Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП» про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Позовна заява мотивована тим, що 03 грудня 2018 року між позивачем та ТзОВ «АРВЕСТ ГРУП» було укладено договір про надання послуг №02055. На виконання даного договору 03 грудня 2018 року позивач перерахував грошові кошти в сумі 25 000 гривень на рахунок відповідача. Згідно договору відповідач зобов'язався надати послуги, визначені пунктом 2.4 договору, а саме: пошук транспортного засобу для подальшого передання його за умовами фінансового лізингу за договором між замовником та лізинговою компанією, або у власність замовника. Однак, відповідач не вчиняв жодних дій по виконанню умов договору, а тому позивач просить розірвати договір про надання послуг №02055 та стягнути з відповідача 25 000 гривень сплачених ним коштів на виконання умов договору. Окрім того, позивач вказує, що йому завдана моральна шкода, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням відповідачем договору. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 5000 гривень. 04 лютого 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18 лютого 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді. Причини його неявки суду не відомі. Оскільки, представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, у відповідності до ст.281 ЦПК України, суд ухвалив винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. Судом встановлено, що 03 грудня 2018 року [PERSON] та ТзОВ «АРВЕСТ ГРУП» уклали договір про надання послуг №02055. Згідно п.1.1 договору виконавець зобов'язується надати послуги, передбаченні п.2.1, 2.4 цього договору, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги, оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.2.1 договору послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно п.2.4 договору виконавець надає замовнику наступні послуги: пошук транспортного засобу для подальшого передання його за умовами фінансового лізингу за договором між замовником та лізинговою компанією, або у власність замовника; консультації стосовно вибору транспортного засобу; перевірка транспортного засобу та перевірка правоздатності продавця; підготовка договорів, заяв, листів; проведення переговорів щодо купівлі-продажу транспортного засобу. З квитанції № 191844/8 від 03 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON] сплатив на рахунок ТзОВ «АРВЕСТ ГРУП» грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. згідно договору про надання послуг №02055. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні було встановлено, що після укладення договору, жодних дій по виконанню угоди відповідач не вчиняв. На даний час умови договору відповідачем не виконані, замовлені послуги позивачу не надані. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов'язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд, вважає, що порушення умов договору про надання послуг, допущені відповідачем є істотними, такими, що завдали [PERSON] шкоди. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору стали наслідком того, що позивач проплатив послуги, яких не отримав. За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладеного між сторонами 03 грудня 2018 року договору про надання послуг №02055 та стягнення з відповідача 25 000 гривень сплачених [PERSON] коштів на виконання умов договору. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Суд вважає, що невиконання відповідачем передбачених договором умов призвело до занепокоєння та переживань позивача, пов'язаних з втратою грошей, необхідністю принижувати свою честь та гідність перед відповідачем, звертатися для вирішення проблемної ситуації до суду. Це потягло за собою зміну його звичного способу життя, численні стреси. Враховуючи характер та обсяг завданих позивачу страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення розміру моральної шкоду у сумі 5 000 гривень. Суд вважає, такий розмір відшкодування є співмірним із завданими моральними стражданнями позивача та цілком реальним для його відшкодування винною особою - відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2418,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved