Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У листопаді 2019 (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] відповідач) разом - сторони), про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. Під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] правовстановлюючі документи на яку оформлені на відповідача. На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить здійснити поділ квартири шляхом визнання за нею права власності на Ѕ її частину. Ухвалою від 06.12.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2020 (а.с. 15-18). У січні 2020 року відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково та визнати за позивачем право власності на 1/12 частину квартирт. На обґрунтування відзиву послався на те, що він придбав спірну квартиру за власні кошті, окрім 1/6 частини. Кошти, що були витрачені на купівлю квартири складались із наступних частин: коштів у розмірі 574 560 грн. 00 коп. (еквівалентна 72 000,00 дол.США), що були надані [PERSON] , який являється рідним його братом за продаж однокімнатної квартири в м. Києва, який відповідач здійснив за довіреністю від 03.02.2010, [PERSON] подарував зазначені кошти за попередньою усною домовленістю з відповідачем, з метою щоб останній у майбутньому не претендував на спадок батьків; коштів у розмірі 11 000,00 дол. США (що було еквівалентно на день купівлі квартири 87 780 грн. 00 коп.) відповідачем було отримано протягом 2005 року, як виплату від продажу квартири, що була власністю відповідача та знаходилась в РФ в м. Северодвинськ, зазначені кошти перераховувались у відділення банку ПравексБанк, який вже не існує; кошти у розмірі 16 000,00 дол. США (що було еквівалентно на день купівлі квартири 127 680 грн. 00 коп.) є сумісною власністю позивача та відповідача зокрема з яких 100 000 грн. 00 коп. були подаровані подружжю батьками позивача. Отже, він витратив на купівлю квартири 662 340 грн. 00 коп. власних коштів, що складає 5/6 частини квартири, а 1/6 частини квартири було придбаного за сумісно нажиті позивачем та відповідачем кошти. Позивач та відповідач проживали разом до моменту продажу квартири в м. Києві, що належала брату, позивач на момент продажу квартири, що була власністю відповідача в РФ в м. Северодвинськ працювала у відділенні ПравексБанк. Отже, вказує, що 5/6 квартири придбані за власні його кошти та є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягають. Ухвалою від 26.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 48-49). В засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити пославшись на обставини вказані в позові. Відповідач та його представник визнали позов частково, посилаючись на те, що 5/6 частини квартири є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбані за кошти, які належали відповідачу особисто. Вислухавши учасників, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та відзиві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони починаючи з 2002 року проживали разом без реєстрації шлюбу, [INFO] них народилась дочка [PERSON] . (а.с. 10). 27.02.2010 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6). 12.03.2010 року, в період шлюбу сторони набули у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010. (а.с.29-32). Позивач надавала письмову згоду на купівлю відповідачем вищевказаної квартири, про що зазначено в договорі (а.с. 32). Квартира придбана за 794 049 грн. 80 коп., що на день укладання договору (12.03.2020) становило еквівалент 99 500 дол. США (а.с. 30). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2019, яке набрало законної сили, шлюб сторін розірвано (а.с. 42). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені СК України. До такого майна законодавець відніс майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині, чоловіку особисто. Аргументи відповідача про те, що спірну квартиру було придбано за кошти, які він отримав в дарунок від брата в сумі 547 560 грн. та від продажу квартири, що була власністю відповідача та знаходилась за адресою: [ADDRESS] в сумі 87 780 грн. суд не приймає до уваги, оскільки надані відповідачем на підтвердження цих обставин копія свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , копія довіреності від 03.02.2010 якою [PERSON] уповноважив відповідача продати належну йому квартиру та копія паспорта з відміткою про місце реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] не підтверджують факту отримання коштів в дар від брата та перебування у власності відповідача квартири за адресою: [ADDRESS] та її продажу. (а.с. 28, 29, 34-36) За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на підтвердження обставин на які посилається відповідач суду не надано. Відтак на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Ні позивач, ні відповідач не надали згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6 951 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved