Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У лютому 2014 року Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору № 130411/с від 16 квітня 2013 року, який був укладений між КС «Співдружність» та [PERSON], останньому було надано кредитний ліміт в сумі 145000 гривень строком на 24 місяці. Позивач зазначає, що перший транш в сумі 110000 гривень позичальнику було надано в день підписання договору, а 11 липня 2013 року у відповідності до додаткового договору Позичальник отримав другий транш в розмірі 35000 гривень. Умовами Кредитного договору, як вказує Позивач, було передбачено, що позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредитну в терміни та в розмірах не менше ніж вказано у графіку платежів. Відповідно до умов Кредитного договору плата за користування кредитом на умовах дотримання графіку погашення кредиту з дня підписання договору становила тобто 58,4% річних на суму залишку по кредиту, а з 11.07.2013р. - ставка була зменшена до 52,8% річних. Додатковим договором від 16.04.2013р. було встановлено, що при визнанні кредиту кредитом з підвищеним ризиком (у випадку несвоєчасного надходження чергового платежу) процентна ставка на залишок кредиту встановлюється на рівні 365% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, між Позивачем та [PERSON] та Позивачем і [PERSON] були укладені договори поруки від 16 квітня 2013 року. Відповідно до умов зазначених договорів поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, і відповідальність поручителів з позичальником визнавалась солідарною. Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного договору [PERSON] свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 20 жовтня 2014 року (остання редакція позовних вимог щодо їх розміру) заборгованість позичальника складала 732772 гривні 86 копійок, з яких: - 141395 гривень 25 копійок - сума боргу за тілом кредиту; - 504221 гривень 28 копійок - сума боргу за процентами; - 70697 гривень 63 копійки - сума боргу по сплаті штрафу; - 16458 гривень 70 копійок - пеня. Зазначену заборгованість Позивач вимагає стягнути з Відповідачів у солідарному порядку. До початку розгляду справи по суті кожним з Відповідачів був заявлений зустрічний позов. Так, поручителі [PERSON] та [PERSON] подали позови про визнання їх зобов'язань за договорами поруки припиненими у зв'язку з тим, що без їх згоди зобов'язання Позичальника за договором були збільшені шляхом укладення додаткових угод від 16.04.2013р. про впровадження спеціальної відсоткової ставки в розмірі 365% річних на залишок кредиту у випадку визнання його підвищено ризиковим, та від 11.07.2013р., яким стандартну процентну ставку збільшено до 58,9%. Поручителі зазначають, що про укладення зазначених додаткових угод їм не було нічого відомо, а тому, посилаючись на ч.1 ст. 559 ЦК України просять у задоволенні позовних вимог до них відмовити, визнавши їх зобов'язання за договорами поруки припиненими. Відповідач [PERSON] у зустрічному позові просив суд визнати недійним додатковий договір від 16.04.2013р., яким було встановлено спеціальну процентну ставку в розмірі 365% річних на залишок заборгованості у випадку визнання кредиту таким, що має підвищений ризик. Відповідач посилається на те, що у відповідності до ст.1056-1 ЦК України умова договору щодо права кредитодавця в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за кредитом є нікчемною, а тому додатковий договір не відповідає закону і має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представники Позивача підтримали первісний позов, наполягаючи на його задоволенні. Заперечуючи проти зустрічних позовів, заявлених Відповідачами-поручителями, сторона позивача звернула увагу суду на те, що додаткова угода від 16.04.2013р. до кредитного договору підписувалась одночасно з основним договором, а тому поручителі прекрасно знали про неї та погодились на її умови. Крім того, як зазначали представники Позивача, аналогічні кредитні договори одночасно з додатковими угодами укладались у цей же день з цими ж Поручителями, що додатково свідчить про їх обізнаність з ними. Щодо додаткового договору від 11.07.2013р., то представники Позивача зазначили, що його копія, яка надана Відповідачами, не відповідає оригіналу, який вступив в силу між сторонами, оскільки розмір процентної ставки у наданій ними копії був зазначений на рівні 58,9% помилково, і подальшому між Позивачем та позичальником була підписана інша редакція додаткового договору від 11.07.2013р., розмір процентної ставки в якому зазначений як 52,8% (тобто зменшений порівняно з первісною ставкою), який і покладений в основу розрахунку заборгованості позичальника. За таких обставин з укладенням додаткової угоди від 11.07.2013р., як стверджує Позивач, зобов'язання позичальника були зменшені, а не збільшені. Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову [PERSON] представники Позивача стверджували, що зміна процентної ставки до 365% річних на залишок кредиту була погоджена обома сторонами на випадок порушення Позичальником своїх зобов'язань зі сплати чергових платежів, а тому таку зміну не можна вважати одноособовою дією кредитора. Відтак, як вважають представники Позивача, включення умови про збільшений розмір процентної ставки на кредит, який визнається таким що маж підвищений ризик, не суперечить законодавству, а тому не є підставою для визнання додаткового договору недійсним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази судом були встановлені наступні обставини. 16 квітня 2013 року між КС «Співдружність» та [PERSON] було укладено Договір кредитного ліміту на суму 145000,00 грн. терміном на 24 місяці, що підтверджується наданою суду копією кредитного договору № 13014/с з покладення на Позичальника обов'язку зі сплати 58,4% річних за користування наданим кредитом. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між Позивачем та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобов'язались перед кредитором солідарно відповідати з [PERSON] Встановлено також, що між КС «Співдружність» та [PERSON] було укладено Додатковий договір від 16 квітня 2013 року, згідно з яким сторони добровільно домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку з порушенням графіку розрахунків до Договору кредитної лінії. Так, за будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит сторони погодили визнавати кредитом з підвищеним ризиком, і протягом дії такого режиму (до погашення простроченої заборгованості) процентна ставки на залишок кредиту погоджена в розмірі 365% річних. В даному випадку суд звертає увагу на те, що зазначені умови договору не містять норми про право кредитора в одноособовому порядку змінювати процентну ставку, оскільки випадок зміни розміру процентної ставки чітку обумовлений та погоджений позичальником, і його настання не залежить від волевиявлення кредитодавця. За таких обставин зустрічний позов [PERSON] про визнання додаткового договору від 16.04.2013р. недійсним є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. В той же час, аналізуючи зміст даного додаткового договору, суд приходить до висновку, що його умовами збільшується обсяг відповідальності позичальника порівняно з первісною редакцією договору Кредитної лінії №130411/с, укладеного в цей же день. При цьому зі змісту договорів поруки, укладених Позивачем з [PERSON] та [PERSON], 16 квітня 2013 року вбачається, що зобов'язання з поручительства взяті ними лише щодо умов, викладених у Договорі кредитної лінії №130411/с від 16.04.2013р. без посилання на додатковий договір про встановлення підвищеної процентної ставки. У відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Твердження [PERSON] та [PERSON] про необізнаність про існування додаткового договору від 16.05.2013р. та про відсутність їх згоди на поручительство на умовах такої додаткової угоди стороною Позивача не спростовано. Посилання представників Позивача на факт укладення в цей же день [PERSON] кредитного договору такого ж змісту та з такою ж додатковою угодою (а.с. 77-80) не стосується договірних відносин, які є предметом даного спору і не свідчить про надання згоди [PERSON] на поручительство за зобов'язаннями [PERSON] з урахуванням умов додаткової угоди від 16.04.2013р. Відтак, зустрічні позовні вимоги Відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання припиненими зобов'язань за договорами поруки, в яких вони виступають поручителями, є обґрунтованими і підлягають задоволенню, що виключає задоволення будь-яких вимог Кредитної спілки до них. Крім того, судом було також встановлено, що між КС «Співдружність» та [PERSON] був укладений ще один додатковий договір від 11.07.2013р., у відповідності для кого було затверджено новий графік погашення кредиту з урахуванням другого траншу за кредитною лінією в сумі 35000 гривень, а також було зменшено розмір фіксованої процентної ставки до 52,8% річних. (а.с. 15) Оцінюючи наявну у справі іншу копію додаткового договору від 11.07.2013р., якою передбачений розмір процентної ставки на рівні 58,9% (а.с. 97), суд враховує пояснення представників Позивача про те, що у зазначеному екземплярі міститься описка, і в розрахунку заборгованості використовується процентна ставка саме на рівні 52,8% річних, що в будь-якому разі не порушує прав позичальника. Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань з повернення кредиту за ним утворилась заборгованість, і за розрахунком Позивача станом на 20 жовтня 2014 року вона становить 732772 гривні 86 копійок, з яких: - 141395 гривень 25 копійок - сума боргу за тілом кредиту; - 504221 гривень 28 копійок - сума боргу за процентами; - 70697 гривень 63 копійки - сума боргу по сплаті штрафу; - 16458 гривень 70 копійок - пеня. Заперечення представника відповідача щодо неправильності розрахованої заборгованості судом не приймаються до уваги, оскільки вони є неконкретними, формальними, альтернативного розрахунку заборгованості ним не надано. Разом з тим, враховуючи положення чинного законодавства щодо недопустимості стягнення двох видів неустойки за одне й те саме порушення зобов'язань, суд вважає необхідним відмовити у стягненні з позичальника штрафу, як різновиду неустойки, в розмірі 70697,63 гривень, на рівні зі стягненням пені за ті ж порушення зобов'язань. Так, у відповідності до п.7.3 Договору кредитної лінії у разі своєчасного ненадходження планового платежу згідно з графіком, на суму заборгованості нараховується пеня в розмірі 0,5% щодня. Цим ж пунктом встановлено, що у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань, встановлених п.2.3 до Позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на день прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. Таким чином, фактичне за одне й те ж порушення позичальником договору (прострочення платежів) договір передбачає два види неустойки: і пеню, і штраф, що суперечить чинному законодавству. Крім того, враховуючи, що вперше позовні вимоги про стягнення пені були заявлені в лютому 2014 року за період починаючи з квітня 2013 року, Позивач не пропустив позовної давності за заявленими вимогами, оформленими у кінцевому варіанті в жовтні 2014 року. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги заявлені КС «Співдружність» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, нарахованих процентів та пені, в загальному розмірі 662075,23 гривень підлягають задоволенню. В іншій частині позов КС «Співдружність» є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. З урахуванням часткового задоволення первісного позову та зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] відповідному розподілу підлягають судові витрати.

Outcome: partial