Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В мотивування пред`явлених вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05 квітня 2012 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики -55915,30 грн., 574,4 грн. - відсотків та 563,16 грн.-судового збору. Відповідач рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконує. Постановою державного виконавця від 27 червня 2018 року закрито виконавче провадження та повернуто виконавчий документ стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Посилаючись на положення ст.625 ЦК України [PERSON] просить суд стягнути з відповідача за період з 21 січня 2017 року по 21 січня 2020 рік заборгованість у зв`язку з невиконанням рішення суду у розмірі 102550,27 грн., з яких: 89 474,34 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних в розмірі 13 075,93 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 03 лютого 2020 року визначено головуючим суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача, адвокат Мирошніченко І.В., в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, до суду не з`явився. Відзиву на позову заяву не надав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05 квітня 2012 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики 55915,30 грн., 574,4 грн. - відсотків та 563,16 грн.- судового збору. Рішення суду набрало законної сили 16 квітня 2012 року (а.с.11-12). Як видно з виконавчого листа виданого 06 червня 2012 року, його повернуто стягувачу 27 червня 2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Через відсутність у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. (а.с.14). Постановою від 16 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва відкрито виконавче провадження №5746191 щодо примусового виконання рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05 квітня 2012 року про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 55915,30 грн., 574,4 грн. - відсотків та 563,16 грн. судового збору (а.с.15). За розрахунком, наданим представником позивача за період з 06 квітня 2012 року по 01 січня 2020 року інфляційне збільшення суми боргу 55915,30 грн. становить - 89474,34 грн., три відсотка річних за цей період становить 13075,93 грн (а.с.5,6). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Між сторонами виникли правовідносини, щодо неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошових коштів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою частини другої статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за період 06 квітня 2012 року до 01 січня 2020 року за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05 квітня 2012 року. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10квітня 2018року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач [PERSON] на підставі рішення суду від 05 квітня 2012 року мав грошове зобов`язання перед [PERSON] в загальному обсязі 57052,86 грн. З огляду на те, що відповідач [PERSON] порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Слід зазначити, що у вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, яким було визначено, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Суд, перевіряючи наданий представником позивача розрахунок заборгованості за період з 06 квітня 2012 року по 01 січня 2020 року погоджується із ним, та вважає помилковим зазначення у прохальній частині позовної заяви період обрахунку з 21 січня 2017 року по 21 січня 2020 рік, оскільки розмір інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 89474,34 грн. та 3 % річних в розмірі 13075,93 грн., виникли за розрахунок представника позивача саме за період з 06 квітня 2012 року по 01 січня 2020 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1025,50 грн. (а.с.1). Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 21600 грн.(а.с.26). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ч.4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте від відповідача не надійшло заперечення щодо розміру витрат позивача на правову допомогу. В матеріалах справи містяться квитанції про оплату [PERSON] наданої їй правничої допомоги в загальному розмірі 21600 грн. Договір про надання юридичних послуг від 23 грудня 2019 року укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг»(а.с.17-25). З урахуванням задоволення позовних вимог зі [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 21 600 грн., та витрати зі сплати судового збору 1025, 50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved