Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] Мар?ян Михайлович звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті його батька [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на земельні ділянки: 1/3частки земельної ділянки загальною площею 0, 088 га., кадастровий номер 3222480401:01:010:0011, цільове призначення для будівництва обслуговування житлового будинку, господарских будівель і споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Дружби ( стара назва 50 років жовтня), 31; та земельна ділянка загальною площею 0, 95 га., кадастровий номер 3222480401:01:008:0014, цільове призначенння для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будіель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Жовтнева,4. За життя [PERSON] заповіту не склав. У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Інші спадкоємці за законом відсутні. Оскільки спадкодавець набув право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, він спадщину прийняв, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним. Тому просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки: 1/3частки земельної ділянки загальною площею 0, 088 га., кадастровий номер 3222480401:01:010:0011, цільове призначення для будівництва обслуговування житлового будинку, господарских будівель і споруд, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Дружби ( стара назва 50 років жовтня), 31; та земельна ділянка загальною площею 0, 95 га., кадастровий номер 3222480401:01:008:0014, цільове призначенння для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будіель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Жовтнева,4. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання представник Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник треьої особи головного територіального управління юстиції у Київській області не з?явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність предсавника. У зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до положень ст.169ч. 4, ст.224 ЦПК Україниухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідност. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 26 лютого 2016 року помер ЛуценкоМихайло Андрійович, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК №354900, виданого ВК Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На час відкриття спадщини спадкоємцем за законом був [PERSON] Мар?ян Михайлович. Померлий [PERSON] був батьком для позивача [PERSON] Мар?яна Михайловича. За життя [PERSON] заповіту щодо належного йому майна не склав. З матеріалів спадкової справи майна померлого вбачається, що 12 липня 2016 року до першої Київської обласної державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] Мар?яна Михайловича про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. 27 грудня 2016 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] подала заявудо першої Київської обласної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки площею 0, 088 га. Окрім того 25 січня 2017 року року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] подала заявудо першої Київської обласної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки площею 0, 095 га. Нотаріусом після розгляду вказаних заяв було винесено постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрвоаному шлюбі з 20 квітн 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 019478. [PERSON]А, були отримані свідотва про право на спадщину за законом після померлої дружини [PERSON] на ? частину житлового будинку № 4 , що знаходиться в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Жовтнева; на земельну ділянку площею 0, 095 га., кадастровий номер 322248:01:008:0014; на 1/3 частину житловог будинку № 31, що знаходиться в с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. 50 років Жовтня. Окрім того 21 липня 2011 року державним нотаріусом було відмовлено постановою [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,088 га, оскільки [PERSON] не надав правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Із відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2017 року вбачається, що за наявними відомостями, земельна ділянка кадастровий номер 32224804:01:010:0011, адреса: Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. 50 років Жовтня, 31 зареєстрована за [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку видано 08.12.2005 року. Відповідно до відповіді ГУ Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 06.06.2017 року, земельна ділянка з кадатровим номером 3222480401:01:008:0014 обліковується за гр. [PERSON] Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved