Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 24.02.2016 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. В заяві посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя, відсутність почуття взаємоповаги та любові, постійні конфлікти, які виникали з вини чоловіка. У 2017 року шлюбні відносини між ними припинені та вони мешкають окремо. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю не мають. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу недоцільним і таким, що суперечить їх інтересам. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу повернути дівоче прізвище «[PERSON]». Позивач у підготовче засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.6). Відповідач у підготовче засідання не з'явився. Подав заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі (а.с.21). Суд, відповідно до ст.ст.200, 223, 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 24.02.2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується світлокопією свідоцтва про шлюб (а.с.7). При реєстрації шлюбу позивач, маючи прізвище «[PERSON]» обрала прізвище чоловіка «Неділько». Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю не мають. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд приймає до уваги те, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач визнала позов і не заперечує проти розірвання шлюбу, а також зауважує на тому, що сімейні стосунки між сторонами фактично припинені, тривалий час вони спільно не поживають, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved