Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

у лютому 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами просить суд стягнути із відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 72413 грн 69 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1921 грн 00 коп. Обґрунтовує свої позовні вимоги, тим що 08.11.2016 трапилася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який на дату скоєння ТДП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі чого власник пошкодженого ТЗ звернувся до МТСБУ із заявою про отримання страхового відшкодування, оскільки відповідач завдану шкоду не відшкодував потерпілій особі. МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування потерпілій стороні завданої шкоди в результаті зазначеного ДТП, внаслідок чого у нього виникло право на страхове відшкодування. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2019 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 39). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні, враховуючи положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.11.2016 приблизно о 16 год. 45 хв. в м. Києві водій [PERSON] керував автомобілем марки\~«Buick»\~д.н. «[NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota»\~д.н. [NUMBER], який стояв попереду. Автомобіль «Toyota» д.н. [NUMBER] в результаті сили удару зіткнення здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Focus»\~д.н. [NUMBER] в результаті чого всі автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, водій [PERSON] керував автомобілем у стані наркотичного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою: м. Київ, вул.Визволителів 6. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.9.а, 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.126.12.2016 [PERSON] визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 29). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП транспортний засіб «Toyota» д.н. [NUMBER], був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1624360 діючий з 17.10.2016 по 16.10.2017 (а.с. 30). [PERSON] 10.11.2016 повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та одночасно подав заяву про відшкодування завданої шкоди (а.с. 13, 15). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно звіту про визначенян вартості матеріального збитку від 28.11.2016 розмір завданих збитків визначений ст. 29 Закону склав у розмірі 71743 грн 69 коп. (а.с. 16-27). На момент ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв'язку із чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 71743 грн 69 коп. Даний факт підтверджується платіжним дорученням №6827/4рв від 15.12.2016, наказом №4968 від 13.06.2017 та довідкою №1 від 08.06.2017 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 30, 33, 34). Внаслідок чого позивач звернувся до відповідача із листом №3.-05/14195 від 13.06.2017 та поклав на нього обов'язок сплатити борг у розмірі 72413 грн 69 коп. за ДТП, яка сталася 08.11.2016 о 16 год. 45 хв. (а.с. 32). У той же час, позивач звертається із вимогою про стягнення з відповідача на користь МТСБУ витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 670 грн 00 коп. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування додаткових витрат, які понесені у зв'язку із встановленням розміру збитків та збору документів, у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу, внаслідок чого позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 72413 грн 69 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1912 грн 00 коп. (72413,69 х 100% : 71743,69 грн. = 0,99 % х 1912 грн 00 коп.) Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1912 грн 00коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial