Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

\~У провадженні Трускавецького міського суду знаходиться цивільна справа за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група». Позов мотивований тим, що 04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , який належить військовій частині [NUMBER] . внаслідок зіткнення водій автомобіля Iveco Eurorider загинув на місці події. Цього ж дня Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області за дним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1201606009001099. У ході досудового розслідування встановлено, що дії водія автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, тоді як дії автомобіля Iveco Eurorider не відповідали вимогам п. 2.3б, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, тобто зіткнення вказаних транспортних засобів відбулося з вини автомобіля Iveco Eurorider. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року на автомобілі ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , наявні механічні пошкодження у вигляді деформації задньої правої частини транспортного засобу, слідів контакту передньої частини транспортного засобу з металевим відбійником, пошкоджень правої бокової частини. Відповідно до відомості визначення залишкової вартості автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , його залишкова балансова вартість складає 49496 грн. 35 коп. Даний транспортний засіб не підлягає відновленню. Таким чином, внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , військовій частині завдані матеріальні збитки на суму 49496 грн. 35 коп. Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість матеріального збитку становить 153331 грн. У заяві про збільшення позовних вимог /арк. справи 207-208/ просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі військової частини [NUMBER] майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 153331 грн. Від відповідача [PERSON] надійшло заперечення проти позову, у якому він просив вімовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , знаходиться в орендному користуванні ФОП [PERSON] . Водій [PERSON] з 01 вересня 2012 року працював у ФОП [PERSON] , а перебуваючи у відрядженні, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крамар Ю.М. просив відмовити у задоволенні позову відмовити, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засіданні не з`явився. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~зі ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] . З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] помер, а водій автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження /арк. справи 11-19/. Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серії ЗХ № 024225 від 23 вересня 2011 року автомобіль марки ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер [NUMBER] , належить військовій частині [NUMBER] /арк. справи 10/. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 01 березня 2016 року центром № 4642, автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] /арк. справи 9/. Відповідно до договору позички транспортного засобу від 16 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав у безоплатне користування транспортний засіб, а саме: автомобіль марки Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] . У ході розгляду справи ухвалою суду від 12 травня 2017 року було призначено авто товарознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта № 3212 від 31 травня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пересувної майстерні МТО-АТ-М1 (виріб 4927) на шасі автомобіля ЗИЛ-131 з КУНГ КМ131, 1986 року виготовлення, військовий реєстраційний № [NUMBER] (майстерня № [NUMBER] , кузов-фургон/КУНГ № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] ), внаслідок її аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 04 липня 2016 року, визначається у розмірі ринкової вартості цієї майстерні по її стану на момент пошкодження в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка в цінах на кінець травня 2018 року складає 153331 грн. /арк. справи 131-181/. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 01 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортником ФОП [PERSON] /арк. справи 56-57/. Відповідно до посвідчення про відрядження, виданого [PERSON] , останній був відряджений на 5 днів з вантажним перевезеннями до м. Борислав, м. Київ, м. Харків та м. Краматорськ на підставі наказу № 3 від 01 липня 2016 року /арк. справи 58/. У посвідченні міститься відмітка, що водій [PERSON] вибув з м. Стебник. З огляду на те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено 16 березня 2016 року договір позички, предметом якого був автомобіль під керуванням водія [PERSON] , суд вважає, що саме ФОП [PERSON] зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки як особа, яка на правовій підставі (договору позички) володіє транспортним засобом. Крім цього, суд звертає увагу на наступні обставини справи. Відповідно до\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктами 3, 4 частини 1\~статті 988 ЦК України\~визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. З поліса № АЕ/7424479 вбачається, що автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер [NUMBER] , був застрахований Страховою компанією «Українська страхова група». Судом встановлено, що позивачем не пред`явлено вимог до страховика, який у разі настання дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава(частина друга\~статті 48 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі№ 523/9076/16-ц). Виходячи з вимог процесуального законодавства вбачається, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не заявляє клопотання про її заміну, суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі в справі іншу особу як належного відповідача (співвідповідача). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежних відповідачів, тому позов не підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed