Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 439 855 грн. 55 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року та ухвалою суду від 21.06.2016 року про виправлення описки у справі № 201/8632/14-ц стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь суму банківського вкладу в розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становила 652 500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1462,45 євро, що в гривневому еквіваленті становило 38 169 грн. 95 коп. Разом з тим, вказане рішення суду станом на 02.02.2018 року відповідачем не виконано, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача курсову різницю по договору депозитного вкладу у розмірі 215 564 грн. 07 коп., курсову різницю по відсотках по договору у розмірі 50 780 грн. 01 коп., 8% за умовами договору у період з 29.12.2015 року по 02.02.2018 року у розмірі 4174,44 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 144 843 грн. 08 коп. та 3% річних за невиконання зобов'язань за договором у розмірі 1 923,64 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 66 793 грн. 71 коп., а разом 439 855 грн. 55 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с.27). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ від 26.03.2018 року вказана справа розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 25). Ухвалою суду від 05.04.2018 року справу прийнято суддею до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 28). Ухвалою суду від 25.05.2018 року задоволено клопотання представника відповідача Листопадової Н.О. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для надання пояснень та судове засідання призначено на 06.07.2018 року (а.с.33). 18.06.2018 року від представника позивача [PERSON]. надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача (а.с.40). 27.06.2018 року представником відповідача Листопадовою Н.О. надано відзив на позов (а.с. 53-61), відповідно до якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність заявлених вимог. Зокрема, зазначила на неправомірність нарахування позивачем 3% на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договорами банківського вкладу, оскільки останні повинні нараховуватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Також звернула увагу суду про припинення 11.06.2014 року договірних зобов'язань щодо сплати банком 8% річних та необхідність застосування у період з 28.12.2015 року по 04.05.2017 року відсоткової ставки по вкладам «на вимогу» у гривні, доларах США та євро у розмірі 1%, що встановлена наказом від 05.01.2004 р., затвердженим головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року змінено відсоткові ставки по депозитам - рахунок «до запитання» у розмірі 0,01% річних, які необхідно застосовувати у період з 05.05.2017 року по 02.02.2018 року. Також вважає, що мають бути застосовані наслідки спливу спеціальної позовної давності, оскільки позивач нараховує пеню за період з 28.12.2015 року по 02.02.2018 року. 13.08.2018 року представником позивача [PERSON]. надано відповідь на відзив представника відповідача, згідно з якої заперечив щодо доводів представника відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість та відсутність належних та допустимих доказів щодо спростування фактів, викладених в позовній заяві. Зокрема, зауважила, що відповідачем кошти позивачу не повернуті до теперішнього часу, тому договірні правовідносини щодо нарахування 8% річних за депозитним договором, повернення всіх коштів не перервалися заявою про повернення. Крім того, зменшення відповідачем відсотків в односторонньому порядку по строковому депозитному договору є протиправним та нікчемним, оскільки не відповідає нормам права. Також послалась на постанову Верховного Суду України від 26.04.2017 року, відповідно до висновків якої щодо правових наслідків грошового зобов'язання, передбаченого ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності три роки (а.с. 66-68). 14.11.2018 року представником відповідача Листопадовою Н.О. надано додаткові пояснення щодо наведених розрахунків позивача, відповідно до яких відповідач зазначив про зміну найменування банка на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519, а також навів власний письмовий розрахунок відсотків, 3% річних. У судовому засіданні представник відповідача Листопадова Н.О. заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Васіна І.О. щодо задоволення позову поклалась на розсуд суду. Позивач та її представник [PERSON]. до судового засідання не з'явились. В матеріалах справи міститься заява від представник позивача - [PERSON]. про розгляд справи за її відсутності (а.с. 40). Тому, суд розглянув справу за відсутності представника позивача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року, у справі № 201/8632/14-ц стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу в розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474 500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1462,45 євро - еквівалент 27 757 грн. 30 коп. (а.с.11-13). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 року у справі № 201/8632/14-ц виправлено арифметичну описку допущену в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року та правильно зазначено про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу у розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 652 500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1 462,45 євро, що в еквіваленті складає 38 169 грн. 95 коп. (а.с.14). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Постановою головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 25.04.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 201/8632/14-ц, виданого 13.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с.16). Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області з урахування ухвали про виправлення описки станом на час розгляду справи не виконано, банком не повернуто позивачу стягнуту суму вкладу у розмірі 25 000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 652 500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1 462,45 євро, що в еквіваленті складає 38 169 грн. 95 коп. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Як вбачається з договору депозитного вкладу «Стандарт» від 04.06.2013 року позивач передала ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 25 000 євро для розміщення на депозитному рахунку. Крім того, суму вкладу та нараховані проценти за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2016 року та ухвали суду про виправлення описки від 21.06.2016 року стягнуто в євро, з визначенням заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом євро на момент ухвалення рішення суду 2 532,8606 грн. за 100 євро. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважаться таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки i за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє договірних зобов'язань, не звільняє останнього вiд відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на стягнення курсової різниці, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином. За таких обставин, враховуючи, що рішення суду не виконано з вини відповідача АТ КБ «Приватбанк», станом на момент звернення до суду з даним позовом курс долара США значно зріс, тому між цими сумами існує курсова різниця. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача курсової різниці за сумою депозитного вкладу у розмірі 215 564 грн. 07 коп. та по відсоткам у розмірі 12 624 грн. 69 коп., що разом складає 228 188 грн. 7 6коп., відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення 8% суд дійшов таких висновків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. При цьому згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (№ 6-302цс16), від 11 травня 2016 року (№ 6-338цс16). Укладений сторонами 04.06.2013 року договір банківського вкладу передбачає строк оформлення вкладу по 04.06.2014 року включно зі сплатою відсотків в розмірі 8% річних щомісячно, однак не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неповного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу № 07 від 05.01.2004 року за підписом голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» з 06.01.2004 року була затверджена процентна ставка для вкладів «на вимогу» у гривні, доларах США та євро в розмірі 1% річних (а.с. 58). Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «до запитання» - у розмірі 0,01% річних (а.с.59). Тому відсотки по вкладу за період, за який просив стягнути позивач, а саме з 29.12.2015 року (день ухвалення рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області) по 02.02.2018 року (день складення позову), судом розраховуються за відсотковою ставкою по вкладам «до запитання». Враховуючи викладене, судом бере до уваги розрахунок відсотків, наданий відповідачем, у якому застосовано відповідні відсоткові ставки по вкладам «до запитання», та який не спростовано у встановленому порядку позивачем. Відтак, по банківському вкладу (депозиту) «Стандарт» № SАМDN25000735646631 від 04.06.2013 року, сума вкладу за яким становить 25 000 євро, відсотки за період з 29.12.2015 року по 03.05.2017 року становлять за відсотковою ставкою 1% - 336,06 євро (25000 х 1% х 492 днів / 366 дні), за період з 04.05.2017року по 02.02.2018 року за відсотковою ставкою 0,01% - 1,87 євро (25000 х 0,01% х 275 днів / 366 ), а всього відсотків - 367,93 євро, що за офіційним курсом Національного банку України на 16.11.2018 року (1 євро = 31,40 грн.) складає 11 553,002 грн. (367,93 х 31,40). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки правовідносини, які склались між сторонами на підставі договору банківського вкладу, є грошовим зобов'язанням, на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Враховуючи, що відповідачем не було виконано грошове зобов'язання щодо повернення суми банківського вкладу в розмірі 25 000 євро, позивач має право на стягнення 3% річних від простроченої суми. За ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на правову природу 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України як особливої міри відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (№ 759/332/15-ц). Враховуючи положення ч. 2 ст. 533 ЦК України (якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу), суд при визначенні розміру 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача застосовує офіційний курс Національного банку України (євро до гривні) за станом на день ухвалення судового рішення. Отже, 3% річних від простроченої суми зобов'язання за період з 29.12.2015 року по 02.02.2018 року (період, за який позивач просив стягнути 3% річних) складає 1 661,69 євро (25 000 + 1 462,45 х 764 днів х 3% / 365 днів), що за офіційним курсом Національного банку України на 16.11.2018 року (1 євро = 31,40 грн.) складає 52 177,06 грн. (1661,69 х 31,40). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження за наявними доказами у справі. При цьому з урахуванням помилковості при розрахунку позивачем грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача, позов підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача, вважаючи пропущеними строки на звернення до суду за захистом свого порушеного права, просила застосувати строки спеціальної позовної давності. Проте, такий висновок представника є необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Ч. 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки, відповідно до листа Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивачу стало відомо, що відповідачем рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2015 року не було виконано станом на 12.01.2018 року то, відповідно від цієї дати починає перебігати строк позовної давності та позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду у межах таких строків. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 291 918 грн. 82 коп., що складається з: курсової різниці по договору депозитного вкладу № SАМDN25000735646631 від 04.06.2013 року у розмірі 215 564 грн. 07 коп. та курсової різниці по відсоткам у розмірі 12 624 грн. 69 коп., проценти за користування депозитними коштами за період з 29.12.2015 року по 03.05.2017 року у розмірі 336,06 євро, за період з 04.05.2017 року по 02.02.2018 року у розмірі 1,87 євро, а всього процентів - 367,93 євро, що в гривневому еквіваленті складає 11 553,002 грн., три відсотки річних за період з 29.12.2015 року по 02.02.2018 року у розмірі 1 661,69 євро, що в гривневому еквіваленті складає 52 177,06 грн., що разом складає суму Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1% від розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 919 грн. 18 коп., який не сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Outcome: partial