Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (далі - «Позивач») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - «Відповідач») незаконно одержаної допомоги по безробіттю. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. Проведеною перевіркою додержання вимог законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що в Білоцерківському центрі зайнятості Відповідач [PERSON] зареєструвався як такий, що шукає роботу 04.02.2019 року. 04.02.2019 року відповідно до порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних йому було надано статус безробітного та встановлена допомога по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У заяві про надання статусу безробітного від 04.02.2019 року власним підписом Відповідачем було підтверджено, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено, ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. 11.02. 2019 року наказом НТ190211 Відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення Відповідачу відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» про, що було складено відповідний акт. Відповідно до акту №190731 від 31.07.2019 року встановлено, що перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітний, Відповідач перебував на обліку в управленні пенсійного забезпечення військовослужбовців, та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримував пенсію за вислугу років з 30.09.2011 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 15.08.2019 року винесено наказ №134/01-07-19 про повернення Відповідачем [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 04.02.2019 року по 30.06.2019 року в сумі - 30 296,90 грн. Акт разом з претензією №742-02 від 20.08.2019 року відправлено Відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було. Таким чином Відповідач не мав права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», отримував її безпідставно і незаконно. Позивач просив суд стягнути з Відповідача незаконно одержану допомогу по безробіттю в розмірі 30 296,90 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. 14.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено заочне рішення по справі за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 32 217,90 грн. (а.с.63-66). Відповідач [PERSON] не погоджуючись з рішенням суду, подав заяву про перегляд заочного рішення. Заява мотивована тим, що він проживає в селі Трушки Білоцерківського району та у зв`язку з відміною перевезень пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському перевезеннях, що пов`язано із запровадженням карантинних заходів, не мав можливості прибути у судове засідання 14.04.2020 року щоб дати суду особисті пояснення (а.с.70-72). 25.06.2020 року на адресу суду відповідачем були направлені додаткові письмові пояснення по справі в яких зазначив наступне, п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить конкретних посилань на те, що позов має бути заявлений лише с підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення. Як вбачається з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України, оскільки, відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 27.12.2018 року, у позовній вимогі в частині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача просив відмовити (а.с.92-98). 26.06.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, разом із підтвердженням його направлення відповідачу. У відзиві той зазначив, що п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена пільга може бути застосована саме у разі звернення до суду з позовом, який стосується порушення прав позивача як учасника бойових дій. Просили заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, а заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2020 року по справі №357/11520/19 без змін (а.с.107-109). 26.06.2020 року ухвалою суду заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/11520/19 за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с.111-112). 16.02.2021 року у судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. 16.02.2021 року в судовому засіданні представник відповідача повідомила про те, що відповідач визнає позовні вимоги про стягнення з нього одержаної допомоги по безробіттю в розмірі 30 296,90 грн. яку було отримано ним без умислу, а через юридичну неграмотність. У стягненні судового збору просила відмовити, оскільки відповідач є учасником бойових дій та звільняється від його сплати на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Втім, які саме права відповідача було порушено, суду не пояснила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 04.02.2019 року Відповідач звернулась до управління з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с.15-16). 16.09.2019 року відповідно до витягу із наказів ПК №105219020400032 про прийняття рішення по особі Відповідача [PERSON] , останньому був наданий статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, розпочато (поновити) виплату допомоги по безробіттю (а.с.30). Згідно з нарахуваннями допомоги по безробіттю та платежі, довідки №295 від 16.08.2019 року, Відповідачу за період з 04.02.2019 року по 30.06.2019 року нарахована та виплачена сума допомоги в розмірі - 30 296,90 грн. (а.с.14, 23-28). Як вбачається з акту №190731 від 31.07.2019 року про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», встановлено, що Відповідач перебуває на обліку в службі зайнятості як безробітний з 04.02.2019 року. Згідно з розслідуванням за даними РЗО є військовим пенсіонером (а.с.19). Відповідно до відповіді від 01.07.2019 року №582-03 наданої Управлінням обслуговування громадян Білоцерківський відділ обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області, Відповідач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з 30.09.2011 року та отримує пенсію (а.с.18). 20.08.2019 року Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості була направлена претензія Відповідачу з вимогою повернути незаконно отримані кошти виплачені Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості в сумі - 30 296,90 грн. (а.с.20). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних норм процесуального та матеріального та права України. Відповідно до ст.3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Згідно з ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Судом встановлено, що в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості 06.09.2018 року зареєструвався, як безробітний, Відповідач. Останній, був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені законом. На підставі заяви Відповідача, наказом №НТ190204 від 04.02.2019 року, було надано статус безробітнього з 04.02.2019 року, а також наказом №НТ190211 від 11.02.2019 року, йому призначено допомогу по безробіттю з 11.02.2019 року по 05.02.2020 рік (а.с.30). Згідно з ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. В обґрунтування позову зазначено, що в процесі звірки даних позивачем було встановлено, що відповідач в період реєстрації та перебування на обліку, перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з 30.09.2011 року та отримує пенсію (а.с.18). На підтвердження зазначених доводів було надано акт №190731 від 31.07.2019 року Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до якого в результаті проведеного розслідування встановлено, що в період перебування на обліку Відповідач є військовим пенсіонером та отримує пенсію з 30.09.2011 року. Суд вважає, що в ході розгляду справи стороною Позивача доведено те, що перебуваючи на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з 30.09.2011 року - Відповідач не повідомив про це Позивача. Згідно з п.4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч.1 ст.45 цього Закону. Згідно довідки від 16.08.2019 року №295, сума допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню Відповідачем за період з 04.02.2019 року по 30.06.2019 рік становить суму в розмірі 30 296,90 грн. Наказом Білоцерківського МЦЗ від 15.08.2019 року, було прийнято рішення щодо повернення Відповідачем отриманих під час перебування на обліку зазначених коштів, а також Відповідачу було надіслано претензію від 20.08.2019 року про необхідність добровільно повернути отримані кошти (а.с.20). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги факт визнання Відповідачем позовних вимог по суті, суд приходить до висновку, що Відповідач безпідставно отримав допомогу по безробіттю в сумі 30 296,90 грн., яка підлягає поверненню, а тому позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Стосовно клопотання Відповідача про звільнення його від сплати судового збору як особу, що має статус учасника бойових дій, суд не вбачає правових підстав для звільнення Відповідача виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав, тобто у справах, у яких перелічені особи є позивачами та звертаються до суду за захистом своїх прав. Втім, у даній справі учасник бойових дій є відповідачем, та відповідно особою, яка, як встановлено судом, сама порушила приписи діючого законодавства України про зайнятість населення. Порушення прав відповідача в ході розгляду даної справи судом не встановлено. Тому дія вищенаведеної норми закону на нього не поширюється. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved