Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд поновити йому строк із зверненням до суду, визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, укладеного на біржі, та визнати за ним право власності Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2000 р. він придбав двокімнатну квартиру № 89 у відповідача [PERSON], яка діяла від свого імені та імені [PERSON] ([PERSON]А.) по пр. Миру(колишня пр. Леніна), буд. 1 у м. Ізмаїл Одеської області. Договір купівлі продажу нерухомого майна було зареєстровано у Ізмаїльській філії Одеської універсальної біржі «Витязь» за № И 2000-048. Згідно договору купівлі-продажу в подальшому останній нотаріальному посвідченню не підлягав. Оскілки умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним, визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Миру (колишня пр. Леніна)[ADDRESS] та поновити строк позовної давності, як пропущений ним з поважних причин. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] придбав у відповідача [PERSON], яка діяла від свого імені та імені [PERSON] ([PERSON]А.), двокімнатну квартиру № 89 по пр. Миру (колишня пр. Леніна), буд. 1 у м. Ізмаїл Одеської області, загальною площею 46,5 кв. м., житловою площею 28,8 кв.м. (а.с.5-6). Договір було зареєстровано у Ізмаїльській філії Одеської універсальної біржі «Витязь» за № И 2000-048 від 04.02.2000 р. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Станом на теперішній час договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, а позивач про порушення свого права дізнався нещодавно, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved