Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У провадженні суду первісно знаходилась на розгляді цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду представник ТОВ «Кредекс Фінанс» вказував, що 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір про надання споживчого кредиту №11266058000, відповідно до умов якого банк надав позичальникові [PERSON] кредит у загальному розмірі 38195,00 доларів США, що є еквівалентом 192884,75 гривень, виходячи зі ставки в 12,5% річних, строком з 10 грудня 2007 року до 10 грудня 2014 року, з погашенням кредиту, процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а [PERSON] , у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором. Однак як зазначав представник ТОВ «Кредекс Фінанс», не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, [PERSON] у порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає, проценти не сплачує. Водночас, 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №164354, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе зобов`язання перед банком відповідати за невиконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту №11266058000 від 10 грудня 2007 року. 20 квітня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») з одної сторони, та ТОВ «Кредекс Фінанс» з іншої сторони, був укладений договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором з №11266058000 від 10 грудня 2007 року з [PERSON] . Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» посилався, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у позичальника [PERSON] станом на 29 листопада 2017 року утворилась загальна заборгованість у 613545,42 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 275850,12 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 143645,02 гривень; нараховані відсотки 194050,28 гривень. Зважаючи на викладене ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] суму нарахованих відсотків за договором у розмірі 194050,28 гривень. Відповідач [PERSON] скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилалась, що [INFO] боржник [PERSON] помер. На момент подачі відзиву новий боржник у зобов`язанні не визначений, та оскільки [PERSON] не надавала згоди відповідати за будь-якого нового боржника, відповідач просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24 січня 2019 року залучено ТОВ «Вердикт\~Капітал» до участі у справі в якості правонаступника ТОВ «Кредекс Фінанс». Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2019 року залучено [PERSON] до участі в цивільній справі в якості правонаступника [PERSON] , померлого [INFO] . Після залучення до участі у справі відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов ТОВ «Кредекс Фінанс» до суду не надходив. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача брав участь у засіданнях по справі, заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір про надання споживчого кредиту №11266058000, відповідно до умов якого банк надав позичальникові [PERSON] кредит у загальному розмірі 38195,00 доларів США, що є еквівалентом 192884,75 гривень, виходячи зі ставки в 12,5% річних, строком з 10 грудня 2007 року до 10 грудня 2014 року, з погашенням кредиту, процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а [PERSON] , у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором. 10 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №164354, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе зобов`язання перед банком відповідати за невиконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту №11266058000 від 10 грудня 2007 року. Проте, як свідчив представник позивача, в порушення вимог кредитного договору, боржник [PERSON] умови договору не виконував, кредит не повертав, проценти не сплачував, унаслідок чого в особи утворилась заборгованість. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог суд звертає увагу на наступне. Згідно з частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень частини 2 статті 1054 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів у справі суд дійшов висновку, що між АКІБ «Укрсиббанк» та боржником [PERSON] виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору. Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом частин 1, 2 статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить частина 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позичальник [PERSON] прострочив виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за договором. Згідно з частинами 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання за кредитним договором забезпечувалось неустойкою, порукою. Як наводить частина 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 613545,42 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 275850,12 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 143645,02 гривень; нараховані відсотки 194050,28 гривень. Однак при цьому позивач просив суд стягнути солідарно з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] суму нарахованих процентів в розмірі 194050,28 гривень. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 27 листопада 2015 року, [PERSON] помер [INFO] . Як видно з матеріалів спадкової справи №151/2016 до майна померлого [PERSON] , відкритої Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за заявами спадкоємців особи, із заявами про прийняття спадщини звернулись: донька померлого [PERSON] , та дружина померлого [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як визначає стаття 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зважаючи на викладене суд доходить висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого [PERSON] . Як передбачає стаття 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З приведеного аналізу досліджених судом доказів випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог банку, та за цим спором стягненню з відповідачів підлягає заявлена грошова сума. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову ТОВ «Вердикт Капітал», суд покладає судові витрати на [PERSON] , [PERSON] та стягує в рівних частках з відповідачів на користь позивача судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 2910,75 гривень.

Outcome: approved