Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 16 грудня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості та з кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 14 листопада 2017 року становить 19850 грн.76 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 293 грн.40 коп., заборгованості по відсоткам - 14635 грн.90 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3500 грн., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 921 грн.47 коп. Відповідач на пропозиції в добровільному порядку погасити заборгованість не реагує, тому просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. Разом з позовом позивачем була надана письмова заява, в якій він заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без його участі. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року позов був залишений без руху і позивачеві був наданий строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали. 14 лютого 2018 року на виконання ухвали суду позивачем були надані документи, якими зазначені в ухвалі недоліки були усунуті. 22 лютого 2018 року судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області були отримані відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року позов був прийнятий до провадження суду і призначений до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачеві був наданий п'ятнадцятиденний строк зі дня отримання ухвали на подання письмового відзиву на позов. Як вбачається з поштового повідомлення відповідач отримав позов з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі 09 березня 2018 року, але у встановлений судом строк письмовий відзив на позов не надав, як і заперечень проти розгляду справи у спрощеному порядку. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного. 16 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.3 та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем і перевіреного судом, станом на 14 листопада 2017 року становить 19850 грн.76 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 293 грн.40 коп., заборгованості по відсоткам - 14635 грн.90 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3500 грн., фіксованої частки штрафу - 500 грн., відсоткової частки штрафу - 921 грн.47 коп. Згідно з вимогами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми закону в сукупності з наданими суду доказами, суд доходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 293 грн.40 коп., заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 14635 грн.90 коп. та заборгованість по пені та комісії у розмірі 3500 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. За змістом ст.549 ЦК України пеня та штраф є різновидом неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача за порушення ним своїх зобов'язань по виконанню договору і пеню і штраф, отже застосувати до останнього подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, а саме - прострочення виконання грошового зобов'язання, що протиречить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно платіжного доручення №BOK33В15С2 від 23 листопада 2017 року позивачем при пред»явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн., а платіжним дорученням №ВОК38В16В0 від 18 січня 2018 року позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 162 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1635 грн. 93 коп. (18429 грн. 30 коп. : 19850 грн. 76 коп. х 1762 грн.) На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial