Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду з позовом до Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії. Свої позовної вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, вона є власником земельної ділянки, розміром 0,01689 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований житловий будинок позивача. 24 червня 2014 року, рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області за №168, позивачу було надано дозвіл на облаштування заїзду до свого будинку з боку [ADDRESS]. З метою отримання у власність земельної ділянки, що надана для облаштування даного заїзду, 6 січня 2016 року, за вхідним №10, позивач звернулася з заявою до Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області про надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га по [ADDRESS] , але рішенням 13 чергової сесії VII скликання Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 травня 2016 року за №227 їй було відмовлено у зв`язку з тим, що по даній земельній ділянці передбачено прокладання комунікацій, запланованих генеральним планом даного населеного пункту. 8 грудня 2017 року рішенням 62 позачергової сесії VII скликання Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №1182, вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , загальною площею 0,03 га, розташованої в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, передано йому у власність та віднесено дану земельну ділянку до категорії земель-сільськогосподарського призначення. 28 вересня 2018 року Чабанівська селищна рада у відповідь на звернення позивача №02-20/1647, повідомила, що на момент розгляду заяви позивача про виділення земельної ділянки безоплатно у власність, виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради планувалося прокладання комунікацій, які мали проходити через спірну земельну ділянку, але цей проект реалізовано не було, тому на момент звернення [PERSON] . Чабанівська селищна рада задовольнила клопотання відповідача про безоплатне виділення йому спірної земельної ділянки. Позивач зазначила, що надання у власність спірної земельної ділянки [PERSON] унеможливлює виконання рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради №168 від 24 червня 2014 року, щодо дозволу на облаштування заїзду до свого будинку з боку [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, позивач [PERSON] просила визнати рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 травня 2016 року за №227 про відмову виділення [PERSON] , земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га по [ADDRESS] . Визнати недійсним рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №1182 від 8 грудня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та надання йому у власність земельної ділянки, загальною площею 0,03 га, розташованої в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області , кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38712399 від 13.12.2017 року 19:22:22, [PERSON] , Святопетрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області щодо реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,03 га, розташованої в с . Новосілки Києво -Святошинського району Київської області за [PERSON] . Зобов`язати Чабанівську селищну раду Києво-Святошинського району Київської області на найближчій сесії розглянути заяву позивача, зареєстровану за вх.№10 від 06.01.2016 року про надання у власність земельної ділянки, площею 0,04 га по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області в судовому засіданні проти позову заперечувала. Просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа Державний реєстратор Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 0,01689 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований житловий будинок позивача. 24 червня 2014 року, рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області за №168, позивачу було надано дозвіл на облаштування заїзду до свого будинку з боку [ADDRESS]. З метою отримання у власність земельної ділянки, що надана для облаштування даного заїзду, 6 січня 2016 року, за вхідним №10, позивач звернулася з заявою до Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області про надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га по [ADDRESS] , але рішенням 13 чергової сесії VII скликання Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 травня 2016 року за №227 їй було відмовлено у зв`язку з тим, що по даній земельній ділянці передбачено прокладання комунікацій, запланованих Генеральним планом даного населеного пункту. 8 грудня 2017 року рішенням 62 позачергової сесії VII скликання Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №1182, вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , загальною площею 0,03 га, розташованої в с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, передано йому у власність та віднесено дану земельну ділянку до категорії земель-сільськогосподарського призначення. 28 вересня 2018 року Чабанівська селищна рада у відповідь на звернення позивача №02-20/1647, повідомила, що на момент розгляду заяви позивача про виділення земельної ділянки безоплатно у власність, виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради планувалося прокладання комунікацій, які мали проходити через спірну земельну ділянку, але цей проект реалізовано не було, тому на момент звернення [PERSON] . Чабанівська селищна рада задовольнила клопотання відповідача про безоплатне виділення йому спірної земельної ділянки. Посилання позивача, що остання має пріоритетне право щодо отримання у власність оспорюваної земельної ділянки у зв`язку з наявним рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради №168 про надання дозволу [PERSON] на облаштування заїзду до свого будинку з боку [ADDRESS], не може бути взяте до уваги, адже його наявність або відсутність не надає позивачу права власності або користування цією земельною ділянкою у випадках, визначених земельним законодавством України. Крім того, позивачем не наведено підстав, щодо необхідності визнання недійсним рішення Чабанівської селищної ради №1182 від 8 грудня 2017 року та яким чином дане рішення порушує права та інтереси позивача. Як вбачається з акту огляду від 18 січня 2019 року про відсутність належного доступу до земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , яка належить [PERSON] та знаходиться по [ADDRESS] , встановлено, що у позивача є можливість вільного проїзду - виїзду до м. Києва зі сторони [ADDRESS] та з [ADDRESS] безперешкодного пішохідного доступу з південно-східної та північної сторони вказаної земельної ділянки. Відповідно до положень ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно до вимог ч 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд на підставі оцінених доказів в їх сукупності дійшов висновку, що оскаржувані рішення Чабанівської селищної ради є законними та такими, що не порушують права та інтереси позивача, так як позивачем не доведено факту таких порушень. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] і її представником відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не доведено заявлені позовні вимоги про визнання недійсними рішень Чабанівської селищної ради, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання вчинити певні дії, та не надано в обґрунтування доводів належні, допустимі, достовірні та достатні докази, і з тих доводів, на які посилається позивач у позовній заяві, суд не вбачає підстав для задоволення позову, і тому відмовляє у його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Оскільки в позові судом відмовлено, то понесені витрати по сплаті судового збору не можуть бути стягненні з відповідачів.

Outcome: dismissed