Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», треті особи [PERSON], орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним іпотечного договору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її донькою [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір та в забезпечення його виконання сторонами також було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано однокімнатну квартиру [ADDRESS] Про наявність зазначеного договору позивачу стало відомо в 2015 році, коли банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає зазначений договір недійсним, оскільки від порушує права неповнолітнього онука [PERSON], який з моменту народження постійно проживає в спірній квартирі. Оскільки договір укладався без згоди органу опіки та піклування, він не відповідає вимогам закону і тому повинен бути визнаний недійсним. Представник позивача, який одночасно є представником третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач ПАТ «Брокбізнесбанк» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону, неповнолітній син [PERSON] в спірному жилому приміщенні зареєстрований не був та сама позичальник за кредитним договором стверджувала про відсутність прав малолітніх дітей на іпотечне майно. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, направив письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що іпотечним договором порушуються права неповнолітнього [PERSON] Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 23.04.2008 між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100000 доларів США (а. с. 7-10). В забезпечення його виконання сторонами також було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано однокімнатну квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] просить визнати недійсним договір іпотеки укладений між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк», наголошуючи на тому, що вказаний договір порушує права її неповнолітнього онука, який має право на користування зазначеним майном. Суд погоджується з вимогами позивача виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, не повнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Часиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють , не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України). Отже, укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено ст. ст. 203, 215 ЦК України. Факт постійного користування спірним житловим приміщенням неповнолітнім [PERSON] підтверджується: довідкою ЖБК «Держплановець», відповідно до якої, з вересня 2003 року він проживає в квартирі [ADDRESS] довідкою поліклініки за місцем проживання неповнолітнього про те, що з 2004 року він знаходиться під наглядом та лікуванням (а.с. 74-75). З письмових пояснень Печерської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що ними як органом опіки та піклування, не надавалась згода [PERSON] на укладення іпотечного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК на підтвердження правомірності укладення договору іпотеки. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved