Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради. Обґрунтовуючи пред`явлений позов та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилалась, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 липня 2007 року. За період шлюбу в сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , 2008 року народження. Але в теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі різних поглядів на сумісне життя позивач утратила до відповідача почуття кохання і поваги, шлюб носить формальний характер. У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернулась в суд з цим позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільної дитини з матір`ю. Відповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом, до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . В цілому не заперечуючи проти заявлених вимог, [PERSON] висловив незгоду із мотивами звернення [PERSON] до суду, зазначаючи при цьому, що усі спірні питання припинення спільного життя сторонами вирішено мирно, добровільно, із порозумінням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, від особи на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради - у судове засідання не з`явилась, від особи на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Як регламентують частини 1, 2, 5 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами в справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 липня 2007 року Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №772 від 07 липня 2007 року. У період шлюбу в подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що проживає з матір`ю. Відомості, які б указували на наявність спору між сторонами з приводу поділу спільного майна відсутні на момент розгляду питання про розірвання шлюбу. Проте позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що в теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть та шлюб носить формальний характер. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує частина 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Водночас, згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене суд доходить висновку, що вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки примирення, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін. Як регламентують частини 1-3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Правова позиція [PERSON] ґрунтується на тому, що дитина з 2011 проживає за адресою: [ADDRESS] , вважає її своїм житлом, відвідує школу, що територіально наближена до місця проживання. Відтак, зміна місця проживання та існуючого укладу життя може негативно вплинути на соціалізацію дитини. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач [PERSON] фактично визнав заявлену вимогу, суд доходить висновку про можливість задоволення позовної вимоги та визначення місця проживання дитини з матір`ю за означеною адресою. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати: суму оплаченого судового збору - в розмірі 1816,00 гривень.

Outcome: approved