Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу, мотивуючи тим, що 13 червня 2013 року між сторонами укладено договір № 004-29545-130613 на відкриття поточного рахунку. За умовами договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у євро та надає в його користування платіжну карту. Позивач користувався вказаним рахунком, вносячи на нього кошти. Станом на 29 серпня 2014 року баланс рахунку позивача становить 8 927,28 Євро. Проте вказані кошти зі свого рахунку позивач не може зняти. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 8 927,28 Євро, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 156,24 Євро та 3% річних у розмірі 156,24 Євро згідно тарифів і правил договору за користування грошовими коштами. До судового засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача також надала письмові заперечення. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2013 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 004-29545-130613 на відкриття поточного рахунку. За умовами договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у євро та надає в його користування платіжну карту (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Позивач користувався вказаним рахунком, вносячи на нього кошти. Станом на 29 серпня 2014 року баланс рахунку позивача становить 8 927,28 Євро (а.с. 5). Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1 ст. 1068 ЦК України). П. 2.3 договору на відкриття поточного рахунку передбачено, що з підписанням цього договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Првалами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, що виникли на підставі договору. Відповідно до п. 4. 9 Правил з метою забезпечення безпеки розрахунків з використанням Карток, Банк має право встановити спеціальні ліміти на Картки, а саме регламентувати кількість операцій, суму однієї операції, загальну суму за добу та суму однієї операції за визначений період, та в односторонньому порядку змінювати їх. Перелік та розмір лімітів, встановлених Банком, доводиться Клієнту перед укладанням Договору. Клієнт має право встановити Індивідуальні ліміти на Картку, крім граничних лімітів з отримання готівки, які має право встановлювати Національний банк України відповідно до закону та/або Платіжна система, на базі якої емітовано Картку. При цьому, укладанням Договору за Продуктом Банку Клієнт підтверджує своє попереднє ознайомлення з переліком та розміром лімітів, встановлених Банком, а також зазначає про своє повідомлення про існування ризиків, пов'язаних зі збільшенням за рішенням Клієнта лімітів на проведення платіжних операцій з Карткою, та здійсненням дій щодо зміни/збільшення лімітів на Картку надає Банку згоду на прийняття на себе будь-яких ризиків, пов'язаних з таким рішенням та діями Клієнта щодо збільшення встановлених Банком лімітів на проведення платіжних операцій з Карткою і підтверджує прийняття на себе безумовної відповідальності за будь-які наслідки проведення операцій з Карткою у сумі, що перевищує встановленні Банком види та розміри лімітів на таку Картку. З метою забезпечення безпеки розрахунків з використанням Карток, Банк має право встановити спеціальні Авторизаційні ліміти на використання коштів по поточному рахунку з використанням платіжної картки, а саме регламентувати кількість операцій, суму операції за період та суму однієї операції, що здійснюються за допомогою картки в підприємствах торгівлі і послуг та/або в банкоматах і установах банків за визначений період, та в односторонньому порядку змінювати їх (п. 4.21.4.4 Правил). Таким чином, встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків, яке передбачено в договорі не є порушенням банком своїх зобов'язань перед позивачем. Крім того, Постановою № 328 від 30 травня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» та п. 9 Постанови Правління Національного банку України № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Вказаною Постановою НБУ № 540 надано роз'яснення, що таке обмеження стосується видачі готівкових коштів у гривні у межах України електронними платіжними засобами, що емітовані як резидентами, так і нерезидентами. Зняття готівкових коштів з поточних (в тому числі карткових) та депозитних рахунків з використанням електронних платіжних засобів здійснюється виключно у гривнях. У разі, якщо клієнт бажає отримати готівкові кошти в іноземній валюті з власного поточного (у тому числі карткового), депозитного рахунків, уповноважений банк здійснює видачу готівкової іноземної валюти через касу банку за заявою на видачу готівки. Разом з тим, такої заяви від позивача на адресу банку не надходило. Тому, доводи позивача про те, що з банкомата він не міг отримати кошти в іноземній валюті, не суперечать вказаним положенням Закону, оскільки така видача могла здійснюватись тільки через касу банку. Крім того, суд приймає до уваги, що ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Відповідно до п. 14.25 Правил банк і клієнт звільняються від майнової відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цими Правилами та/або відповідним Договором за Продуктом Банку, якщо воно викликано факторами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), тобто надзвичайними і невідворотними обставинами, у тому числі стихійним лихом, аваріями, пожежею, масовим безладдям, страйками, воєнними діями, протиправними діями третіх осіб, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цими Правилами. Оскільки 15 вересня 2014 року відповідачем позивачу було надано інформацію про вступу в силу постанов Національного банку України та встановлення обмежень на видачу готівкових коштів в іноземній валюті, то підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 вересня 2014 року у справі № 3-80гм14 кошти з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього отримувача, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Таким чином, примусове стягнення коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів призведе до подвійного стягнення коштів: обов'язку банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком розгляду справи про стягнення коштів та залишиться обов'язок банку щодо зобов'язання повернути кошти, які зберігаються на рахунку клієнта. Оскільки предметом позову є стягнення коштів, які знаходяться на рахунку позивача, а не зобов'язання виконати банком умови договору щодо повернення коштів, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі Постанови Національного банку України від 2.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно з ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до положень вказаного Закону, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed