Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ПрАТ «Рівнеазот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 17 січня 2018 року по 22 жовтня 2018 року в сумі 75230 грн. 50 коп. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що він працював на підприємстві ПАТ «Рівнеазот» та за період з лютого 2017 року по червень 2017 року йому було нараховано, але не виплачено при звільненні, заробітну плату на загальну суму 29228,92 грн. Рішенням суду від 16 січня 2018 року з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі та 33655,75 грн. середнього розрахунку на день ухвалення рішення. Проте, фактичний розрахунок з виплати заробітної плати з ним здійснено лише 22 жовтня 2018 року, а тому за вказаний період підлягає сплаті і середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку в повному обсязі, оскільки шкода позивачу була заподіяна у стані крайньої необхідності. Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, згідно поданих клопотань просять справу розглянути без їх участі. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що позивач [PERSON] з 20 березня 2008 року працював на посаді провідного інженера із зварювання в ПрАТ «Рівнеазот» та наказом №2523-ВК від 11 вересня 2017 року звільнений з 13 вересня 2017 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю за ст.38 КЗпП України. Викладені вище обставини, що підтверджуються записами трудової книжки серії [NUMBER] свідчить, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, що не заперечується. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року, стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь [PERSON] 29228 грн. 92 коп. заборгованості по заробітній платі, а також 33655 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за період з 14 вересня 2017 року по 16 січня 2018 року. Також указаним вище судовим рішенням встановлено, що за період з травня по серпень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася не з вини останнього, а тому розрахунок середньоденної заробітної плати слід здійснювати виходячи з його посадового окладу, яка згідно довідки ПрАТ «Рівнеазот» №3 від 02 січня 2018 року становить 395,95 грн. А згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Фактичний розрахунок з вплати заборгованої [PERSON] заробітної плати відповідачем проведено 22 жовтня 2018 року платіжним дорученням №7134, що підтверджується постановою Головного держаного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Гаврилюк О.Я. від 14 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З роз'яснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (абз.5 п.6 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ). Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 17 січня 2018 року по 22 жовтня 2018 року без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів складає 75230,50 грн. (190 робочих днів х 395,95), правильність розрахунку якої відповідачем у відзиві належними та допустимими у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказами не спростована. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved