Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної компенсації та просив суд постановити рішення, яким стягнути з Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки за період з 16.11.2018 р. по 29.11.2018 р. в розмірі 413304,08 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що з 01.02.2016 р. відповідно до наказу №20і [PERSON] був прийнятий на посаду керуючого директора Росії, України та країн СНД, Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні. 02.11.2018р. рішенням загальних зборів співдиректорів «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» (Королівство Іспанії) [PERSON] було звільнено з займаної посади. 21.11.2018р., після перебування позивача у відпустці, прибувши до офісу місцезнаходження представництва, не зміг потратити до офісу у зв`язку з перешкоджанням, що було зафіксовано працівниками поліції, які прибули на виклик позивача. Після неодноразових звернень позивача йому лише 29.11.2018року видали трудову книжку, що підтверджується особистим підписом в журналі. Відповідно до довідки про доходи позивача загальна сума доходу за січень - листопад 2018року склала 6494778,95грн. Відтак починаючи з 16.11.2018р.по 29.11.2018р. загальна сума виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 6494778,95/11=590434,45/20=29521,72*14=413304,08грн. Порушення трудових прав позивача спричинило йому моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у напруженому стані, хвилюється, йому важко забезпечувати себе та своїх близьких, у зв`язку з чим переживає. З огляду на викладене, спричинену моральну шкоду оцінює у 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В судовому засідання представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивач знав про порушення його прав ще 16.11.2018 року. Станом на написання заяви, яка датована 10.02.2020 року, позивач вказує, що на день звільнення йому не було видано трудову книжку. Таким чином, протягом трьох місяців він повинен був звернутися до суду, тобто до 16.02.2019 року. Однак, позовна заява була подана із порушенням визначеного законом тримісячного строку, а саме 10.02.2020 року, тобто зі спливом строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до наказу №20і [PERSON] був прийнятий на посаду керуючого директора Росії, України та країн СНД, Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні. 02.11.2018 Загальними зборами співдиректорів «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» (Королівство Іспанії) прийнято рішення про звільнення директора Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні, [PERSON] на підставі п.5ст.41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадових осіб 16.11.2018року. 02.11.2018 наказом співдиректора «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» (Королівство Іспанії)прийнято рішення про звільнення директора Представництва «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні, [PERSON] на підставі п.5ст.41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадових осіб 16.11.2018року. 02.11.2018 спільною заявою спів директорів «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» (Королівство Іспанії) у [PERSON] відкликано( скасовано) всі надані йому до цього довіреності на право представництва. 16.11.2018р. [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочого дня, про що було складено про неможливість вручення трудової книжки на протязі дня. 16.11.2018 Представництвом «ЕКСЕЛТІС ХЕЛСКЕ С.Л» Королівство Іспанії в Україні на адресу позивача було направлено цінний лист з описом вкладення з повідомлення про вручення наступні документи: лист - повідомлення про звільнення; оригінал рішення загальних зборів, оригінал наказу про звільнення; оригінал заяви про скасування всіх довіреностей від імені юридичної особи. Окрім того запропоновано з`явитися до офісу представництва для отримання належним чином заповненої трудової книжки. Даний лист позивачем отриманий особисто під підпис, що підтверджується повідомленням- звіту Укртошти. 29.11.2018 [PERSON] під особистий підпис було повернуто трудову книжку, що підтверджується його особистим підписом в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст 233 КЗпП України, - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За порушення строків розрахунку з працівником та/або видачі йому трудової книжки законодавством передбачено відповідальність роботодавця. Так, згідно зі ст. 235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 № 58 (далі - Інструкція № 58) у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, установленому п. 2.10 Інструкції № 58. Судом встановлено, що Відповідачем було здійснено всі передбачені законом дії для недопущення порушення законодавства і для вручення оформленої трудової книжки звільненому працівнику, а також те, що Позивач [PERSON] сам не з`являвся до відповідача для отримання трудової книжки у передбачений чинним законодавством спосіб, про що в матеріалах справи є відповідні листи. Також судом встановлено, що Позивач із дати звільнення безпосередньо до підприємства для отримання трудової книжки - не з`являвся. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП). Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Стосовно тверджень представника відповідача про пропуск позивачем строків для звернення до суду варто вказати, що позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач знав про порушення його прав ще 16.11.2018 року. Станом на написання заяви, яка датована 10.02.2020 року, позивач вказує, що на день звільнення йому не було видано трудову книжку. Таким чином, протягом трьох місяців він повинен був звернутися до суду, тобто до 16.02.2019 року. Однак, позовна заява була подана із порушенням визначеного законом тримісячного строку, а саме 10.02.2020 року, тобто зі спливом строків позовної давності. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1 ст. 233 КЗпП України). Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 10.02.2020 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа, яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення законних прав працівника та у випадку, якщо таке порушення призвело до моральних страждань. При цьому, обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв*язку із наведеним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги стягнення моральної шкоди, оскільки порушення прав позивача не мало місце, а тому правові підстави відсутні. Крім того, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 5000,00 грн. витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підставі вищевикладеного, як вбачається з прохальної частини заяви про стягнення правничої допомоги в розмірі 5 000,00грн., однак жодних підтверджуючих документів на дану суму ним не надано. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed