Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 11 жовтня 1986 року Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 38. В обґрунтування позову зазначала, що 11 жовтня 1986 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу мають дорослих дітей. Спільне сімейне життя з відповідачем у них не склалося, у зв`язку з різними поглядами на сімейні відносини. Протягом подружнього життя відповідач зловживає спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння стає агресивним, свою поведінку не контролює. Вона неодноразово намагалася зберегти сім`ю, але позитивних результатів це не дало. З травня 2018 року сторони проживають окремо, спільне господарство вони не ведуть та подружніх відносин не підтримують. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 11 жовтня 1986 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 38. Від цього шлюбу вони мають повнолітніх дітей. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з травня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved