Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У лютому 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неї та стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позову зазначила, що її мати [PERSON] та батько [PERSON] з 19.04.2003 року по 14.04.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Від вказаного шлюбу народилась позивачка. Після розірвання шлюбу батьків, позивачка залишилась проживати з матір`ю, батько практично не цікавився їх життям, дочкою не опікувався. За рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , 2003 р.н., проте вказані аліменти відповідач сплачував не в повному обсязі, у зв`язку з чим мав заборгованість. Згодом мати вдруге вийшла заміж, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . У липні 2016 року мати позивачки померла. На момент смерті матері заборгованість батька за аліментами складала 64479,52 грн. Після смерті матері, з вересня 2016 року по грудень 2016 року, позивачка проживала з відповідачем, який в свою чергу оформив державну допомогу у зв`язку із втратою годувальника, проте отримані кошти він витрачав на власний розсуд та свої потреби. Стосунки з батьком погіршились, останній перестав цікавитися життям та здоров`ям своєї доньки. Деякий час позивачка проживала з бабусею по батьковій лінії, а з листопада 2018 року постійно проживає разом із тіткою [PERSON] , яка є її законним піклувальником відповідно до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23.12.2019 року. У грудні 2019 року позивачці надано статус дитини-сироти, а у січні 2020 року дитини, позбавленої батьківського піклування. На теперішній час відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження за ч.2 ст.121 КК України, яке перебуває на розгляді в Іллічівському районному суді м.Маріуполя Донецької області, він утримується у ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор». На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно себе та стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 усіх видів її доходів (заробітку) щомісячно до повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] та її законний представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Також позивачка зауважила, що протягом спільного проживання з батьком, останній її життям не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, зловживав спиртними напоями, неодноразово погрожував спричинити їй тілесні ушкодження, кидався до неї з ножом, лаявся, бив, у зв`язку з чим вона була змушена проживати з бабусею, а згодом, після оформлення відповідних документів щодо піклування, стала постійно проживати з рідною сестрою її матері - [PERSON] та її родиною за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 усіх видів її доходів (заробітку) щомісячно не заперечував. Зазначив, що дійсно призначені судом аліменти сплачував не в повному обсязі, заборгованість не погасив, оскільки мав затримки по виплаті заробітної плати за місцем роботи. До смерті матері дитина проживала з нею, він вважав, що сплати аліментів достатньо для виховання дочки, її розвитком він не цікавився. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Завалішина О.П., яка діє на підставі довіреності від 22.02.2021 року, у судове засідання не з`явилася, що відповідно до вимог ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За приписами ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.04.2003 року по 14.04.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 01.09.2016 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №205), та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 14.04.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області (актовий запис №194). [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21.10.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, батьком якої зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис №1103. На підставі виконавчого листа №2-1664 від 04.03.2005 року, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2005 року та до повноліття дитини. Станом на листопад 2019 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 64479,52 грн., що підтверджується листом Кальміуського ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.07.2016 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1547. Згідно листа Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області від 24.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , перебував у державному розшуку у термін з 07.02.2019 року по 23.08.2019 року. Розшукові заходи відносно останнього проводились в рамках ОРС категорії «Розшук» №18-346 від 07.02.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. 23.08.2019 року [PERSON] будо затримано та знято з державного розшуку, у зв`язку з чим розшукові заходи відносно останнього припинені. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №538 від 23.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , яка тимчасово влаштована до родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , надано статус дитини-сироти, на підставі свідоцтва про смерть матері ( [PERSON] ) та довідки про розшук батька ( [PERSON] ). Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №541 від 23.12.2019 року встановлено піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено її піклувальником [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №36 від 30.01.2020 року [PERSON] , [INFO] , яка тимчасово влаштована до родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі свідоцтва про смерть матері ( [PERSON] ) та довідки про розшук батька ( [PERSON] ). За довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №18-141-2753 від 06.06.2019 року, [PERSON] , [INFO] , з 03.10.2014 року по теперішній час зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . Згідно довідки Маріупольського професійного ліцею сфери послуг 14.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у зазначеному закладі на денній формі навчання з професії «Перукар (перукар-модельєр)», термін навчання з 01.09.2018 року 01.07.2021 року. З 03.01.2020 року учениця знаходиться на державному утриманні згідно статусу «дитина позбавлена батьківського піклування під опікою громадян». Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За тлумаченням ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням дочки не займається, з його боку відсутня будь-яка турбота про неї, про її розвиток, проживає окремо від неї, зазначені факти підтверджені наданими письмовими доказами. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, а також думки відповідача, який визнав виявлені вимоги, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки щодо дочки [PERSON] , а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки, яка на момент звернення до суду була неповнолітньою особою. Також, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням зазначених норм відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину незалежно від позбавлення його батьківських прав та сплачувати визначені судом аліменти. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved