Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначивши, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді - частини квартири [ADDRESS] , частини земельної ділянки № [NUMBER] , розташованої на території садового товариства «Райдуга» Підгородненської міської ради Дніпропетровської області та частину гаражу № [NUMBER] ( 11 поверх 7 ряд) в ГБК «Салют», розташованого по вулиці Каштанова, 29 в м. Дніпро. Спадкоємцями після її смерті є вона та її сестра - відповідач по справі [PERSON] . Правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача. Протягом шестимісячного строку після смерті [PERSON] , позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналася про наявність від імені матері [PERSON] заповіту на ім`я [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 30.09.2020 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із наявністю заповіту не на її ім`я. Позивач вважає, що померла мати не могла за своє життя самостійно скласти та підписати заповіт, оскільки мала вади зору, перенесла операції по видаленню катаракти та глаукоми, мала хворобу Паркінсона, а тому не могла самостійно прибути до нотаріальної контори. Крім того, після смерті батька перед складанням заповіту до голови ГБК «Салют» було подано заяву від імені [PERSON] , проте текст заяви писала від імені матері відповідач по справі [PERSON] , а мати лише підписувала заяву. Таким чином, при посвідченні заповіту було порушено форму складання та посвідчення заповіту і нотаріусом не було залучено двох свідків. На підставі викладеного, просила суд визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. 04.10.2012 за реєстровим №3-2606, а також стягнути судові витрати (а.с.1-3). Ухвалою судді від 08 грудня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (а.с.17). На виконання ухвали судді 13.01.2021 надано виправлену позовну заяву (а.с.21-23). Ухвалою суду від 13 січня 2021 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.24). 16.02.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням позивача [PERSON] та представника відповідача адвоката Тарасевич С.В. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.61). Ухвалою суду від 19 травня 2021 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів від 26.04.2021 залишено без задоволення. 19 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити, пояснивши, що її мати [PERSON] не могла сама прочитати заповіт, оскільки мала захворювання зору, а тому нотаріус зобов`язаний був запросити двох свідків при посвідченні спірного заповіту. Представник позивача адвокат Ульяненко А.А. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема пояснив, що при складанні та посвідченні заповіту нотаріусом порушено норми чинного законодавства, оскільки не запрошено двох свідків. Так, мати сторін по справі мала вади зору, хворобу Паркінсона . Наявність поганого зору підтверджується викладеними у позові обставинами, а саме наявністю операцій по видаленню катаракти та глаукоми, що не заперечує і відповідач. Крім того, у 2011 році від імені [PERSON] до голови ГБК «Салют» подавалася заява, яка була написана [PERSON] і лише підписана [PERSON] , що свідчить про неспроможність останньої самостійно складати документи. Таким чином, [PERSON] в період складання заповіту не могла самостійно його скласти. Що стосується посвідчення заповіту, то, як зазначалося, нотаріус повинна була запросити двох свідків. Таким чином, недотримання нотаріусом вимог п.2 ч.2 ст.1248 ЦК України щодо форми заповіту свідчить про нікчемність такого правочину, а тому просив суд визнати заповіт складений від імені [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори 04.10.2012 за реєстровим №3-2606 недійсним. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала і просила у його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що дійсно мати сторін [PERSON] перенесла операції на очах, проте до останнього дня свого життя проживала одна, сама себе обслуговувала, дивилася телевізор, розмовляла по телефону, інвалідом по зору визнана не була. Крім того, заповіт було посвідчено у 2012 році, а мати померла у 2020 році і на протязі 8 років вона мала можливість змінити заповіт, проте цього не зробила. Представник відповідача адвокат Тарасевич С.В. проти задоволення позову заперечував, підтримавши наданий до суду письмовий відзив на позов. Зокрема пояснив, що за своє життя [PERSON] розпорядилася своїм майном і 04.10.2012 у приміщенні Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори було від її імені складено заповіт та посвідчено у встановленому законом порядку. Посилання сторони позивача жодним чином не підтверджені належними доказами. Крім того, наявна в матеріалах справи заява від імені [PERSON] від 20.09.2011, яка адресована голові ГБК «Салют» містить підпис останньої, а її написання [PERSON] ніяк не підтверджує недійсність або нікчемність заповіту. Третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора до суду свого представника не направила, зазначивши про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення на свій розсуд (а.с.26). Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. За положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування передбачений Порядком № 296/5 від 22.02.2012 затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядку №296/5) (тут і надалі в редакції, чинній на час посвідчення заповіту 04 жовтня 2012 року). Відповідно до пункту 1.8 глави 3 розділу II Порядку № 296/5 якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Відповідно до пункту 1.11 глави 3 розділу II Порядку № 296/5 на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Амур-Нижньодніпровським у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №506 (а.с.29). За своє життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори 04.10.2012, реєстровий номер №3-2606, яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.38). Так, сторона позивача зазначає, що [PERSON] не могла самостійно скласти заповіт, проте, статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Як вбачається із тексту заповіту саме нотаріус за допомогою загальноприйнятих технічних засобів склав заповіт від імені [PERSON] . У тексті заповіту дослівно зазначено, що « Я , [PERSON] завещание прочитала вслух и подписала лично» і стоїть підпис « [PERSON] ». Твердження сторони позивача проте, що [PERSON] самостійно не могла прочитати заповіт, суд не може взяти до уваги, оскільки жодного доказу цим обставинам суду не надано. Так, при розгляді справи судом не встановлено наявність будь-яких хвороб чи фізичних вад, що завадили би [PERSON] самостійно прочитати та особисто підписати заповіт. Суд зазначає, що хвороба - патологічний процес, який проявляється порушеннями морфології (анатомічної, гістологічної будови), обміну речовин чи/та функціонування організму (його частин) у людини. Фізична вада - фізичний недолік внаслідок захворювання або ушкодження організму, а також природжений. Позивач [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні посилається на перенесення [PERSON] операцій по видаленню катаракти та глаукоми, внаслідок чого у останньої погіршився зір. Проте, жодного доказу медичного характеру, який би свідчив про наявність у [PERSON] такого захворювання чи фізичної вади, в тому числі і передбачений Міжнародним класифікатором хвороб, які б перешкоджали прочитати чи підписати заповіт, позивачем суду не надано. Крім того, суд зазначає, що факт наявності захворювань зору у спадкодавця не свідчить про неможливість спадкодавця, на час укладення заповіту, прочитати його текст та підписати. Водночас, підстави наведені у позовній заяві можуть доводитись в суді не лише медичними документами про стан здоров`я заповідача, а й іншими доказами, проте позивачем суду взагалі не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів. Посилання на те, що 20.09.2011 лист від імені [PERSON] голові ГБК «Салют» писала [PERSON] , а [PERSON] лише його підписала не свідчить проте, що в день складання заповіту 04.10.2012 [PERSON] не могла самостійно прочитати та підписати його (а.с.9). При цьому, суд зазначає, що сторони в судовому засіданні визнали, що до останнього дня життя, їх мати [PERSON] проживала одна, обслуговувала себе самостійно, інвалідом по зору визнана не була. Суд також звертає увагу, що з моменту посвідчення заповіту до смерті [PERSON] пройшло 8 років і заповідач не вчиняла дій щодо скасування або зміни спірного заповіту. Спірний заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] ; заповіт до підписання прочитаний у голос особисто заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. При складанні заповіту нотаріусом було встановлено особу заповідача, дієздатність заповідача перевірено (а.с. 38). За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача не доведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи результат розгляду справи, вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed