Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 14 лютого 2003 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та народження, та сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття. 13 лютого 2019 року Зарічним районним судом м. Суми (справа№ 591/2889/18) було ухвалене додаткове рішення, яким відновлене дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON] . 20 вересня 2019 року заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач обов`язків щодо виховання та розвитку дітей не виконує, аліменти не сплачує, діти не отримують від батька привітань та подарунків на день народження, дітей не відвідує. Останній раз діти бачили батька в квітні 2018 року, з того часу більше не зустрічалися та не спілкувалися з ним. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Відповідач за період з 18 травня 2018 року по 12 жовтня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 100 627 грн 81 коп. На даний час дочці сторін виповнилося 14 років, сину - 12 років, проте відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітям належного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх здоров`ям, не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, життям дітей не цікавиться. Діти проживають разом з нею, знаходяться на її повному утриманні, вихованням дітей займається вона, забезпечує їх усім необхідним, створює для них всі необхідні умови для всебічного розвитку. Діти займаються у музичній школі, [PERSON] навчається по класу фортепіано (4 клас) грою на фортепіано, [PERSON] навчається по класу акордеону (4 клас). З її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дітьми. Вище викладені обставини свідчать про небажання виконувати обов`язки, покладені на відповідача законом. У свою чергу, позивач спиртні напої не вживає, не палить, фізично здорова, позитивно характеризується на роботі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02 грудня 2020 року. 02 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 29 грудня 2020 року у зв`язку з першою неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 січня 2021 року. 26 січня 2021 року розгляд справи відкладено до 23 лютого 2021 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді кримінальної справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко З.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, подала висновок органу опіки і піклування про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є класним керівником сина позивачки, повідомила, що про батька їй нічого не відомо, участі в батьківських зборах він не приймає, не цікавиться дітьми та загальними питаннями щодо них. Класним керівником вона стала два роки тому, проте попередній класний керівник повідомила, що батько дитиною не цікавиться, у виховній роботі приймає участь лише мати. Зв`язок з класним керівником батько не підтримує, до школи не ходив, їх проблемами не цікавився. Мати забезпечує дітей всім необхідним, забирає дітей зі школи. Свідок [PERSON] , яка є тіткою позивачки, повідомила, що проживає разом з позивачкою та її дітьми в одній квартирі по [ADDRESS] з вересня 2014 року та по сьогоднішній день. Відповідач під час спільного проживання з позивачкою уваги дітям не приділяв, а після розлучення взагалі перестав приділяти уваги дітям, хоча вони намагались йому зателефонувати, але він не відповів взаємністю. Після переїзду позивачки з дітьми до м. Суми їм допомагали в основному батьки. Домашні завдання з дітьми відповідач не вчив, з ними займалась мати та бабуся. В школу та дитячий садок дітей не водив. Після розлучення з позивачкою відповідач жодного разу до дітей не приїздив, не дзвонив, не питав про дітей ні у неї, ні у позивачки. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 14 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Олександрівської селищної ради Мар`їнського району Донецької області, актовий запис № 02 (а.с. 7). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] , батьком яких є відповідач [PERSON] (а.с. 14, 17). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття (а.с. 8). Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року позивачці [PERSON] відновлене дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (а.с. 9). 20 вересня 2019 року заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно характеристик з місця навчання дітей вихованням дітей займається виключно мати, яка приділяє їм належну увагу та виховання. Батько у вихованні дітей участі не бере (а.с. 20-21, 22, 23, 24). Відповідно до довідки Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби від 16 жовтня 2020 року за № 18630/17.24-47/20 розмір заборгованості по аліментам [PERSON] за період з 18 травня 2018 року по 12 жовтня 2020 року становить 100627 грн 81 коп. (а.с. 26-27). Відповідно до висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 січня 2021 року за № 196/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 86-88). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться розвитком дітей та станом їх здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування дітей не надає. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку [PERSON] по даній справі у зв`язку з відсутністю контактних даних та адреси фактичного місця проживання. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 січня 2021 року за № 196/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 86-88). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved