Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У лютому 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогами до відповідача Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що з 13 грудня 2012 року по 27 листопада 2014 року працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України VII скликання [PERSON] без поширення дії Закону України «Про державну службу» та 27 листопада 2014 року достроково припинила свої повноваження Верховна Рада України VII скликання та позивача, як помічника-консультанта народного депутата України, було звільнено у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України. Позивач вказує, що у відповідності до ч. 6 ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата» та положень ч. 2 ст. 4.6 Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України вимоги відповідачем щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України не виконані. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними та порушують її права, а тому просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов з викладених у ньому підстав підтримав, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні оскільки, згідно із змісту ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата» та ст.ст. 3.1., 3.2. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, роботодавцем помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно здійснює підбір помічників-консультантів, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів в межах загального фонду. Вказує, що Апарат Верховної Ради України не є роботодавцем помічників-консультантів, а тому не може здійснювати їх виплати заробітної плати, моральної допомоги, компенсації за невикористану відпустку тощо. Посилаючись на відсутність у ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» відповідних бюджетних призначень на виплату помічникам-консультантам Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем щодо позивача, не має законних підстав для виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги в розмірі її тримісячної заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 6212 від 26.12.2012 позивач була зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України [PERSON] на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу» на підставі подання народного депутата та заяви [PERSON] Згідно із розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 7212 від 26.11.2014, позивач звільнена із займаної посади 27.11.2014 у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ч. 6 ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата», у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його середньої місячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Аналогічна правова позиція викладена в ч. 2 ст. 4.6 Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Судом встановлено, що відповідачем позивачу одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ч. 6 ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата» здійсненна не була та вважається частиною заробітної плати та належить до сум, що підлягають виплаті у день її звільнення. У судовому засіданні з'ясовано, що документальне та фінансове обслуговування трудових правовідносин між позивачем та народним депутатом [PERSON] здійснював Апарат Верховної Ради України та нарахування заробітної плати відбувалося з моменту постановлення Розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 6212 від 26.12.2012, яким позивач [PERSON] була зарахована на посаду помічника-консультанта, що свідчить про перебування у трудових стосунках позивача та відповідача, що спростовує відповідні доводи відповідача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). Суд зауважив на те, що органи державної влади не вправі посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26 Рішення Суду). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача стягнення одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 6 ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата», у розмірі 43 829,65 підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved