Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації звернулося до Печерського районного суду м.Києва суду з позовом про стягнення з [PERSON] 8870,41 грн. надмірно перерахованих коштів, що надавалися їй якості грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після призначення та виплати за заявою позивачки відповідної адресної допомоги уповноваженим органом було виявлено факт неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, зокрема, встановлено наявність у власності відповідачки квартири у місті Києві, права на яку зареєстровано 29.10.2015. У зв`язку з установлення обставин, які є підставою для припинення виплати зазначеної допомоги і повернення надмірно отриманих сум, після невиконання відповідачкою пропозиції про добровільне перерахування сум надмірно отриманої матеріальної допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом в порядку ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2019 позовні матеріали за описаним позовом направлено за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, оскільки підтвердженим місцем реєстрації відповідачки є Голосіївський район міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачка в особі уповноваженого представника подала до суду відзив на позов від 05.06.2020 та заяву про застосування позовної давності від 05.06.2020. Згідно з поданим відзивом [PERSON] не заперечує проти стягнення коштів за період з 13.05.2016 по 02.06.2016 у сумі 600,74 грн, адже дійсно підстави для їх виплати були відсутні та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за період з 01.08.2015 по 29.10.2015 через їх необґрунтованість, оскільки підстави для припинення виплат за постановою № 505 настали з 29.10.2015, а до того часу жодних інших підстав для припинення виплати позивач не вказав. Також відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за період з 29.10.2015 по 13.05.2016 у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає, що не отримувала листа про добровільне повернення переплати і матеріали позовної заяви не містять доказів його направлення. Крім того відповідачка звертає увагу суду на неправильність ціни позову та наводить власний розрахунок позовних вимог і надає пояснення щодо підстав вважати пропущеним позивачем строк позовної давності в частині позовних вимог. У заяві про застосування позовної давності відповідачка вказує, що позов заявлено 13.05.2019, а тому за період з 29.10.2015 по 13.06.2016 загальний строк позовної давності пропущено, у зв`язку з чим у позові в цій частині вимог слід відмовити в порядку ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. Позивачем подано відповідь на відзив від 17.06.2020 № 105/74/28/60-7407, в якому Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м.Києві державної адміністрації просить змінити ціну позову та стягнути з відповідачки переплату в сумі 6189,41 грн, заперечуючи твердження [PERSON] про пропуск строку позовної давності. Так, позивач вказує, що позов подано 10.05.2019, а правильним розрахунком переплати є 941,03 грн. за період з 01.11.2015 по 02.12.2015 та 5248,87 грн. за період з 04.12.2015 по 02.06.2016, всього 6189,90 грн. Третя особа подала письмові пояснення по суті справи від 26.05.2020 № 09/461-011, відповідно до яких позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі з огляду на те, що відповідачкам не мала права отримувати грошову допомогу в сумі 8870,41 грн. як внутрішньо переміщена особа. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач у справі - [PERSON] , яка була зареєстрована у м. Зоринську Перевальського району Луганської області у 2014 році з сім`ю перемістилася з тимчасово окупованої території України та стала тимчасово мешкати у [ADDRESS] . 03.12.2014 відповідачці видано довідку № 3006002623 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509. 03.12.2014 відповідачка звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вказавши у цій заяві відомості про членів сім'ї, які претендують на отримання цієї допомоги, а саме: неповнолітню дочку та чоловіка. З аналогічними заявами відповідачка також звернулася до позивача 04.06.2015 та 04.12.2015. У своїх заявах позивачка, серед іншого, повідомила, що ні вона, ні члени її сім`ї не мають у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що є однією з умов призначення матеріальної допомоги в порядку постанови № 505. Вказані заяви стали підставою для призначення допомоги за постановою № 505, зокрема, в розмірі 1326,00 грн. на період з 03.12.2014 по 02.02.2015, в розмірі 1105,00 грн. на період з 03.02.2015 по 02.04.2015 та в розмірі 884,00 грн. на період з 03.04.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 02.12.2015, з 04.12.2015 по 02.06.2016. Правовими підставами надання описаної допомоги є постанова № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Виходячи з вказаних нормативних актів адресність такої допомоги передбачає її цільове спрямування (покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг), обмеженість кола осіб, яким вона може бути призначена, порядок визначення розміру, підстави призначення і припинення, а також обставини, за яких відбувається повернення надмірно виплачених сум тощо. Також зазначені акти встановлюють повноваження уповноважених органів на систематичного проведення заходів контролю підстав надання цієї допомоги. Пунктом 10 вказаного Порядку до компетенції уповноважених органів віднесено право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Згідно з п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. Матеріалами справи підтверджується, що 29.10.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру у м. Києві загальною площею 106,4 кв м, право власності на яку виникло з договору купівлі-продажу від 29.10.2015, посвідченого приватним нотаріусом (інформаційна довідка № 60759496 приєднана до позовної заяви). 06.06.2016 у зв`язку з проведенням ревізії в порядку контролю за наданням спірної щомісячної допомоги позивачу стало відомо про обставини набуття [PERSON] у власність вищевказаного майна. Відповідно до п. 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги; у разі смерті внутрішньо переміщеної особи. У абз.2, 3 п. 11 Порядку, в редакції, чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом (10.05.2019), передбачено, що суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. 12.07.2016 позивачем винесено розпорядження про припинення виплати допомоги [PERSON] та виведення переплати з 01.08.2015 на підставі акту ревізії використання коштів від 04.07.2016 № 06-30/753. За твердженнями позивача на адресу, вказану відповідачкою у заявах про отримання допомоги, був надісланий лист від 01.08.2016 № 105/74/і/16-7159 з пропозицією перерахувати в десятиденний строк 8870,41 грн. переплати з нарахованої допомоги внутрішньо переміщеній особі за період з 01.08.2015 по 02.06.2016. У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не повернула суму переплати, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відповідних сум. Згідно з відповіддю на відзив сума позовних вимог становить 6189,41 грн., з яких 941,03 грн. за період з 01.11.2015 по 02.12.2015 та 5248,87 грн за період з 04.12.2015 по 02.06.2016. Як встановлено судом відповідачка в установлений строк не повідомила відповідний територіальний орган Міністерства соціальної політики України про факт набуття у власність житлового приміщення, що розташоване в іншому регіоні, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, тобто допустила порушення приписів постанови № 505, не виконавши покладений на неї обов`язок. Більше того, звертаючись до уповноваженого органу з заявою про надання щомісячної адресної допомоги від 04.12.2015, [PERSON] зазначила, що не має вищевказаних обмежень для виплати такої допомоги, що стосуються наявності у власності житла, тобто повідомила недостовірні дані, що призвело до отримання грошових коштів державної власності без достатньої правової підстави. Статтею 1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У ст.1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини та наведені положення законодавства, звернення позивача до суду з заявленим позовом в порядку ст. 1212 ЦК України є правомірним та обґрунтованим. Дійшовши висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог, суд вважає за належне надати праву оцінку посиланням відповідачки на не, що вона не отримувала лист позивача від 01.08.2016 № 105/74/і/16-7159 з проханням добровільно повернути суму надмірно отриманої адресної допомоги. Так, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення такого листа відповідачці. У відповіді на відзив позивач не надав жодних пояснень з приводу зазначених посилань відповідача. Разом з тим, на переконання суду, відсутність доказів направлення відповідачці листа з вимогою добровільно перерахувати суму безпідставно отриманої матеріальної допомоги не може слугувати підставою для відмови у позові, адже сама відповідачка не заперечила та не спростувала факту невиконання нею обов`язку повідомити уповноважений орган про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, не вказала про відповідні обставини при зверненні до позивача з заявою від 04.12.2015, а тому повинна виконати законодавчо установлений обов`язок з повернення безпідставно отриманих коштів за рішенням суду. Щодо ціни позову та заяви відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи з позовними вимогами із спору, що розглядається, позивач звернувся до суду 10.05.2019, про що свідчить відбиток календарного штемпелю на конверті (а.с. 14). З урахуванням дати набуття відповідачкою права власності на об`єкт нерухомого майна у м. Києві та з огляду на приписи п. 12 Порядку, виплата грошової допомоги [PERSON] повинна була б припинитися з листопада 2015 року. Проте про зміну обставин, які впливають на призначення [PERSON] грошової допомоги та зазначення відповідачкою недостовірних відомостей у заяві від 04.12.2015 позивач дізнався з 06.06.2016 (дата отримання інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно у зв`язку з проведенням ревізії уповноваженим органом). З викладеного слідує, що позовні вимоги про стягнення переплати за період з листопада 2015 року по червень 2016 року з розрахунку 884,00 грн за місяць, тобто 6188,00 грн. є правомірними і строк позовної давності щодо них станом на час звернення позивача до суду з цим позовом не сплив. З огляду на описані вище уточнені періоди, відповідно до уточненого розрахунку суду позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] надмірно перерахованих сум грошової допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 в розмірі 6188,00 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову судові витрати у справі зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн. покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідачки в доход Державного бюджету України стягується 1340,30 грн. відповідно до ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial