Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Просить розірвати шлюб, зареєстрований 03.09.1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 989, між [PERSON] та [PERSON]. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 640 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 03 вересня 1999 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 989. У шлюбі, [INFO] народилась донька, [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції в книзі реєстрації народжень 07.07.2000 р. був зроблений відповідний актовий запис № 1109. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що надала довідку № 999 від 02.02.2017 року від ТОВ «Ліко-Житлосервіс». Відповідач проживає окремо. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку участі не приймає. Місце роботи відповідача не відоме. Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з 2012 року по вині відповідача, збереження шлюбу не можливе. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, та просила суд при стягненні аліментів з відповідача, стягнути їх у розмірі 8000,00 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 03.09.1999 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 989, свідоцтво серія [NUMBER] (а.с. 20). У шлюбі, [INFO] народилась донька, [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції в книзі реєстрації народжень 07.07.2000 р. був зроблений відповідний актовий запис № 1109 (а.с. 19). Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що надала довідку № 999 від 02.02.2017 року від ТОВ «Ліко-Житлосервіс» (а.с.22). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідністю із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем [PERSON] було надано доповнення до позовної заяви, в якій вона просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти з врахуванням витрат на навчання на контрактній основі без отримання стипендії щомісячно до закінчення донькою навчального закладу, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років, однак суд вважає відмовити в задоволенні вищезазначеної позовної вимоги, оскільки позовні вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину можуть бути пред'явлені до відповідача, тільки по досягненню дочкою [PERSON] Валерієвною, повноліття. В судовому засіданні під час вирішення питання щодо визначення суми аліментів, позивач просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 8000 грн., проте суд вважає такий розмір аліментів необґрунтованим, оскільки позивачем не доведена можливість відповідача сплачувати таку суму аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] ([INFO], уродженця с. Малий Правутин, Славутського району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) на користь [PERSON] ([INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (03.02.2017 р.) і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. На підставі викладеного, ст. ст. 84, 141, 181-185, 198-199 СК України,

Outcome: partial