Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . З грудня 2013 року сторони однією сім`єю не проживають. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13 травня 2014 року, з відповідача на\~ користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини\~ [PERSON] в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи у тримання з 25 березня 2014 року. Так, відповідач тривалий час ніде офіційно не працював, мав нерегулярний мінливий дохід, між тим, на теперішній час відповідач є старшим солдатом Донецького прикордонного загону Східно -\~ регіонального управління, а тому має постійний дохід. Відповідач перебуває у працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання інших дітей або непрацездатних батьків, отже зобов`язаний утримувати неповнолітню дочку. Стягнень по іншим виконавчим документам з відповідача не проводиться. На підставі викладеного, просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини\~ з 1000 грн. на розмір 1/4 частину з всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання рішенням законної сили. Позивачка в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково та просить врахувати, що він також має дитину від іншого шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про\~ задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №22 (видано повторно). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису\~ про народження № [NUMBER] , від 22 січня 2019 року,\~ при реєстрації народження дитини, за письмовою згодою батьків, дитини присвоєно прізвище « [PERSON] », [INFO] \~ відповідно до ст..148 СК України, прізвище дитини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13 травня 2014 року\~ з [PERSON] на [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини\~ в розмірі 1000 грн.\~ до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 25 березня 2014\~ року. Зазначене рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчій лист. Відповідно до постанови державного виконавця Іллічівського ВДВС\~ м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області від 24 травня 2016 року, відкрито\~ виконавче провадження №51200422 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Судом досліджено довідку\~ №762 від 14 серпня 2019 року, відповідно до якої [PERSON] проживає разом з дитиною [PERSON] , 2013 року народження за адресою: [ADDRESS] . Також, судом досліджено надану копію службового посвідчення [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , який є старшим солдатом\~ у Донецькому прикордонному загоні Східного регіонального управління. Відповідно до копії посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є учасником бойових дій. Зазначені вище обставини відповідачем не оспорювались. Відповідачем надано суду\~ копію свідоцтва про народження дитини від іншого шлюбу [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Між тим, суд зазначає, що відповідачем не було надано відомостей щодо наявності зобов`язань в останнього по утриманню вказаної дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, діючим законодавством встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З урахуванням встановлених обставин, які сторонами визнані, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батьків відповідно до положень Закону. З огляду на викладене слід дійти висновку про наявність підстав задоволення позову в повному обсязі. Крім того, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою, позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені в повному обсязі. Суд також зазначає, що в матеріалах справи наявне посвідчення №165562 учасника бойових дій, видане відповідачу [PERSON] . Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.\~\~ Між тим, спір про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відноситься до категорії сімейних правовідносин та не пов`язаний з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.\~\~ За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved