Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У лютому 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 16650 грн. 79 коп. нарахованої але не виплаченої заробітної плати; 33341 грн. 70 коп. середнього заробітку за період з 09.09.2015 по 12.07.2016; 1000 грн. 42 коп. компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 01.03.2015 по 08.09.2015; 5565 грн. 85 коп. нарахованої але не виплаченої заробітної плати за роботу за сумісництвом у Відокремленому підрозділі «Будівельно-монтажне управління» Державного підприємства «Укрдозв'язок» за період з 01.07.2013 по 03.02.2014; 4946 грн. 68 коп. компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 01.07.2013 по 03.02.2014, а всього разом підлягає до стягнення 61505 грн. 44 коп., посилаючись на ті підстави, що вона працювала у Державному підприємстві «Укрдорзв'язок» на посаді провідного інженера з підготовки кадрів з 06.06.2011 по 08.09.2015. Наказом № 58-к від 08.09.2015 ДП «Укрдорзв'язок» звільнена з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком. На день її звільнення відповідачем в порушення вимог законодавства України, була нарахована але не виплачена заробітна плата за період з 01.03.2015 по 08.09.2015 у розмірі 28476 грн., 88 коп., крім того на ДП «Укрдорзв'язок» позивач працювала за сумісництвом в ВП «Будівельно-монтажне управління» Державного підприємства «Укрдорзв'язок» на посаді інспектора з кадрів з 01.04.2013 р. по 03.02.2014 також є заборгованість і вона складає 5565 грн. 85 коп. У ході судового розгляду справи позивач підтримала уточнені позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача по справі, з позовними вимогами не погодився, просив відмовити у задоволені позову. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що наказом № 40-к від 06.06.2011 ДП «Укрдорзв'язок» [PERSON] було прийнято на посаду провідного інженера з підготовки кадрів (а.с. 8). 08.09.2015 Наказом № 58-к ДП «Укрдорзв'язок» позивача звільнено із посади провідного інженера з підготовки кадрів за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). 01.04.2013 Наказом №08-к позивача було прийнято на роботу за сумісництвом у Відокремлений підрозділ «Будівельно-монтажне управління» на посаду інспектора з кадрів (а.с. 10). 03.02.2014 Наказом № 05-к Відокремлений підрозділ «Будівельно-монтажне управління» позивача звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. (а.с. 11). Відповідно до Наказу №19 від 30.03.2016 Відокремлений підрозділ «Будівельно-монтажне управління» є ліквідованим з 31.03.2016 (а.с. 69). Суд покази свідка [PERSON], яка працює головним бухгалтером на підприємстві стосовно розрахунку заборгованості [PERSON] не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються складеної Пенсійним фондом України індівідуальної відомості про застраховану особу за номером облікової картки [NUMBER] (а.с. 58). Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, позивачу на момент подачі позову до суду 22.02.2016 не була виплачена нарахована заробітна плата за період роботи з 01.03.2015 по 08.09.2015 до якої входить не виплачена заробітна плата; середній заробіток за період затримки виплати коштів при розрахунку; компенсація за затримку виплати заробітної плати; нарахована але не виплачена заробітна плата за роботу за сумісництвом у Відокремленому підрозділі «Будівельно-монтажне управління» Державного підприємства «Укрдозв'язок» за період з 01.07.2013 по 03.02.2014; компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 01.07.2013 по 03.02.2014. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» містяться роз'яснення, відповідно до яких, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 3 роз. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8.02.1995, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Згідно довідки 1 від 08.02.2016 ДП «Укрдорзв'язок» сума заборгованості по заробітній платі, що належить до виплати позивачу на день звільнення становить 28476 грн. 88 коп. (а.с. 14). Згідно до відки 1 від 25.06.2014 сума заборгованості по заробітній платі у ВП «Будівельно-монатжне управління» ДП «Укрдорзв'язок» складає 5565 грн. 85 коп. (а.с. 15). Частиною 1 ст. 8 зазначеної Постанови встановлює, що середньомісячна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих днів: сума заробітної плати у липні 2015 р. становить 2001 грн. 39 коп. + 400 грн. 28 коп. доплата за ведення військового обліку = 2401 грн. 67 коп.; сума заробітної плати у серпні 2015 становить 1438 грн. 50 коп. + 287 грн. 70 коп. доплата за ведення військового обліку = 1726 грн. 20 коп.; 2401 грн. 67 коп. заробітна плата за липень + 1726 грн. 20 коп. заробітна плата за серпень = 4127 грн. 87 коп. ділиться на число відпрацьованих днів у липні (16 днів) і серпні (10 днів) = 26 відпрацьованих днів. До розрахунку середньої заробітної плати береться сума 4127 грн. 87 коп. ділиться на фактично відпрацьованих 26 днів за цей період = середньоденна заробітна плата. Станом на день винесення рішеня відповідачем не вповному обсязі проведено розрахунок з позивачем. Тобто з з 09.09.2015 по12.07.2016 період затримки виплати становить 210 робочих днів та відповідно компенсація заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 158 грн. 77 коп. помножено на 210 робочих днів =33341 грн. 70 коп. (а.с. 55). Пунктом 4 роз. 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved