overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі зареєстрували шлюб 22 листопада 1986 року у Клембівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області. Від спільного проживання у них народилися дві доньки , які на даний час є повнолітніми . Проте подружнє життя сторін не склалося, у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, відповідачка перейшла жити до іншого чоловіка, збереження їх шлюбу неможливе. Тому просить розірвати їх з відповідачкою шлюб, зареєстрований 22 листопада 1986 року у Клембівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області, актовий запис за № 30. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надіслав до суду заяву , в якій просить справу розглянути по суті у його відсутності, у разі неявки в судове засідання відповідачки, не заперечує у розгляді справи в заочному провадженні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча завчасно повідомлялася про час і місце слухання справи, в зв'язку з чим суд ухвалив постановити у справі заочне рішення. Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що з відповідачкою у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, відповідачка проживає з іншим чоловіком, збереження їх шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. З урахуванням установлених обставин суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, а подальше перебування їх у шлюбі суперечать інтересам кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням. 07.04.2016 року [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду, у зв'язку з чим просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. В зазначеній позовній заяві вбачається, що спірна квартира є державною і у приватній власності відповідачів не перебуває. Враховуючи вищевикладене, суд вважає відсутніми ризики можливості розпорядження спірною квартирою, у зв»язку з чим заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12.02.2016 року [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження 1/8 частини квартири [ADDRESS], тобто на половину від 1/4 частки, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, посилаючись на те, що відповідач намагається ухилитись від відповідальності та виконання свого обов»язку. 17.02.2016 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва задоволено заяву [PERSON] та заборонено [PERSON] відчуження 1/8 частини квартири [ADDRESS], а саме на половину від 1/4 частки, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. 04.03.2016 року позивач подав до суду заяву про заміну виду забезпечення позову, а саме: накласти арешт на 1/8 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності та оголосити заборону на його відчуження, посилаючись на те, що відповідач намагається ухилитись від відповідальності та виконання свого обов»язку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.02.2016 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва задоволено заяву [PERSON] та заборонено [PERSON] відчуження 1/8 частини квартири [ADDRESS], а саме на половину від 1/4 частки, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 154 ЦПК України, суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Таким чином, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] про заміну виду забезпечення позову законна, обгрунтована та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12.02.2016 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження 1/8 частини квартири [ADDRESS], тобто на половину від ? частки, яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, посилаючись на те, що відповідач намагається ухилитись від відповідальності та виконання свого обов»язку. [PERSON] зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду, у зв'язку з чим просив забезпечити позов шляхом накладення заборони відчуження 1/8 частини квартири [ADDRESS], тобто на половину від ? частки, яка належить [PERSON] Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у зв'язку із чим суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення позову підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], посилаючись на те, що відповідач намагається ухилитись від відповідальності та виконання свого обов»язку. [PERSON] зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду, у зв'язку з чим просив забезпечити позов шляхом накладення заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Частка [PERSON] не виділялась, а тому накладення арешту на цю частку є неможливим, у зв»язку з чим заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до КП «Виробниче управління комунального господарства» з позовом про стягнення компенсації за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі середнього заробітку. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 18.04.2016 року в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07.06.2016 року рішення Ніжинського міськрайонного суду було скасовано і стягнуто з КП «ВУКГ» на користь [PERSON] 21250,95 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року. Проте, згідно до розяснень, викладених в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд визначає суму без утримання податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. В резолютивній частині рішення апеляційного суду відсутня вказівка на те, що визначена сума вже з утриманням обовязкових платежів чи ні. При розгляді справи в апеляційній інстанції, суд виходив з того, що середньоденний заробіток визначений рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.08.2014 року у сумі 202,39 грн і визначений він без утримання обовязкових платежів (а.с.55). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року у сумі 21250,95 грн визначений без утримання обовязкових платежів, про що апеляційний суд зазначив у мотивувальній частині свого рішення від 07.06.2016 року, але в резолютивній частині ця вказівка відсутня. Відповідно до п.2 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд вирішив питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню. Оскільки апеляційний суд не зазначив в резолютивній частині рішення точну суму середнього заробітку, то необхідно ухвалити додаткове рішення в якому вказати, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.09.2014 року по 04.03.2015 року становить 21250,95 грн (без утримання обовязкових платежів).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на життя та втрату почуття любові один до одного. Не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судове засідання позивач не з'явився, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 19). Відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив суду, що сторони проживають окремо останні 2 роки, з цього часу не ведуть спільне господарство. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). У судовому засіданні відповідач зазначив, що вони з дружиною проживають окремо, з цього часу не ведуть спільне господарство та не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Зазначив, що примирення між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривень 21 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на життя та втрату почуття любові один до одного. Не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Пояснила суду, що сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). У судовому засіданні учасники судового розгляду зазначили, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривень 21 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом, представник позивача зазначила, що позивач не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище позивача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 16). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, що поступово призвело до втрати почуття любові та поваги, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 червня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14 червня 1997 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва. (а.с. 3) Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 7,8) З матеріалів справи вбачається, на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про надання права на шлюб, посилаючись на те, що вона бажає створити сім'ю з [PERSON], але не досягла шлюбного віку. В судовому засіданні законний представник заявниці батько [PERSON] заяву підтримав і суду пояснив, що його донька, дійсно, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони бажають бути разом, реєстрація даного шлюбу відповідає інтересам його доньки, тому просить заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] заяву підтримав, підтвердив факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], і те, що вони очікують на дитину, тому бажають свої відносини узаконити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ Київської області в судове засідання не з'явився, проте направив заяву, в якій не заперечує проти надання заявниці права на шлюб. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її законного представника, заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON], дійсно, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і бажає створити з ним сім'ю. Також, згідно довідки Фастівської Центральної районної лікарні від 03.02.2016 року [PERSON] знаходиться в стані вагітності і строк її становить 18 тижнів. (а.с. 8). Згідно з ч.2 ст.23 Сімейного Кодексу \~за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Отже, судом встановлено, що бажання зареєструвати шлюб повністю відповідає інтересам заявниці та інтересам її майбутнього чоловіка та дитини, тому юридичне оформлення їх стосунків є цілком обґрунтованим.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved