Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його доходу в місяць до серпня 2022 року (до закінчення навчання) з моменту подачі позовної заяви. В обґрунтування позовної заяви, позивач посилалась на те, що відповідач по справі є рідним батьком їх спільної дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.06.2006 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 01.03.2006 року і до його повноліття. 10.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 років, тобто він став повнолітнім, а тому, стягнення аліментів з відповідача [PERSON] припинено. [PERSON] на теперішній час є студентом кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, на першому курсі з 02.08.2021 року №181 на денній формі навчання, плановий термін навчання з серпня 2021 року по серпень 2022 року, що підтверджується довідкою з місця навчання від 16.09.2021 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, не може працювати та забезпечувати себе матеріально, а тому, потребує матеріальної допомоги на період його навчання, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач не з`явився в судове засідання, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з довідки від 16.09.2021 року №854 [PERSON] є студентом кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, на першому курсі з 02.08.2021 року №181 на денній формі навчання, плановий термін навчання з серпня 2021 року по серпень 2022 року. Знаходиться на повному державному забезпеченні та проживає у курсантському гуртожитку. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи ті обставини, що [PERSON] досяг 18 років, на даний час є студентом денної форми навчання, а відповідач знаходиться у працездатному віці, тому відповідач має змогу утримувати свого повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки він потребує матеріальної допомоги, а батько має змогу її надавати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має можливість утримувати матеріально свого сина, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти до закінчення сином навчання до досягнення ним 23 років у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 листопада 2021 року, як це передбачено ст.191 ч.1 ЦПК України, до закінчення навчання сином, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст.141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved