельної ділянки по вул. К.Маркса, 80-а, на підставі п.5 ст.116 ЗК України і рекомендувала звернутись до власника ДНЗ «Сквирське вище професійне училище» щодо припинення права постійного користування на частину земельної ділянки площею 0,0212 га, відповідно до ст.142 ЗК України, для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку або визнати своє право через суд. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до п. а) ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно ч.1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів ,що видаються відповідно до них. За змістом ст.80 ЗК України субєктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до п. б) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. На підставі ч.1, 7, 11 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно п. е) ч.1 ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Разом з тим установлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення, підстав для обгрунтованої відмови у вирішенні питання про передачу [PERSON] безоплатно в приватну власність земельної ділянки площею 0,0212 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. К.Маркса, 80-а в м. Сквира, Київської області не було, а тому такі дії є неправомірними та прийняте рішення підлягає скасуванню. На підставі ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн. судових витрат.

Outcome: approved