Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], якому за життя на підставі заповіту належала 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS]. Інша частина вказаного домоволодіння за цим заповітом належала відповідачці [PERSON] На момент смерті своєї матері [PERSON] [INFO] батько позивача та відповідачка проживали разом із нею та фактично прийняли спадщину у вигляді 1/2 частини вказаного домоволодіння в рівних частках, тобто - по 1/4 частині кожний, хоча правовстановлюючі документи не оформили. Після смерті свого батька, при зверненні до нотаріальної контори позивач прийняв спадщину. Оформив належні документи на грошові кошти, однак спадщину у вигляді 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] не оформив через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Вказав, що є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, у зв'язку із чим просив визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування № 11900 від 21.11.1961 року, зареєстрованому 28.11.1961 року у Ждановському бюро технічної інвентаризації за № 5302, [PERSON] належить 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS]. Згідно заповіту від 19.06.1973 року, [PERSON] заповіла усе майно, що належатиме їй на час смерті в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Виходячи із положень пунктів 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до спадкових правовідносин, що виникли зі смертю [PERSON] повинні застосовуватися норми Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини, з відповідними змінами та доповненнями. Згідно частини 1 статті 548 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З часу смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] самостійно несли необхідні витрати на утримання домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] по оплаті комунальних послуг та підтриманню будинку, а також надвірних господарських будівель і споруд в належному технічному стані, вели в домоволодінні господарство. Це свідчить про те, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Враховуючи наявні у справі докази, судом встановлено, що після [PERSON], померлої [INFO] спадщину у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], прийняли спадкоємці за заповітом: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по ? частині кожний. Згідно частини 2 статті 548 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час відкриття та прийняття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], належали [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожному з [INFO] - часу смерті спадкодавця [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилася зі смертю [PERSON], серед іншого майна, увійшло 1/4 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкодавець заповіту не залишив. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після [PERSON]. Виходячи із положень пунктів 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до спадкових правовідносин, що виникли зі смертю [PERSON] повинні застосовуватися норми Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини, з відповідними змінами та доповненнями. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що після смерті батька позивач звернувся до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку із чим 06.06.2000 року на його ім'я видане свідоцтво про право на спадщину за законом за № 3-1661 у виді грошових внесків та простих іменних акцій ВАТ «ММК ім. Ілліча» і Українського акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку. Виходячи зі змісту статей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, позивач прийняв спадщину після [PERSON], який помер [INFO] у вигляді 1/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], і це майно належить позивачу з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, визнавши за ним право власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після батька.

Outcome: approved