Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вона з [PERSON] (далі - відповідач) з 17.05.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу з відповідачем позивач має сина - [PERSON], [INFO] Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, останній постійно вчиняв психологічний тиск на неї, агресивно себе поводив по відношенню до неї та дитини, а саме, словесно їй погрожував, жорстоко поводився з дитиною, бив дитину. При цьому позивач зауважує, що відповідач протягом тривалих років життям сина не цікавиться, свого обов'язку щодо утримання та участі у вихованні дитини не виконує, від сплати аліментів на утримання сина, за рішенням суду, ухиляється, тоді як, вона самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Дитина не має родинних відчуттів до свого батька, навіть його не пам'ятає. На даний час, місце проживання відповідача їй не відомо. З посиланням на вищевказані обставини, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та виключити відповідача з актового запису про народження дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника Служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження [NUMBER], видане 28.07.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.6). Також встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 30.06.2011 зроблено відповідний актовий запис за №91 (а.с.17). Я зазначила позивач у позовній заяві, 09.07.2009 за місцем свого попереднього проживання за адресою: [ADDRESS], вона залишила свого сина [PERSON] своєму чоловікові [PERSON], з метою догляду за сином. Однак, повернувшись додому, вона помітила синці на обличчі сина. На запитання у чоловіка з приводу появи синців у сина, останній повідомив, що син почав плакати і він не зміг його заспокоїти та вдарив кілька разів. Вказані обставини зумовили позивача 12.07.2009 звернутися до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві із заявою щодо протиправних дій стосовно її сина [PERSON] з боку чоловіка [PERSON] З метою встановлення ступеня тяжкості нанесених тілесних ушкоджень, малолітньому [PERSON] було надано направлення на судово-медичну експертизу. Як вбачається з висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи [PERSON] від 14.07.2009 №633/Ж, громадянину [PERSON] спричинені легкі тілесні ушкодження, які утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів) (а.с.9). В подальшому, 17.07.2009 Шевченківським РУ ГУМВС України в м.Києві, на заяву позивача від 12.07.2009 щодо побиття сина батьком, було надано відповідь за №59/13663 про те, що в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України, ст.296 КК України - відмовлено, що підтверджується постановою ДІМ 3-ТВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві від 17.07.2009 про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі ст.296 КК України (а.с.8). Водночас, було повідомлено про те, що в ході проведеної перевірки працівниками Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві фактів, викладених у заяві позивача від 12.07.2009, було встановлено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.125 КК України. Між тим, позивачу було роз'яснено, що відповідно до ст.27 КПК України, справи про злочин, передбачені даною статтею, дізнання та досудове слідство не проводиться, оскільки, відносяться до справ з приватним обвинуваченням, які порушуються лише судом, тільки за скаргою потерпілого. Також, було роз'яснено, що для вирішення всіх спірних питань з чоловіком [PERSON] позивачу необхідно звернутися до районного суду міста Києва, в порядку приватного обвинувачення (а.с.7). Як вбачається із постанови Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві від 17.07.2009, під час додаткової перевірки, неодноразово в денний та вечірній час доби, відвідувалось постійне місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS]. Однак, за зазначеною адресою останній був відсутній, в зв'язку з цим, опитати та з'ясувати у нього обставини та факти викладені у заяві [PERSON] не представилось можливим. Також, при опитуванні мешканців сусідів квартир по [ADDRESS] встановити очевидців та свідків будь-якого порушення громадського порядку не представилось можливим. Крім того, з наявних матеріалів справи встановлено, що 24.07.2009 позивач звернулась із до Служби у справах дітей ШРДА у м.Києві із заявою щодо факту побиття сина батьком (а.с.10). У відповідь на заяву позивача від 07.08.2009 №51-1342 Службою у справах дітей ШРДА у м.Києві позивача повідомлено про необхідність звернення до суду у разі виникнення спорів у родині (а.с.11). Також, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що, що 03.12.2009 позивач знову звернулась до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві із заявою щодо словесних погроз на її адресу з боку чоловіка. 16.12.2009 Шевченківське РУ ГУМВС України в м.Києві своїм листом за №59/М-6357 повідомило позивача про те, що з гр.[PERSON] проведено індивідуально-попереджувальну бесіду про неприпустимість протиправних дій та вчинків, в ході якої йому роз'яснено чинне законодавство України, що передбачає відповідальність за вчинення будь-яких злочинів проти особи (а.с.12). Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо утримання та участі у вихованні дитини, 01.09.2009 позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Так, заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.01.2010 у справі №2-3839/10, яке набрало законної сили 19.01.2010, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO] у частці ? від заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду - 01.09.2009 (а.с.13). Однак, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно рішення суду не виконав, за заявою позивача, 02.03.2010 постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження №17733560 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (а.с.15). Проте, на даний час, відповідач ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується копією довідки ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві від 12.03.2015 №дв/13 про неотримання аліментів (а.с.44). Поряд з цим, позивач у позовній заяві стверджувала, що протягом тривалого часу, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коштів на утримання сина не надає, не бере участі у його вихованні та розвитку, тоді як, вона самостійно здійснює виховання та утримання їх спільної дитини. Також вказувала, що місце проживання чи перебування відповідача їй не відомо, ніяких відносин з ним вона не підтримує, дитина не має родинних відчуттів до батька, його не пам'ятає. Так, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 вказаної Постанови Пленуму ВСУ особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч.1 п.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до сина [PERSON], не займається його вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням, тоді як, позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Разом з тим, відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку, що був складений 23.04.2015 за №105/01-1294/в-12 орган опіки та піклування Печерської районної у м.Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню своєї малолітньої дитини (а.с.51-52). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, зважаючи на те, що, відповідач на судові виклики до суду не з'являвся, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення батька до дитини, а, також, винність його поведінки, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Водночас, стосовно вимог про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. При цьому, згідно зі ст.1,2 ст. 138 Сімейного кодексу України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Отже, суд може постановити рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження у випадках, якщо особа, яка записана батьком дитини, оспорює своє батьківство, а також, у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Тому, вимога про позбавлення батьківських прав є взаємовиключною з вимогою про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, оскільки, мають різні правові підстави та наслідки для дійсного батька, а тому, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial