Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 21 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1712 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 21.10.2015 між сторонами було зареєстровано шлюб. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї є те, що між позивачем та відповідачем немає належного взаєморозуміння. Примирення між сторонами неможливе. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не доцільне та неможливе. Шлюб існує формально. Від шлюбу дітей не мають. Відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб. Ухвалою судді від 15.02.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Станом на час розгляду справи відповідач відзив чи зустрічну позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. 21 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1712. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки примирення подружжя неможливе, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивач не ставила питання про відновлення її дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved