Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю Орлан-Транс-Груп (далі ТОВ Орлан-Транс-Груп) звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на його користь майнову шкоду в розмірі 7697 грн. 25 коп. В обґрунтування позову зазначало, що у період з 04 листопада по 11 грудня 2014 року відповідач [PERSON] працював у Львівській філії ТОВ Орлан-Транс-Груп на посаді водія. Під час виконання трудових обовязків він неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном. Для здійснення транспортних перевезень та заправки транспортних засобів дизельним паливом він отримував пластикові картки. Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3129ТС/АА5430ХХ за маршрутом Україна-Польща-Україна згідно із подорожнім листом № 443206 від 06 листопада 2014 року [PERSON] допустив перевитрати дизельного пального в кількості 219 л на суму 3814 грн. 36 коп. При здійсненні перевезення на вказаному вище транспортному засобі за аналогічним маршрутом відповідно до подорожнього листа № 443271 від 22 листопада 2014 року відповідач допустив перевитрати дизельного пального в кількості 229 л на суму 3882 грн. 89 коп. Загальна сума збитків, завданих [PERSON] підприємству перевитратами палива, складає 7697 грн. 25 коп. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у суді позовні вимоги визнала лише частково, не заперечувала проти стягнення із [PERSON] на користь ТОВ Орлан-Транс-Груп збитків у загальному розмірі 1657 грн. 99 коп., оскільки перевитрати палива за подорожніми листами від 06 та 22 листопада 2014 року складають відповідно 58 л і 43 л, що, виходячи із вартості 1 л пального 15,99 грн. і 16,99 грн., становить 927 грн. 42 коп. і 730 грн. 57 коп. Вказувала також на те, що [PERSON] з роботи за прогул звільнено безпідставно. В іншій частині у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із наказом Львівської філії ТОВ Орлан-Транс-Груп № 131-кф від 04 листопада 2014 року [PERSON] тимчасово, з 04 листопада по 03 грудня 2014 року, було прийнято на роботу в колону автомобільну № 2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю та оплатою праці відповідно до відпрацьованого часу (а. с. 6). Цього ж дня між позивачем ТОВ Орлан-Транс-Груп і відповідачем [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 68). Наказом Львівської філії ТОВ Орлан-Транс-Груп № 142-кф від 04 грудня 2014 року [PERSON] продовжено трудовий договір на невизначений термін (а. с. 70). Відповідно до наказу Львівської філії ТОВ Орлан-Транс-Груп № 2-кф від 06 січня 2015 року [PERSON] звільнений з роботи з 11 грудня 2014 року згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин за відсутність на роботі 11 і 15 грудня 2014 року та 05 січня 2015 року (а. с. 7). Із подорожнього листа № 443206 від 06 листопада 2014 року серії 12 ААБ вбачається, що водій [PERSON] у період з 07 по 21 листопада 2014 року знаходився у службовому відрядженні та здійснював транспортні перевезення на автомобілі марки Рено, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], із напівпричепом марки Меркер, реєстраційний номер [NUMBER], за маршрутом Україна-Польща-Україна. Показники спідометра автомобіля при виїзді 770786, при поверненні 774541. Пробіг становить 3755 км (а. с. 8). Із звіту за цим подорожнім листом видно, що ТОВ Орлан-Транс-Груп при розрахунку витрат пального порахувало пробіг 3595 км (а. с. 9). Різниця по пробігу автомобіля між даними показниками складає 160 км (3755 3595). Витрати палива по факту 1371 л, витрати по нормі 1152 л, перевитрата 219 л. Згідно із транспортними завданнями №№ КІ-1337-14, КІ-1347-14, КІ-1356-14, КV-685-14 та КІ-1401-14, за якими здійснювалися транспортні перевезення відповідно до подорожнього листа № 443206, пробіг становить відповідно 1086 км, 561 км, 1429 км, 682 км та 903 км, всього 4661 км (а. с. 55-59). У своїх письмових поясненнях представник позивача [PERSON] зазначав, що для виконання вказаних транспортних завдань необхідно було проїхати відповідно 679 км, 561 км, 1429 км, 682 км та 226 км, всього 3577 км. Додатковий пробіг автомобіля транспортними завданнями передбачений не був та вчинений відповідачем самостійно (а. с. 53-54). Із подорожнього листа № 443271 від 22 листопада 2014 року серії 12 ААБ видно, що водій [PERSON] у період з 22 листопада по 06 грудня 2014 року перебував у службовому відрядженні та здійснював транспортні перевезення на вказаному автомобілі за маршрутом Україна-Польща-Україна. Показники спідометра при виїзді 774541, при поверненні 779045. Пробіг складає 4504 км (а. с. 11). При розрахунку витрат пального за цим подорожнім листом ТОВ Орлан-Транс-Груп порахувало пробіг 4502 км (а. с. 12). Різниця між даними показниками становить лише 2 км (4504 4502). Витрати палива по факту 1715 л, витрати по нормі 1486 л, перевитрата 229 л. Із зазначених звітів-розрахунків (а. с. 9, 12) вбачається, що у першому випадку водій [PERSON] для підпису звіту по подорожньому листу не зявився, про що 25 листопада 2014 року комісією ТОВ Орлан-Транс-Груп складено акт (а. с. 10). У другому випадку відповідач [PERSON] у звіті вказав, що із ним він не згоден. Правомірність складання 25 листопада 2014 року комісією ТОВ Орлан-Транс-Груп акта викликає у суду сумніви, оскільки під час його складання водій [PERSON] знаходився у відрядженні за кордоном у Польщі, що підтверджується другим звітом позивача. Транспортні завдання №№ КІ-1401-14, КІ-1402-14, КV-725-14, КV-734-14 та КІ-1473-14, за якими здійснювалися транспортні перевезення згідно із подорожнім листом від 22 листопада 2014 року № 443271, позивачем ТОВ Орлан-Транс-Груп суду не надано. За змістом ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації, передбачені ст. 134 КЗпП України. У ст. 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками вказав на те, що суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За змістом ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Дійсні причини перевитрати палива під час здійснення [PERSON] транспортних перевезень (самовільне відхилення відповідача від маршрутів чи несправність відповідної системи транспортного засобу), вина відповідача у заподіянні шкоди, судом не встановлені. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, підстав для стягнення на користь ТОВ Орлан-Транс-Груп із [PERSON] збитків у розмірі 7697 грн. 25 коп. судом не вбачається, оскільки причини перевитрати палива та безпосередня вина у цьому відповідача належними і допустимими доказами позивачем не доведена. У ч. ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У поданій до суду 19 червня 2015 року заяві представник відповідача [PERSON] зазначає, що позовні вимоги ТОВ Орлан-Транс-Груп про стягнення із [PERSON] збитків, завданих перевитратами палива, вона визнає частково на суму 1657 грн. 99 коп. (а. с. 119). За змістом ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Із довіреності від 03 квітня 2015 року на представництво інтересів відповідача в суді видно, що його представник [PERSON] має повноваження на визнання позову (а. с. 52). Виходячи з наведеного вище, враховуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, а також те, що часткове визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позовних вимог ТОВ Орлан-Транс-Груп частково та стягнути із [PERSON] на користь позивача збитки, завдані перевитратами палива, у розмірі 1657 грн. 99 коп. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial