Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У листопаді 2020 року товариство з обмеженої відповідальності «Ковальська-Житлосервіс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] (далі по тексту - відповідач) заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Позов обґрунтований тим, що відповідач як власник квартири користується наданими позивачем житлово-комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] , однак не виконує свої зобов`язання щодо сплати отриманих послуг, в результаті чого в неї перед позивачем за період з липня 2019 року по жовтень 2020 утворилася заборгованість в сумі 20 832,5 грн., яку необхідно стягнути. Крім того позивач зазначає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України, з відповідача необхідно стягнути інфляційні витрати у розмірі 702,86 грн., 3% річних 610,21 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.06.2021 року, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмір 5 574,06 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 1 901,04 грн., суму 3% річних у розмірі 876,73 грн. та суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 25.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, з приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подавала. Так, судом двічі було направлено відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з додатками, проте такі матеріли повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Враховуючи, що представник позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явилася, а тому відповідно до ч.1 ст. 280 та ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інвестиційним договором №Т2/К072/1 від 05.09.2012 та договором купівлі-продажу від 25.04.2014 (а.с.8-11). 10.12.2013 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За умовами Договору ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зобов`язалось надавати послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а відповідач зобов`язалась своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.06.2021 року, за період з липня 2019 року по травень 2020 року за заборгованість відповідача за оплату житлово-комунальних послуг складає 5 574,06 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем суду надано не було. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що за період з липня 2019 року по травень 2020 року відповідач заборгувала позивачу по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території грошові кошти, а саме основний борг в розмірі 5 574,06 грн., інфляційні втрати 1 901,04 грн., 3 % річних 876,73 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved