Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду з даним позовом. 05.11.2018 року дану справу було передано на розгляд судді Гайдич Р.М. Позивач звернувся з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно до кредитного договору №1126/2008, укладеного 27.05.2008р. між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 13 000 дол. США з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості 20.05.2016 року та щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15,99% річних. Внаслідок чого, відповідач [PERSON] уклала з позивачем договір іпотеки та передав у іпотеку чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 78,5 кв.м. Згідно договорів поруки, забезпеченням виконання зобов`язань по кредитному договору виступає порука відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кредит було отримано відповідачем [PERSON] , що підтверджується валютним меморіальним ордером № 867 від 27.05.2008. Таким чином, позивач, як кредитодавець повністю виконав свій обов`язок передбачений ст.1954 ЦК України . Поряд з цим, відповідач [PERSON] свій обов`язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав. Відповідно до п.1.1-1.4 Договорів порук позичальник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1 цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальника зобов`язань в цілому. Враховуючи, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині обов`язків по поверненню кредиту у визначеному розмірі і строки та своєчасній сплаті процентів за користування ним. Позивачем неодноразово повідомлялось відповідачів про необхідність виконати взяті на себе. Як позичальника та поручителя, зобов`язання за кредитним договором. Проте, вказані вимоги відповідачами не були виконані. На підставі викладеного, у відповідача станом на 08.06.2016 утворилась заборгованість згідно кредитного договору 1126/2008 від 27.05.2008, яка становить 7259,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 181 206,72 грн., яка складається з: тіла кредиту - 4362,01 доларів США (108883,10 грн.), прострочені проценти за користування кредитними коштами - 1019,20 доларів США (25440,94 грн.), пеня - 1716,75 доларів США (42852,96 грн.), штраф - 161,44 доларів США (4029,72 грн.). Крім того, [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про захист порушеного права позивача як споживача фінансових послуг, у зв`язку із цим про визнання кредитного договору № 1126/2008 від 27.05.2008 року з дня його укладення недійсним, про застосування наслідків недійсності кредитного договору. Ухвалою від 13.11.2019 залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , до ПАТ КБ «Надра» про захист порушеного права позивача як споживача фінансових послуг, у зв`язку із цим про визнання кредитного договору № 1126/2008 від 27.05.2008 року з дня його укладення недійсним, про застосування наслідків недійсності кредитного договору. Ухвала набрала законної сили 29.11.2019. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.12.2018 № 3383 з 18.12.2018 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» призначено Білу Ірину Володимирівну. 09.04.2019, через поштове відділення, від позивача ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І.В. до суду поступили письмові пояснення (в порядку ст..43 ЦПК України). В судові засіданні представник позивача-адвокат Нужненко Ю.І. з`являвся 12.09.2019, 10.10.2019 та 13.11.2019, однак дані судові засіданні були відкладені. В слідуючі судові засідання призначені по справі представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлявся у встановленому законом порядку. 14.02.2020, через поштове відділення, від представника позивача до суду поступила заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] був присутній в судовому засіданні 16.01.2020. В слідуючі судові засідання призначені по справі представник відповідача [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Неодноразово [PERSON] подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, станом на 15.09.2020 від [PERSON] до суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Під час підготовчого засідання по справі представник [PERSON] подав заяву про підстави для відмови в задоволенні позову банку та в поданому клопотанні про призначення справи в розгляд по суті зазначив короткий виклад підстав для відмови в задоволенні позову. В судові засіданні призначені на 12.09.2019, 10.10.2019, 13.11.2019, 12.12.2019, 16.01.2020, 11.02.2020, 10.03.2020, 15.04.2020, 20.05.2020, 18.06.2020, 21.07.2020, та 15.09.2020 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились. Про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачка [PERSON] теж жодного разу не з`явилася в судові засідання по справі. Однак, 26.08.2020, через канцелярію суду, [PERSON] подала до суду письмові пояснення, в яких зокрема зазначила, що пред`явлений позивачем позов в частині стягнення кредитної заборгованості з неї солідарно з боржником [PERSON] за кредитним договором вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначила, що 27.05.2008 [PERSON] уклала кредитний договір № 1126/2008 з ПАТ КБ «Надра» за яким отримала у позичальника кредит в сумі 13 тис. доларів США під 15,99% річних з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 20.05.2014 року. 27.05.2008 [PERSON] підписала договір поруки за належне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 1126/2008 від 27.05.2008 з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 20.05.2014 (п.1.1 Договору поруки). Проте, у позовній заяві позивач покликається на кінцевий термін повернення всієї заборгованості - 20.05.2016. У матеріалах справи наявна додаткова угода № 2 до кредитного договору № 1126/2008 від 28.08.2012, якою ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] внесено зміни до п.1.4 розділу 1 «Предмет договору» та визначено, що банк надає кредит строком до 20.05.2016. Про укладення та підписання додаткової угоди № 2 [PERSON] стало відомо лише при ознайомлені з матеріалами судової справи, внесені до основного кредитного договору зміни із нею ніхто не погоджував. В задоволенні позову просить відмовити в частині стягнення заборгованості з неї солідарно з боржником [PERSON] з підстав наведених в поясненнях. Письмові пояснення [PERSON] просить приєднати до матеріалів справи та врахувати їх при ухваленні судового рішення. Судовий розгляд справи просить завершувати без її участі. Відзиви від відповідачів до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України). Згідно вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що: 27.05.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №1126/2008 із змінами та доповненнями. Згідно умов договору відповідачка отримала 13 000 доларів США із сплатою 15,99 %. 28.05.2009 року було укладено додаткову угоду №1 до даного договору де зазначено про кінцевий термін повернення кредиту - 20.05.2014 року. А додатковою угодою №2 від 28.08.2012 року термін повернення було змінено на дату - 20.05.2016 року. 27.05.2008 року було укладено договір іпотеки з відповідачем [PERSON] та передано в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Та додатковий договір №1 до іпотеки від 29.08.2012 року. Також було укладено 27.05.2008 року договори поруки із відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в котрих було зазначено про повернення кредиту в сумі 13 000 дол. США до 20.05.2014 року. З поручителями [PERSON] та [PERSON] також було укладено і додаткові угоди від 28.05.2009 року. Згідно розрахунків наданих позивачем остання сума проплати по кредиту була здійснена відповідачкою [PERSON] 27.01.2015 року. Також встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 №356 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «Надра», рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ФГВФО) від 03.11.2016 №2342 та наказу ФГВФО від 17.12.2018 № 486, здійснюється ліквідація ПАТ «КБ «Надра» та призначено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», яка і звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 30.05.2016 року відповідач [PERSON] , згідно до поданого позивачем розрахунку має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 7259,40 дол. США, що еквівалентно 181 206,72 грн. з яких: - 4362,01 дол. США, що еквівалентно 108 883,10 грн. - заборгованість по тілу кредиту; -1019,20 дол. США, що еквівалентно 25 440,94 грн. - заборгованість по відсотках; - 1716,75 дол. США, що еквівалентно 42 852,96 грн. - заборгованість по пені; - 161,44 дол. США, що еквівалентно 4029,72 грн. штраф. Оскільки відповідач [PERSON] не в повному обсязі виконала свої зобов`язання за кредитним договором, не повернула кредитні кошти у строк, встановлений договором, тому заборгованість підлягає стягненню. З приводу стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , які виступають поручителями по договору кредиту, слід зазначити наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 зроблений висновок, що «строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позову. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього. Тому суд приходить до переконання, що порука за договором № 1126 від 27.08.2008 року припинена на підставі частини 4 статті 559 ЦК України, оскільки банк укладаючи додаткові угоди із відповідачкою [PERSON] та змінюючи кінцевий термін повернення кредиту із 20.05.2014 року (як зазначено в договорі), на 20.05.2016 року (як зазначено в додатковій угоді) не укладав таких додаткових угод із поручителями, відповідно дана вимога з приводу зміни строку повернення кредиту з 20.05.2014 року на 20.05.2016 року не може поширюватись на поручителів. Також представником позивача не надано доказів про повідомлення поручителів про пред`явлення до них вимоги у строк протягом шести місяців із часу спливу строку погашення кредиту в термін, що було передбачено між ними в договорах поруки які вони укладали із банком 27.05.2008 року, у зв`язку із чим на даний час відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] в сумі 7259,40 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 181 206,72 грн., а в іншій частині позову, а саме стягнення заборгованості із поручителів, слід відмовити за безпідставністю вимог. Питання судових витрат вирішується згідно ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 525, 526, 553, 554, 1054 ЦК України,

Outcome: partial