Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У лютому 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № DNH4KP76015642 від 29 листопада 2006 року [PERSON] 29 листопада 2006 року отримав кредит у розмірі 2208 грн. 69 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору заборгованість здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 05 грудня 2013 року має заборгованість у розмірі 35 350 грн. 61 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 203 грн. 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10877 грн. 83 коп., пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 20 109 грн. 50 коп., а також штрафів відповідно до умов п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 659 грн. 55 коп. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 35 350 грн. 61 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 353 грн. 51 коп. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційним банком «Приватбанк», та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № DNH4KP76015642 від 18 жовтня 2006 року. Згідно заяви позичальника № DNH4KP76015642 від 18 жовтня 2006 року [PERSON] 18 жовтня 2006 отримав кредит у розмірі 2 208 грн. 70 коп. на строк 12 місяців по 18 жовтня 2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,9 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в порядку сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 210 грн. 38 коп. для погашення заборгованості за виконання зобов'язань банка. Відповідно до умов укладеного Договору він складається із заяви позичальника № DNH4KP76015642 від 18 жовтня 2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Згідно п. п. 3.2.2.. 3.2.4. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви та даних умов. Згідно п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п. п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Банк свої зобов'язання за Договором виконав, надавши [PERSON] кредит. Порушуючи умови договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 05 грудня 2013 року заборгованість [PERSON] перед банком становить у розмірі 35 350 грн. 61 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2 203 грн. 73 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10877 грн. 83 коп., пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 20 109 грн. 50 коп., а також штрафів відповідно до умов п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 659 грн. 55 коп. - штраф (процентна складова). Згідно умов п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно п. 2.1. розділу 2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Для виконання умов договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та інших платежів. Як пояснила суду представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 699 грн. для придбання мобільного телефону Nokia № 72. Згідно наданого рахунку-фактури № 173 від 18 жовтня 2006 року банк АКБ «Приватбанк» перерахував на розрахунковий рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 1 699 грн. Відповідно до вказаного рахунку-фактури постачальником є СПД [PERSON]. Однак з наданого рахунку-фактури суду не можливо встановити чи дійсно кошти в сумі 1 699 грн. були перераховані на розрахунковий рахунок № [NUMBER], також не зрозуміло хто є платником вказаних коштів. У наданому суду рахунку-фактурі відсутній відбиток печатки, що не дає змоги встановити достовірність такого рахунку, тому суд не вважає даний доказ належним та допустимим у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі посилаючись на те, що [PERSON] коштів на купівлю мобільного телефону та самого телефону не отримував. Представник відповідача подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог банку, оскільки позивач, будучи обізнаним про невиконання [PERSON] умов кредитним договором, не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, однак жодних дій з приводу захисту своїх порушених прав не вживав, тому банк пропустив строк звернення до суду. Позов був пред'явлений до суду лише у лютому 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, доказі про те, що строк звернення був пропущений з поважних причин позивач суду не надав. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Пунктом 3.2.2 розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Згідно умов Заяви позичальника № DNH4KP76015642 від 18 жовтня 2006 року банк надав позичальнику строковий кредиту сумі 2 208,70 грн. на строк 12 місяців по 18 жовтня 2007 року включно. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у лютому 2014 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання - ч. 5 ст. 261 ЦК України. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із Заяви позичальника від 18 жовтня 2006 року строковий кредит надавався позичальнику строком на 12 місяців по 18 жовтня 2007 року включно. Як вбачається із розрахунку заборгованості, яка долучена до матеріалів справи, заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування грошовими коштами виникла ще 21 листопада 2006 року, що давало підставу позивачу звернутися до суду за захистом свого порушеного права. З листопада 2006 року прострочена заборгованість стала стабільною із тенденцією до її збільшення. Відповідно до умов п. 5.5. розділу 5 Умов та правил надання банківських послуг термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що право вимоги у позивача до відповідача виникло з жовтня 2007 року, з кінцевого терміну виконання кредитного зобов'язання, який передбачений умовами договору, і він цим правом не скористався, з позовом в межах позовної давності до суду не звернувся. Тобто, позивачем пропущено строк позовної давності. Також слід зазначити, що позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску строків позовної давності. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed