Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся в суд до ФОП [PERSON] про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди. Посилається на те, що 18 грудня 2017 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір № 18/12. Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується виготовити, поставити, встановити та передати у власність замовника товар,а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 3.1. договору постачальник виготовляє та оставляє товар в термін 100 днів. Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки є дата отримання замовником товару згідно з актом прийняття-передання, підписаним сторонами. За умовами п. 4.1. договору ціна товару становить 61600 гривень. Згідно з п. 5.1. договору попередня оплата здійснюється замовником у розмірі 45000 гривень від загальної ціни товару відразу після підписання сторонами даного договору. На виконання умов договору 18 грудня 2017 року він сплатив на користь відповідача попередню оплату в сумі 45000 гривень. Не зважаючи на здійснення позивачем попередньої оплати, відповідач зобов`язання за договором у строки, визначені п. 3.1. не виконав. 19 квітня 2019 року він направив відповідачу вимогу про необхідність встановити ковані перила за адресою: [ADDRESS] , сплатити штраф у розмірі 30800 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Проте, зазначена вимога відповідачем не виконана. Просить суд ухвалити рішення, яким: - розірвати договір № 18/12 від 18 грудня 2017 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] ; - стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 45000 гривень, пеню у розмірі 3565 гривень 92 копійки, штраф у сумі 50 % вартості договору в розмірі 30800 гривень та моральну шкоду в сумі 50000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволення позову. Зазначено, що станом на січень 2018 року відповідачем було частково виконано умови договору № 18/12 від 18 грудня 2017 року, а саме виготовлено, доставлено та встановлено 80 % кованих перил у термін, визначений договором. Зазначені обставини підтверджуються Актом прийому-передачі товару. У кінці лютого 2018 року між сторонами договору в усній формі було досягнуто домовленості про тимчасове припинення замовлення у зв`язку з затримкою ремонтних робіт на об`єкті та неможливістю зняття точних розмірів для подальшого виконання постачальником взятих на себе зобов`язань за договором. Разом з тим, розуміючи, що строк дії договору підходить до закінчення, відповідачем було виготовлено залишок замовлення (20 % кованих перил) без додаткового зняття замірів. Проте, зв`язатись з замовником у телефонному режимі не виявилось можливим. У квітні 2019 року відповідач отримав від позивача вимогу щодо встановлення кованих перил. 25 квітня 2019 року відповідачем на адресу позивача направлено гарантійний лист, в якому повідомлено про те, що залишок замовлення виготовлено та може бути встановлено за попередньою домовленістю, починаючи з 09 травня 2019 року. Проте, конверт повернувся адресату з відміткою пошти «за письмовою заявою одержувача». Таким чином, замовник має право на розірвання договору лише стосовно частини (20 %) замовлення, оскільки 80 % замовлення виконано та встановлено, а 20 % не встановлено з вини самого замовника. Оскільки постачальник не відмовився від виконання своїх обов`язків, останній не несе відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (а.с. 35-37). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 грудня 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір № 18/12 (а.с. 7-9). Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується виготовити, поставити, встановити та передати у власність замовника товар,а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 3.1. договору постачальник виготовляє та оставляє товар в термін 100 днів. Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки є дата отримання замовником товару згідно з актом прийняття-передання, підписаним сторонами. За умовами п. 4.1. договору ціна товару становить 61600 гривень. Згідно з п. 5.1. договору попередня оплата здійснюється замовником у розмірі 45000 гривень від загальної ціни товару відразу після підписання сторонами даного договору. На виконання умов договору 18 грудня 2017 року позивач сплатив на користь відповідача попередню оплату в сумі 45000 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 18/12 від 18 грудня 2017 року (а.с. 10). Не зважаючи на здійснення позивачем попередньої оплати, відповідач зобов`язання за договором у строки, визначені п. 3.1. не виконав. 19 квітня 2019 року позивач направив відповідачу вимогу про необхідність встановити ковані перила за адресою: [ADDRESS] , сплатити штраф у розмірі 30800 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень (а.с. 12-16). З позову вбачається, що зазначена вимога відповідачем не виконана. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З позову вбачається, що станом на день подачі позовної заяви відповідачем умови договору не виконуються. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає про те, що станом на січень 2018 року відповідачем було частково виконано умови договору № 18/12 від 18 грудня 2017 року, а саме виготовлено, доставлено та встановлено 80 % кованих перил у термін, визначений договором. Сторона відповідача на підтвердження зазначених обставин посилається на Акт прийому-передачі товару від 26 січня 2018 року (а.с. 44). Разом з тим, суд критично ставиться до такого доказу, оскільки зазначений акт замовником [PERSON] не підписаний. В акті міститься примітка про те, що замовник відмовився підписувати цей акт у присутності довірених осіб постачальника, а саме [PERSON] та [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані особи є працівниками відповідача останнім суду не надано. Представник відповідача зазначає, що у квітні 2019 року останній отримав від позивача вимогу щодо встановлення кованих перил. У зв`язку з цим 25 квітня 2019 року відповідачем на адресу позивача направлено гарантійний лист, в якому повідомлено про те, що залишок замовлення виготовлено та може бути встановлено за попередньою домовленістю (а.с. 43). Проте, конверт повернувся адресату з відміткою пошти «за письмовою заявою одержувача» (а.с. 42). Разом з тим, вказаний лист повідомлення не є належним доказом виконання 80 процентів замовлення за договором № 18/12. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за договором № 18/12 від 18 грудня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. На виконання умов договору 18 грудня 2017 року позивач сплатив на користь відповідача попередню оплату в сумі 45000 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 18/12 від 18 грудня 2017 року (а.с. 10). За таких обставин, вимога про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 45000 гривень підлягає задоволенню. Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи за період з 29 березня 2018 року по 17 листопада 2020 року у розмірі 3565 гривень 92 копійки. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Термін прострочення складає 965 днів. Отже, сума трьох процентів річних за цей період складає 3565 гривень 92 копійки (45000 х 0,03 = 1350 : 365 = 3,70 х 965 = 3565,92). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає нарахована пеня у сумі 3565 гривень 92 копійки. Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 50 % вартості договору в розмірі 30800 гривень. Відповідно до п. 8.3. договору за односторонню, необґрунтовану відмову від виконання своїх обов`язків, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 50 % від вартості договору. Пунктом 4.1. договору визначено, що ціна товару становить 61600 гривень. За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає штраф у сумі 50 % вартості договору в розмірі 30800 гривень (61600 / 2 = 30800). Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав душевних страждань, оскільки він отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 1000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір у розмірі 1681 гривні 60 копійок.

Outcome: approved