Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього 71344 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики укладеному у формі розписки від 08 жовтня 2013 року, 586 грн. 38 коп. 3% річних, 642 грн. 08 коп. індексу інфляції, 3000 грн. 00 коп. витрат з оплати правової допомоги та 755 грн. 73 коп. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він на виконання умов договору позики укладеного у формі розписки 08 жовтня 2013 року з [PERSON], надав останньому грошові кошти. У визначений договором позики, укладеного у формі розписки від 08 жовтня 2013 рок, строк, як і на час звернення до суду [PERSON] позичкові кошти не повернув. За наведених обставини [PERSON] просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 35), проте подав письмову заяву в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 44). [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 43) про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки (а.с. 3). На виконання умов вищевказаного договору [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 71344 грн. 00 коп., строком до 01 листопада 2013 року (а.с. 3). В обумовлені договором строки [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаним договором позики не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 71344 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позикових коштів, відповідачем суду не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 71344 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики укладеному у формі розписки від 08 жовтня 2013 року, 586 грн. 38 коп. 3% річних, 642 грн. 08 коп. індексу інфляції. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3000 грн. 00 коп. витрат з оплати правової допомоги, оскільки граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, диференційована в залежності від платника. Так, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, проте позивачем не надано, такого розрахунку. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 725 грн. 72 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial