Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилалась на ті обставини, що сторони знаходяться у шлюбі, в період якого в них народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Але в теперішній час спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, відповідач не приймає участі в утриманні дітей. У зв`язку з викладеним позивач звернулась з позовом в суд, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 9000,00 гривень, на утримання [PERSON] - в розмірі 6000,00 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 5000,00 гривень щомісячно до досягнення [PERSON] трирічного віку. Відповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом та подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Частково заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зокрема посилався, що рішення про окреме проживання подружжя прийняте одноособово [PERSON] , шлюб між сторонами не розірвано. Заявлені до стягнення суми аліментів відповідач уважає безпідставними й надмірними, оскільки такі кошти ніколи не витрачались на утримання дітей та не відповідають достатку сім`ї. [PERSON] просив урахувати, що у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON] він змушений винаймати окреме житло, та що на його утриманні знаходиться непрацездатна матір - [PERSON] , [INFO]. Зважаючи на викладене, [PERSON] визнав заявлені вимоги частково - в частині аліментів на утримання дітей в розмірі 400,00 гривень щомісячно. Позивач [PERSON] скористалась наданим процесуальним правом та подала до суду відповідь на відзив [PERSON] . Заперечуючи проти наведених доводів, позивач зокрема посилалась, що твердження [PERSON] про одноособове рішення [PERSON] про окреме проживання подружжя й перешкоджання в побаченнях з дітьми не підтверджуються належними доказами та не стосуються предмету спору. Документів, що б підтверджували посилання відповідача на несення витрат на утримання та лікування матері також не представлено. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та у відкрите судове засідання не з`явився, сторона повідомлялась судом про розгляд справи, причини неявки суду не відомі. Відповідач брав участь у засіданнях у справі, заявлені вимоги визнавав частково - в частині аліментів на утримання дітей в розмірі 400,00 гривень. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що з 24 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Відомостей про розірвання шлюбу суду не представлено. У період знаходження в зареєстрованому шлюбі в сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2019 року подружжя проживає окремо, спільні діти сторін постійно проживають з матір`ю. Як регламентує частина 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі статтею 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до частин 2, 3, 4, 6 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачають частини 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як установлює стаття 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про присудження аліментів на підставі вимог статті 182 СК України та з огляду на рекомендації пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», - суд зазначає наступне. Під час розгляду справи суду не надано актуальних відомостей про працевлаштування та загальний дохід відповідача. Суд ураховує, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1779,00 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років - 2218,00 гривень, прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність - 1638,00 гривень, мінімальна заробітна плата - 4723,00 гривень, мінімальний розмір аліментів з одного з батьків на дитину віком до 6 років - 1779,00 х 0,5 = 889,50 гривень. Відповідно до виписного епікризу КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер», матір відповідача - [PERSON] , [INFO], з 14 червня 2019 року по 05 липня 2019 року проходила лікування онкологічного захворювання. Але при цьому актуальних відомостей про непрацездатність [PERSON] суду не представлено. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, [PERSON] надала суду низку фінансово-платіжних документів з придбання товарів та оплати послуг. Правова позиція позивача ґрунтується на тому, що відповідні письмові докази підтверджують витрати на утримання дітей та обґрунтовують той розмір аліментів, що заявлений до стягнення. Проте суд не може погодитись із цими твердженнями [PERSON] , критично ставиться до обґрунтованості таких витрат та їх безпосереднього зв`язку з утриманням дітей. Серед наданих суду документів є фіскальні чеки з ресторанів, кафе, приватного пляжу з платними послугами та магазинів міста Одеси. Але водночас суд роз`яснює, шо на підставі статті 185 СК України позивач вправі звернутись із самостійним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей за правилами, що визначені ЦПК України. Ураховуючи викладене суд доходить висновку про надмірність заявлених вимог та вбачає можливим частково задовольнити позов. Так, суд уважає обґрунтованим присудити з відповідача аліменти у розмірі по 1700,00 гривень щомісячно на утримання дітей, а також аліментів у розмірі 1638,00 гривень щомісячно на утримання дружини від дня пред`явлення позову - з 08 травня 2019 року. Суд звертає увагу, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частина 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Отже, перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial