Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ «ПУМБ», Банк, позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 67 780 грн 11 коп. У період з листопада 2020 року по 09 лютого 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Справа призначалася до розгляду на 31 березня, 13 травня та 10 серпня 2021 року. Вивчивши матеріали справи судом встановлено таке. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 17 липня 2013 року укладено кредитний договір. На підставі цього договору відповідачу видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5 000 грн., який згодом збільшено до 19 200 грн. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». Як зазначає позивач, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання у зв`язку з чим його заборгованість станом на 03 листопада 2020 року складає 64 780,11 грн з яких: 18 646,27 грн - заборгованість за кредитом; 36 533,80 грн - заборгованість за процентами; 9 600,04 грн - штрафні санкції. 23 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав його необґрунтованість. Відповідач посилається на те, що він із ПАТ «Ренесанс Капітал Банк» та ПАТ «ПУМБ» не укладав додаткових договорів про збільшення розміру овердрафту (кредиту). В свою чергу позивач таку розбіжність суми заборгованості за кредитним договором, яку Банк йому надав у розмірі 16 200, 00 грн та сумою зазначеною у позові - 18 648,27 грн позивач не пояснює та не обґрунтовує. Також зазначив, що відповідач не надав зрозумілого розрахунку заборгованості, з якої можливо б було встановити розмір заборгованості за процентами, заборгованості за штрафними санкціями, визначити на який саме розмір використаного кредиту та який саме проміжок часу вони нараховані. Разом з тим повідомив, що на дату пред`явлення позивачем позову до суду триває виконавче провадження №56558017, яке відкрито 07 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. на примусове виконання виконавчого напису вчиненого 03 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. зареєстрованого за №3106 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором 26259018808801 від 17 липня 2013 року за період з 17 квітня 2017 року по 17 квітня 2018 року у розмірі 43 036,53 грн. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до приписів ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами зазначеними у частинах 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Частинами 1 та 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується Статутом АТ «ПУМБ». 28 лютого 2018 року позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу про наявність заборгованості перед банком станом на 22 лютого 2018 року в розмірі 41 565,83 грн, у вимозі зазначено строк погашення заборгованості - до 01 березня 2018 року. Позивачем у позові зазначено, що 17 липня 2013 року на підставі кредитного договору №26259018808801 [PERSON] видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 5000 грн, який згодом було збільшено до 19 200 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03 листопада 2020 року складає 64 780,11 грн з яких: 18 646,27 грн - заборгованість за кредитом; 36 533,80 грн. - заборгованість за процентами; 9 600,04 грн - штрафні санкції. Згідно з випискою з рахунку наявною в матеріалах справи, станом на 03 листопада 2020 року, заборгованості за кредитним договором №26259018808801 складає 64 780,11 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 18 646,27 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 36 533,80 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 9 600,04 грн. З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2013 року відповідач підписав пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) (арк. 5). В даній пропозиції зазначено, що [PERSON] просить Банк встановити в момент укладання або протягом Договору карткового рахунку Ліміт овердрафту та строк користування овердрафтом межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50 000грн (пункт 1). Також в даній пропозиції зазначено валюту рахунку гривні (пункт 2.2), ліміт овердрафту 5000,00 грн. (пункт 2.3), строк користування овердрафтом 24 місяці (пункт 2.4), процентну ставку за користування овердрафтом 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту); - 36,00% річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) (пункт 2.6), процентну ставку за користування несанкціонованим овердрафтом 36,00% річних (пункт 2.7), реквізити карткового рахунку (пункт 2.8) та реквізити сторін. 16 лютого 2015 року між [PERSON] та АТ «Банк «Ренесанс Капітал» було підписано пропозицію про зміну договору карткового рахунку та договору страхування (оферта), згідно якого відповідач ініціював перед банком зміну ліміту овердрафту, встановивши його в розмірі 16 800,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не заперечував фактів укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами. Не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача, зокрема квитанції, чеки тощо на підтвердження обставин погашення наявної заборгованості. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом. Із наявних у матеріалах справи слідує, що АТ «ПУМБ» виконав умови цього договору та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість. Однак, з наданих позивачем копій виписок з рахунків № [NUMBER] з 22 липня 2013 року по 01 червня 2020 року та виписки по рахунку із зазначенням призначення платежу - списання суми внутрішньо українських трансакцій з карткових рахунків [PERSON] неможливо встановити періоди утворення заборгованості та її складові. Суд вважає, що розрахунок боргу повинен ґрунтуватися на умовах договору передусім щодо динаміки платежів за договором і їх зарахуванні на погашення складових боргу, що має ключове значення в контексті обґрунтованості розрахунку та визначення предмету стягнення (в даному випадку - предмету позову). Суд критично оцінює та не бере до уваги зазначену вище виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, подана позивачем виписка містить тільки загальні суми боргу, із такої виписки суд позбавлений можливості встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, які здійснював чи не здійснював відповідач. Також, не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] .. Крім того, як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 07 червня 2018 року, на підставі здійсненого виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за №3106 виданого 03 травня 2018 року, було звернуто стягнення на заробітну плату пенсію стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 43 036,53 грн. за кредитним договором №26259018808801 від 17 липня 2013 року, що свідчить про те, що між сторонами вже існував спір стосовно заборгованості за кредитним договором і банк здійснив дії по примусовому стягненню боргу шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до довідки виданої [PERSON] у період з 01 червня 2018 року по вересень 2019 року здійснено утримання у розмірі 10 293,08 грн. Тож, позивачем не надано даних про суму такого стягнення та розміру погашеного за виконавчим написом боргу. Як встановлено судом з матеріалів справи, 19 липня 2016 року ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», однак, позивачем суду не надано доказів того, яка заборгованість існувала перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача на час припинення шляхом приєднання до АТ «ПУМБ». За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, в якій сумі зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ», а також не надано належних доказів того, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №26259018808801, від 17 липня 2013 року у заявленому позивачем розмірі. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 18 646,27 грн. Щодо стягнення заборгованості відсотків за кредитом суд зазначає таке. Пунктом 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з анкетою позичальника строк користування овердрафтом становить 60 місяців, процентна ставка за користування овердрафтом є змінною в залежності від розрахункових операцій, а саме: 0,0001 % при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту, 46 % річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту. Отже, у межах строку з 17 липня 2013 року до 17 липня 2018 року банк наділений правом нараховувати відсотки за користування овердрафтом та після цієї дати таке право у кредитодавця припиняється. Банком до матеріалів справи долучена виписка з рахунку відповідача, в якій банк вказав, що розмір відсотків становить 36 533,80 грн. Однак, у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, банком надані відповідні виписки за рахунком відповідача для можливості встановлення, у тому числі і періоду нарахування відсотків. Банком представлені виписки за кредитом в яких відображено інформацію про рахунок відповідача, однак вона не містять жодних відомостей про період нарахування відсотків, суму, на яку нараховані відсотки, розмір їх нарахування (0,0001 % при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту, 46 % річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту), їх добровільне погашення чи за рахунок оборотних коштів овердрафту, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання в цій частині банком вимог ст. 536 ЦК України та відповідно строків їх обрахування (у межах строку дії кредитного договору чи поза межами строків його дії). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У своєму позові банк вказує, що розмір відсотків станом на 03 листопада 2020 року складає 36 533,80 грн., однак позивачем не представлено доказів, які б свідчили про розрахунок цих відсотків (період нарахування, на яку суму вони нараховані, у якому процентному співвідношенні, чи не перейшов розмір процентів до оборотного сальдо та чи не відображено у цьому випадку банком їх у дебетній заборгованості тощо). Саме по собі посилання у позові на розмір відсотків, без їх доведеності перед судом у передбаченому порядку, не зазначення періоду їх обрахування, розміру за користування овердрафтом, вказує на невиконання банком вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, тому розцінюється судом як не доведення вимог в цій частині та відсутність підстав для стягнення заявленого банком розміру процентів. Крім того, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 9 600,04 грн, оскільки вони не були передбачені договором. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed