Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У лютому 2019 р. [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до ФОП [PERSON] та просить: 1)визнати дії ФОП [PERSON] , податковий номер [NUMBER] відносно працівника [PERSON] протиправними; 2)наказ №94 від 26.09.2018 р. «По особовому складу Про звільнення із роботи» ФОП [PERSON] скасувати; 3)ФОП [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , поновити [PERSON] на посаді обліковця аптечного складу із виконання обов`язків фармацевта; 4)Стягнути з ФОП [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , а саме: -Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на посаді обліковця аптечного складу з 27.09.2018 р. по день винесення судового рішення у справі (станом на час подання позову до суду сума, яка підлягає стягненню становить 47 425 грн.); -Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на посаді фармацевта аптечного складу з 27.09.2018 р. по день винесення судового рішення у справі; (станом на час подання позову до суду сума, яка підлягає стягненню становить 47425 грн.); -Невиплачену заробітну плату за суміщення посади фармацевта на 0,25 ст. з 22.12.2017 р. по 01.05.2018 р. у сумі 6737 грн. 50 коп.; -Невиплачену заробітну плату за суміщення посади фармацевта на повну ставку з 02.05.2018 р. по 26.09.2018 р. в сумі 114 800 грн. Загальна сума, яка підлягає до стягнення на 16.10.2020 р. 216\~387 грн. 50 коп. 5)Зобов`язати ФОП [PERSON] податковий номер 3458607775, здійснити подання та оплату всіх страховий внесків за весь період вимушеного прогулу [PERSON] для підтвердження страхового та трудового стажу працівника з 22.12.2017 р. щодо реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при прийнятті працівника на роботу. 6)Зобов`язати ФОП [PERSON] запис №3 від 26.09.2018 р. в трудовій книжці [PERSON] про її звільнення скасувати; 7)Витрати пов`язані з розглядом справи в суді стягнути з відповідача; 8)Поновити строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з неправомірним звільненням. В обґрунтування позову вказує, що 21.09.2017 р. її прийнято «на посаду обліковця аптечного складу на випробувальний термін 3 місяці із окладом згідно штатного розкладу на 0,25 ставки із подальшим виконанням обов`язків на постійній основі на невизначений термін після закінчення випробувального терміну та покладенням обов`язків фармацевта» (наказ №75 від 20.09.2017 р.) Дана обставина підтверджується трудовою книжкою, копію якої надає до суду. Згідно наказу №80/1 від 02.05.2018 р. та запису №2 в трудовій книжці на неї додатково покладено виконання обов`язків фармацевта за посадовою інструкцією та із окладом у розмірі 3850 грн. Дана обставина підтверджується записом №2 в трудовій книжці, копію якої вона подає до суду. Посадовий оклад обліковця аптечного складу складав 3850 грн. Посадовий оклад фармацевта складав 3850 грн. Тобто, 02.05.2018 р. її переведено на повний робочий день на посаду обліковця аптечного складу з виконанням додаткових обов`язків фармацевта, що підтверджується п.2 відомостей про роботу запису в трудовій книжці, наказ №80/1 від 02.05.2018 р. за посадовою інструкцією та із окладом згідно штатного розпису. 20.09.2018 р. вона потрапила в лікарню з діагнозом гострого двобічного пієлонефриту, про що був повідомлений відповідач, оскільки вона не могла приступити до виконання своїх обов`язків через хворобу та лікування. 26.09.2018 р. уповноважена особа [PERSON] , не зважаючи на її попередження про перебування на лікуванні, видав з власної ініціативи наказ про її звільнення «По особовому складу «Про звільнення із роботи» в п.1 якого вказано «звільнити [PERSON] із роботи та від займаної посади обліковця аптечного пункту ФОП [PERSON] за прогул (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України із 27.09.2018 р.» як вбачається зі змісту такого наказу, підстава її звільнення усне розпорядження фізичної особи-підприємця. Вважає, що наказ про її звільнення є незаконним, як і дії відповідача по відношенню до її особи є такими, що грубо порушують її трудові і конституційні права та суперечать законам України з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно ст.149 КЗпП України, яка визначає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку. З огляду на вищенаведене, роботодавцем грубо порушено вищезазначені норми матеріального права та винесено незаконний наказ про її звільнення, зокрема звільнення її під час перебування на лікарняному при цьому, володіючи інформацією про її перебування в лікарні з відповідним діагнозом, не зажадав від неї особистих пояснень про її відсутність на робочому місці, не врахував обставин при яких працівник не міг приступити до виконання своїх функціональних обов`язків та не взяв до уваги попередню роботу працівника, так як впродовж періоду її працевлаштування в ФОП [PERSON] нею жодного разу не було порушено трудової дисципліни, претензій до виконання її функцій як працівника у роботодавця не було. Відповідачем порушено норму ст.47 КЗпП України, оскільки власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, згідно наказу уповноваженої особи [PERSON] від 26.09.2018 р. про її звільнення з посади обліковця аптечного пункту ФОП [PERSON] за прогул (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України із 27.09.2018 р. трудова книжка та розрахункові кошти, без письмового повідомлення про суми, які їй належать до виплати, було виплачено 21.11.2018 р., а не в день звільнення, що майже дорівнює двом місяцям після її звільнення. Наказ про її звільнення з посади фармацевта роботодавцем не видавався, до виконання своїх функціональних обов`язків на посаді фармацевта роботодавець не допускає, заробітної плати за виконання функцій фармацевта їй не виплати, чим свідомо порушив норму ст. 105 КЗпП України, згідно якої працівникам, які виконують в тій же установі поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Провадиться доплата за суміщення професій (посад). Відомості про її працевлаштування у ФОП [PERSON] зазначені в її трудовій книжці, яка є основним документом про її трудову діяльність. Вказує про розмежування професій обліковця аптечного пункту та фармацевта, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 96 КЗпП України тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основною для диференціації розмірів заробітної плати. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.03.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників. Згідно з відзивом на позовну заяву вх. 8411 від 28.05.2019 р. представник відповідача адвокат Ромашко Л.Г. (а.с.42-46) заперечує проти задоволення вимог позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення доплати за суміщення посад обліковця та фармацевта, то відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власників підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Вказана норма не обмежує права сторін договору на визначення змісту трудової функції працівника. При укладанні трудового договору сторони можуть домовитися про те, що працівник крім своєї власної трудової функції, буде виконувати обов`язки за іншою посадою. Всі ці обов`язки можуть виконуватися в межах трудового договору без доплати. Доплата за суміщення професій (посад) має місце тоді, коли сторони домовилися про те, що всі обов`язки, які виходять за межі трудової функції. як вона визначена тарифно-кваліфікаційними характеристиками, виконуються в порядку суміщення професій (посад). Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить із того, що суміщена посада (робоче місце за відповідною професією) є в штатному розписі, але не заповнена, залишається вакантною. При відсутності вакансії встановити доплату за суміщення професій (посад) неможливо. Отже, для встановлення суміщення посад в штатному розписі підприємства має бути передбачена вакантна посада. Оформляється суміщення професій (посад) наказом роботодавця. У наказі в обов`язковому порядку вказується назву професії (посади), за якою відбуватиметься суміщення, та розмір доплати. З огляду\~на зазначене\~позивач не\~виконувала функції\~фармацевта за\~суміщенням посад.\~При укладанні\~трудового договору\~між сторонами\~була домовленість,\~що позивач\~буде виконувати\~функції обліковця\~з покладанням\~окремих обов`язків\~фармацевта з\~виплатою заробітної\~плати згідно\~штатного розпису\~обліковця.\~Позивач не\~могла працювати\~фармацевтом в\~силу відсутності\~відповідної освіти.\~Домовленості між\~сторонами про\~доплату за\~суміщення функцій\~обліковця та\~фармацевта не\~було.\~Такі умови\~договору були\~відомі позивачу\~цілком її\~влаштовували при\~прийнятті на\~роботу та\~протягом трудової\~діяльності у\~ФОП.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Трудовий договір між ФОП [PERSON] а [PERSON] був укладений між сторонами у формі виданого наказу, в якому були визначені об`єм роботи працівника та умови оплати праці. Сторонами не заперечується, що відповідно до наказу №75 від 20.09.2017 р. позивач з 21.09.2017 р. була прийнята на посаду обліковця аптечного складу на випробувальний термін 3 місяці із окладом згідно штатного розкладу на 0,25 ставки із подальшим виконанням обов`язків на постійній основі на невизначений термін після закінчення випробувального терміну та покладанням обов`язків фармацевта. 02.05.2018 р. згідно наказу №80/1 від 02.05.2018 р. позивача було переведено на повний робочий день на посаду обліковця аптечного складу із виконанням обов`язків фармацевта за посадовою інструкцією та із окладом згідно штатного розкладу у розмірі 3850 грн. З 21.09.2017 р. по 01.05.2018 р. позивачу виплачувалася заробітна плата з розрахунку 0,25 ставки з окладу згідно штатного розкладу, а з 02.05.2018 р. по 27.09.2018 р. дату звільнення, із окладу згідно штатного розкладу у розмірі 3850 грн. на посаді обліковця з виконанням обов`язків фармацевта. Таким чином, позивач не здійснювала суміщення професій (посад). Зазначене підтверджується штатним розкладом, табелями обліку робочого часу, відомостями про виплату заробітної плати, показаннями свідків. Відтак вимоги позивача про доплату за суміщення посади фармацевта є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Щодо вимоги про скасування наказу про звільнення позивача з роботи, його поновлення на посаді обліковця із виконанням обов`язків фармацевта; стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу на посаді обліковця та на посаді фармацевта з дати звільнення по день ухвалення рішення, то наказом №93 від 24.09.2018 р. було призначено проведення інвентаризації ввірених запасів та грошових коштів у аптечному пункті за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з виробничою необхідністю та з метою отримання достовірних даних щодо залишків ТМЦ та грошових коштів. Комісією проводити підрахунки перелічених в інвентаризаційному описі цінностей, які були прийняті на відповідальне збереження у присутності матеріально-відповідальної особи [PERSON] . Інвентаризацію здійснити силами робочої інвентаризаційної комісії та залученням представників зі сторони ФОП [PERSON] . Встановлена дата інвентаризації 25.09.2018 р. Проте, 25.09.2018 р. позивач була відсутня на роботі без поважних причин, впродовж робочого дня з`явилася для передачі ключів від аптечного пункту та відмовилася бути присутньою під час проведення інвентаризації ввірених їй товарно-матеріальних цінностей. Про відсутність позивача на роботі було складено акт за підписом п`яти осіб. За результатами інвентаризації було виявлено нестачу в сумі 80\~665,92 грн., яку позивач відмовилася відшкодовувати. За фактом привласнення грошових коштів в той же день Рівненським РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області відкрито кримінальне провадження №12018180180001221. 26.09.2018 р. ФОП був виданий наказ №94 про звільнення [PERSON] з 27.09.2018 р. з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Від надання пояснень з приводу відсутності на роботі позивач відмовилася, з наказом про звільнення була ознайомлена та розрахункові кошти отримала відразу. Остаточний розрахунок позивача включав в себе і розрахунок за невикористану відпустку. Зазначене підтверджується наказом, актами про відсутність на роботі, свідченнями свідків. З огляду на вищевикладені обставини відповідач у відповідності до ст. 149 КЗпП України дотримався порядку застосування дисциплінарного стягнення при звільненні позивача. Щодо твердження позивача про її звільнення під час тимчасової непрацездатності, то у підставах позову позивач покликається на те, що звільнення відбулося під час її тимчасової непрацездатності, що в силу ч.3 ст.40 КЗпП України забороняється. Однак позивач не надала належного доказу на підтвердження тимчасової непрацездатності. У відповідності до п.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 р. за №455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків обумовлених п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Листок непрацездатності видається, зокрема: громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організація незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах. Єдиним допустимим доказом на підтвердження тимчасової непрацездатності позивача є листок непрацездатності, виданий на бланку суворої звітності. Вказаний документ позивачем не надано, а тому просить суд критично оцінити будь-які інші докази надані позивачем на підтвердження тимчасової непрацездатності. Позивачем при зверненні до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі пропущено строки звернення, визначені у ч.1 ст. 233 КЗпП України. Представник позивача в судовому засіданні адвокат Конончук Л.В. позовні вимоги підтримала та подала розрахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на посадах та невиплаченої заробітної плати за суміщення посад. Представник відповідача в судовому засіданні адвокат Ромашко Л. Г. позовні вимоги не визнала, підтримала відзив. Суд, вислухавши пояснення представників учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідка, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до наказу №75 від 20.09.2017 р. позивачка з 21.09.2017 р. прийнята на посаду обліковця аптечного складу на випробувальний термін 3 місяці із окладом згідно штатного розкладу на 0,25 ставки із подальшим виконанням обов`язків на постійній основі на невизначений термін після закінчення випробувального терміну та покладанням обов`язків фармацевта. Згідно з наказом №93 ФОП [PERSON] від 24.09.2018 р. «Про проведення інвентаризації у аптечному пункті» було визначено серед іншого пунктом 2 встановити наступні терміни проведення підрахунків результатів інвентаризації із 25.09.2018 р. по 25.09.2018 р., членом комісії призначено [PERSON] матеріально-відповідальна особа, з яким остання ознайомлена не була (а.с.56, 57). Акт ревізії від 25.09.2018 р., яким встановлено нестачу коштів, [PERSON] не підписаний (а.с.58, зворот). Згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.09.2018 р., кримінальне провадження 12018180180001221, 25.09.2018 р. до Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області надійшла письмова заява ФОП [PERSON] , 1970 р.н., жителя [ADDRESS] , про те що в період часу серпень-вересень 2018 р. працівником фармацевтичного складу його аптеки, що в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області вчинено привласнення грошових коштів (а.с.59). Згідно табелів робочого часу, зокрема за вересень 2018 р. (а.с.72) [PERSON] перебувала на посаді обліковець та 21.09.2018, 24.09.2018, 25.09.2018 р. та 26.09.2018 проставлено «ПР». Відсутність [PERSON] у вказані дні підтверджено актами від 21.09.2018 р., 24.09.2018 р., 25.09.2018 р. (а.с.73-75). Згідно акту\~від 26.09.2018\~р.\~позивачці було\~запропоновано надати\~письмове пояснення\~з приводу\~її відсутності\~на роботі\~21.09.2018\~р.,\~24.09.2018\~р.,\~та 25.09.2018\~р.,\~однак вона\~відмовилася,\~що засвідчено\~в акті\~від 26.09.2018\~р.\~(а.с.76)\~та підтвердив\~у судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] . Наказом ФОП [PERSON] № 94 від 26.09.2018 р. позивачку звільнено із роботи та від займаної посади обліковця аптечного пункта ФОП [PERSON] за прогул (в т.ч. відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП із 27.09.2018 р., з яким її ознайомлено 26.09.2018 р. (а.с.77) та здійснено розрахунок. Згідно вимог п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позовна заява подана позивачкою до суду 25.02.2019 р. вх.2747, тобто з пропуском строку для звернення з заявою про визнання звільнення незаконним, скасування наказу № 94 від 26.09.2018 р., поновлення на роботі (а.с. 1). Правовою позицією ВС України у справі №6-409 цс.16 роз`яснено, що відповідно до\~ст. 234 КЗпП України\~у разі пропуску строку з поважних причин, установлених\~ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Встановлені ст.ст.\~228,\~223 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Як повідомила в судовому засіданні представник позивачки адвокат Конончук Л.В., позивачку відповідач листом від 09.10.2018 р. було повідомлено про явку до відповідача, а вже 21.11.2018 р. з нею провели розрахунок і вона дізналася, що звільнена. Вказала про відсутність листка непрацездатності за період перебування позивачки на лікуванні на момент її звільнення, покликаючись при цьому на епікриз з історії хвороби №78/6 мешканки [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Отже, на обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду позивачка вказує про перебування її з 20.09.2018 р. по 22.02.2019 р. включно на стаціонарному лікуванні в Клеванській ЦРЛ, що унеможливило звернутися з відповідним позовом до суду для реалізації її права на судовий захист, тому згідно письмової заяви вх. 2748 від 25.02.2019 р. просить поновити строки звернення до суду із позовною заявою (а.с.11). На виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 05.03.2020 р. до суду від головного лікаря КНП «Рівненська центральна районна лікарня» РОР Гудими І. 30.06.2020 р. надійшла засвідчена копія медичної картки стаціонарного хворого №5679 [PERSON] на 10 арк. (а.с. 216-226). Як вбачається із медичної карти стаціонарного хворого №5679 [PERSON] : 1.Датою госпіталізації\~є 02.10.2018 р. 17 год. 40 хв. 8.Місце роботи, посада Житомирський державний базовий фармакологічний коледж (студент ІІ курсу). 9.Ким направлений хворий : б/н. 20.Дата виписки 08.10.2018 р. 15 год. 00 хв. 21.Проведено ліжко-днів 6. 22..2 П.І.Б. лікаря Завадський 25.Відмітки щодо видачі листків непрацездатності не потребує. 32.П.І.Б. завідувача відділення [PERSON] . Згідно з епікризом із історії хвороби №5679 мешканки [ADDRESS] [PERSON] [INFO] , знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні (урологічне ліжко) Рівненської ЦРЛ з 02.10.2018 р. по 08.10.2018 р., де вказано лікуючий лікар [PERSON] та Зав. відділенням М.С. Вервега та містяться підписи. В судовому засіданні представник позивачки не змогла пояснити наявність таких двох епікрізів з однієї історії хвороби позивачки за спірний період, так само і відсутність підпису Зав. відділення М.С. Вервеги на епікрізі з історії хвороби №78/6, який було подано позивачкою до суду на обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду та поновлення його строку для захисту свого права у судовому порядку. Суд, виходячи із суті позовних вимог, виконав вимоги ч.5 ст.12 ЦПК України, після чого до суду учасниками процесу клопотань не подано. Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку належності, допустимості, достовірності поданих позивачкою доказів, а саме: - епікризу з історії хвороби №78/6 про її перебування з 20.09.2018 р. по 22.02.2019 р. на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені (урологічне ліжко) Рівненської ЦРЛ та - довідки, виданої [PERSON] , що вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Рівненської ЦРЛ, у тому, що 21.11.2018 р. її було відпущено з лікарні з 8:00 до 10:00, які не містять відповідного підпису зав. відділенням, при одночасному існуванню доказу, який надійшов до суду від КНП «Рівненська центральна районна лікарня» Рівненської районної ради, а саме медичної карти стаціонарного хворого №5679 та епікризу з історії хвороби №5679 про перебування позивачки [PERSON] на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні (урологічне ліжко) Рівненської ЦРЛ з 02.10.2018 р. по 08.10.2018 р., тому суд відхиляє вказані докази позивачки. Крім того, відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена\~Наказом Міністерства охорони здоров`я України N 455 від 13.11.2001 року\~(далі\~Інструкція № 455), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до п. 1.4.\~Інструкції № 455\~право видачі листків непрацездатності надається: 1.4.1. Лікуючим лікарям державних і комунальних закладів охорони здоров`я. 1.4.2. Лікуючим лікарям стаціонарів протезно-ортопедичних установ системи Міністерства праці та соціальної політики України. 1.4.3. Лікуючим лікарям туберкульозних санаторно-курортних закладів. 1.4.4. Фельдшерам у місцевостях, де відсутній лікар, а також на плаваючих суднах. Список цих фельдшерів затверджується щороку органами охорони здоров`я. 1.4.5. Лікуючим лікарям закладів охорони здоров`я незалежно від форми власності та лікарям, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. Отже, перелік осіб (лікарів), які можуть видавати листок непрацездатності є вичерпним. Аналіз вказаних положень свідчить про те, що факт непрацездатності працівника шляхом видачі листка непрацездатності встановлюється виключно лікарем або фельдшером, вичерпний перелік яких встановлено в\~Інструкції № 455. Відповідно до положення п.1.7., п.2.1.\~Інструкції № 455\~видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності. При втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання,\~до 10 календарних днів. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що позивачкою не було надано відповідачу листка непрацездатності за спірний період лікування [PERSON] , що не оспорюється позивачкою. Представник позивачки в судовому засіданні пояснила про відсутність листка непрацездатності за спірний період з 20.09.2018 р. по 22.02.2019 р. лікування [PERSON] . Отже, до суду не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували перебування позивачки [PERSON] на стаціонарному лікуванні лише з 02.10.2018 р. по 08.10.2018 р., що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №5679 Рівненської ЦРЛ та епікризом з історії хвороби №5679. За таких обставин, строки звернення до суду позивачкою пропущені не з поважних причин. Враховуючи те, що при звільненні позивачки не було допущено порушень законодавства про працю та строки звернення з позовом до суду пропущені позивачкою без поважних, тому суд вважає неможливим поновити пропущений строк, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed