Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. У теперішній час у квартирі зареєстровані, зокрема, позивач та її донька, відповідач у справі, [PERSON], яка з 2013 року фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач не несе жодних обов'язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточному ремонті квартири, усі витрати, пов'язані з утриманням житла, несе [PERSON] Факт перебування [PERSON] зареєстрованою у зазначеній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати з комунальних послуг. У зв'язку із чим просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності за участю її представника, адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача за дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], на підставі ордеру № 501 від 10.10.2012 року. Як вбачається з особового рахунку [NUMBER] від 30.07.2018 року у квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Натомість згідно акту № 113 від 10.10.2018 року, складеного головою КСН «Азов'є», Чорній А.О. за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2013 року по теперішній час, її особисті речі у квартирі відсутні. Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. (ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів па підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права власності па житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутнім або оголошення її померлою. Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, які регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У Постанові Вищого спеціалізованого суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УPCP, ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року, тобто понад п'ять років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Азов'є». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved