Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом де зазначив , що відповідач є власником будинку за адресою [ADDRESS] до якого здійснюється постачання електричної енергії. Відповідач в порушення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 р. (далі ПКЕЕН) належним чином не здійснював оплату фактично спожитої енергії у зв`язку з чим утворилася заборгованість яка станом на 03.02.2021 складає 2894,10 грн. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідач відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Михайлівської сільської ради від 18.02.2021 №02-01-46/421 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою вищевказаного будинку, а згідно виписками з програмно-інформаційного комплексу Energy Suite на її ім`я відкрито особовий рахунок за адресою такого будинку. Згідно довідки з державного реєстру речових прав від 11.12.2020 вона також є власником вищезазначеного будинку. Згідно довідки про заборгованість за спожиту електричну енергію та виписками з програмно-інформаційного комплексу Energy Suite, остання складає 2894 грн. 10 коп. за особовим рахунком № [NUMBER] [ADDRESS] станом на 03.02.2021 року. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України). За положеннями ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів (п. п. 1,3 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»). При цьому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Цей висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, ВС від 18.09.2019 по справі № 216/1724/16-ц., а також Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 216/5756/15-ц. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач постачав на об`єкт відповідача електричну енергію, а останній її споживав , проте оплату належним чином не здійснював, доказів іншого не надано, як і не спростовано суми вищезазначеного боргу, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved