Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява до Дніпровської міської ради, [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі (шиномонтажу), у якій, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі шино монтажу літ.А-1 загальною площею 42,1 кв.м., поз №1 огорожа, розташованої за адресою: [ADDRESS] , отриманої у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 20489139, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35265871 від 19.05.2017 року. В обґрунтування позову, позивач зазначав, що 19.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу нежитлової будівлі-будівлі шино монтажу, розташованої за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0018 га., який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрований в реєстрі за № 281 від 19 травня 2017 року. Згідно умов вказаного договору [PERSON] придбав у власність нежитлову будівлю-будівлю шиномонтажу літ. А-1 загальною площею 42,1 кв.м., поз №1 - огорожа. Вказаний договір відповідно до ст.182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На момент укладання Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, вказана будівля належала [PERSON] на підставі Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2009 року по справі №2-0423-2009. Право власності на нежитлову будівлю-будівлю шиномонтажу зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року державним реєстратором Колесник Інгою Миколаївною Комунального підприємства «Будинок-Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1215406212101, номер запису про право власності: 19799254. Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:07:120:0005, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданого Комунальним підприємством «Земград» 2008 року. Таким чином, на момент укладання даного договору нежитлова будівля-будівля шиномонтажу перебувала у власності [PERSON] , який був його належним власником, надав оригінал правовстановлювального документу та мав право на продаж будівлі шиномонтажу, обставини чого були перевірені нотаріусом Деллаловим А.О., який здійснював нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу. В подальшому, 14 червня 2017 року [PERSON] «Дарувальник» та [PERSON] «Обдаровуваний» було укладено Договір дарування 1/2 частки нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрований в реєстрі за № 363 від 14.06.2017 року. Згідно умов вказаного договору дарування [PERSON] отримав безоплатно у спільну часткову власність 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу літ. А-1 загальною площею42,1 кв.м., поз№1 -огорожа. Вказаний договір відповідно до ст.722 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже [PERSON] не мав жодних сумнівів з приводу того, що [PERSON] , є власником нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу і має право здійснити відчуження будівлі. Також не було і жодних сумнівів в тому, що сам [PERSON] є належним власником та здійснив дарування 1/2 частки будівлі шиномонтажу [PERSON] . З моменту придбання будівлі у [PERSON] та відчуження на користь [PERSON] 1/2 частки будівлі, він спільно з [PERSON] відкрито користується нею, обидва здійснювали поточні ремонтні роботи з улаштування будівлі, сплачували належні комунальні платежі та ін. 05 квітня 2019 року відповідно до чинного земельного законодавства на ім`я міського голови Дніпровської міської ради, [PERSON] та [PERSON] подано клопотання, про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку під забудовою, площею 0,0074 га. Відповідь на даний час не отримано. Також, позивач зазначив, що Дніпровська міська рада подала позов до суду (справа № 204/4364/19), з якої вбачається, що вона не визнає та оспорює право власності [PERSON] на 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, з посиланням на те, що Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року скасовано рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2009 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Враховуючи невизнання та оспорювання Дніпровською міською радою права власності [PERSON] на 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, [PERSON] вимушений звернутись до суду із позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, оскільки він є законним та належним співвласником цієї будівлі, та з посиланням на ст.392 ЦК України, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Ухвалою суду від 26.03.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26.03.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Представник відповідача, в межах встановленого судом строку, надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав, висловив незгоду з заявленими вимогами позивача та зазначав, що зазначена спірна нежитлова будівля є самочинно побудованим майном, окрім того, земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно по [ADDRESS] належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначена земельна ділянка [PERSON] не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалась. Оскільки спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, з урахуванням того, що рішення суду про визнання права власності, на підставі якого нерухоме майно стало власністю [PERSON] у подальшому було скасовано, свідчить про відсутність правових підстав вважати, що останній набув право власності на нього. В свою чергу, оскільки [PERSON] в силу закону не набув права власності на нього, у останнього були відсутні правові підстави для розпорядження даним об`єктом, оскільки право розпоряджатись майном є складовою частиною права власності. Саме тому, вищезазначені договори купівлі-продажу та дарування укладені між позивачем та [PERSON] порушують права та інтереси територіальної громади м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, суперечать вимогам чинного законодавства. Внаслідок самочинного будівництва будівель та ухвалення у подальшому скасованого рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, з володіння Дніпровської міської ради поза її волею на підставі обставини, яка у подальшому відпала (рішення суду скасовано) вибула земельна ділянка по [ADDRESS] , яка [PERSON] у передбачений законом спосіб не надавалась, у зв`язку з чим, представник ДМР просив суд відмовити у задоволенні позову. Також, представником відповідача було подано до суду заяву про призначення справи в порядку загального провадження, з посиланням на необхідність встановлення обставин справи та дослідження доказів. Розглянувши дану заяву, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, у зв`язку з відсутністю підстав для переходу розгляду справи в порядку загального позовного провадження, як і не вбачає підстав для зупинення провадження у справі. [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на адресу суду будь-яких письмових пояснень не подавали. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2009 року у цивільній справі № 2-0423 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу садового будинку від 03.06.1994 року, укладеного між кооперативом «Шина» та [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на зазначений садовий будинок по [ADDRESS] . Зазначеним рішенням суду також було встановлено обставину побудови [PERSON] на зазначеній ділянці пункту Шиномонтажу та вулканізації. Право власності на нежитлову будівлю-будівлю шиномонтажу зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.04.2017 року державним реєстратором - Колесник Інгою Миколаївною Комунального підприємства «Будинок-Юстиції» Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1215406212101, номер запису про право власності: 19799254. Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:07:120:0005, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виданого Комунальним підприємством «Земград» 2008 року (а.с.7). 19 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі-будівлі шино монтажу, розташованої за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0018 га., який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрований в реєстрі за № 281 від 19 травня 2017 року. Згідно умов вказаного договору [PERSON] придбав у власність нежитлову будівлю-будівлю шиномонтажу літ. А-1 загальною площею 42,1 кв.м., поз №1 огорожа, про що свідчить копія відповідного договору, наданого позивачем (а.с.7-9). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.05.2017 року, номер запису про право власності: 20489139, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1215406212101 (а.с.10). Будь-яких заборон чи спорів стосовно вказаного об`єкта нерухомості станом на 19.05.2017 року не було. 14 червня 2017 року між позивачем [PERSON] «Дарувальник» та [PERSON] «Обдаровуваний» було укладено Договір дарування 1/2 частки нежитлової будівлі-будівлі шиномонтажу, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрований в реєстрі за № 363 від 14 червня 2017 року (а.с.28-30). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року (22-ц/774/352/18) у справі 2-0423/09 апеляційну скаргу комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради задоволено: рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2009 року скасоване, у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за права власності відмовлено. 05 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] на ім`я міського голови Дніпровської міської ради подано клопотання, про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку під забудовою, площею 0,0074 га (а.с.11). Також, встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 204/4364/19 за позовом Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування записів про державну реєстрацію права власності (а.с.39), при цьому, відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 24.06.2019 року підставу поданого міською радою позову, у тому числі, становлять приписи ст.ст. 211, 212 ЗК України, та ст.ст.374, 376 ЦК України. Тобто предметом спору є можливе порушення земельного законодавства, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок та знесення самочинного будівництва, що також підтверджується позицією представника міської ради, наведеною у відзиві, щодо тих обставин, що спірне приміщення є самочинно побудованим майном на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м.Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради та незаконно вибула з її володіння. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2019 року про забезпечення позову у справі № 204/4364/19, з урахуванням ухвали про виправлення описки, було накладено арешт на спірну нежитлову будівлю-будівлю шиномонтажу літ. А-1, загальною площею 42,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , заборонено [PERSON] , [PERSON] , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на зазначену нежитлову будівлю, заборонено державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову у даній справі на спірну нежитлову будівлю - будівлю шиномонтажу (а.с.40-43). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини із захисту права власності. У відповідності до ст.41Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 317,319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість мати і здійснювати цивільні права і нести цивільні обов`язки нерозривно пов`язана із наявністю способів захисту цих прав і інтересів і дієвою процедурою їх застосування. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 16 ЦК України врегульовує судовий захист цивільних прав та інтересів судом. Та лише за умови порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави виникає потреба в застосуванні способів їх захисту. Частина 1 ст. 16 ЦК України (захист цивільних прав та інтересів судом) визначає право кожної особи і надає у ч. 2 цієї статті перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. За ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав оспорення такого права відповідачем. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Втім, відповідачем в даній справі не оспорюється добросовісність набуття [PERSON] зазначеного вище нерухомого майна у власність, представник відповідача зазначає про порушення прав територіальної громади, в частині незаконного вибуття земельної ділянки з володіння міської ради внаслідок здійснення самочинного будівництва та пов`язаних з чим наслідків, тому, суд позбавлений можливості дійти до висновку про наявність порушення прав позивача з боку відповідача та про застосування відповідного способу захисту, як наслідок. З огляду на зміст ч. 2 ст.5 ЦПК України визначення судом у своєму рішенні способу захисту, який не суперечить закону, можливо за умови, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду. Втім, оскільки в даній справі добросовісність набуття [PERSON] у власність відповідачем не заперечується, підстави для застосування судом ч.2 ст.5 ЦПК України відсутні. Щодо подання Дніпровською міською радою позовної заяви, в тому числі, до [PERSON] до суду про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності, то під час розгляду цієї справи [PERSON] згідно зі статтею 376, 377, 388 ЦК має право заперечувати проти позову шляхом подання доказів відплатного придбання майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що вона не знала і не могла знати (добросовісний набувач) та вжиття [PERSON] заходів, спрямованих на оформлення та відведення земельної ділянки, передбачених ст.376 ЦК та відсутності з його боку порушень, передбачених 211 ЗК України. У такому разі ані пред`явлення зустрічного позову про визнання права власності за добросовісним набувачем, ані подання окремого позову з аналогічним предметом позову чинним законодавством не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту у розумінні статті 16 ЦК, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовами про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна. У зв`язку з наведеним, вимоги позову про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, як за добросовісним набувачем, не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат судом вирішено у відповідності до ч.2 ст.133, ч.1 ст.141, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed