Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

У провадженні Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки та стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Позов обґрунтовано тим, що з 2001 року по 25.09.2019 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. З 07.06.2011 року по 30.05.2014 року вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З 30.05.2014 року по 25.09.2019 року вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Однією сім`єю вони проживали у квартирі, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, що розташована в [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, вона набула інвалідності І групи. У зв`язку із інвалідністю вона позбавлена можливості вільного пересування, має можливість пересуватись тільки у інвалідному візку. За всі роки спільного проживання їм допомагала її матір. Вона дбала про неї. Однак, на теперішній час її матір не може піклуватись про неї, оскільки є пенсіонером, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом бронхіальної астми, та знаходиться на соціальному обслуговуванні у територіальному центрі соціального обслуговування Жовтневого району м.Маріуполя, як одинокий громадянин з ІІІ групою рухової активності. Вона потребує постійного лікування. Її чоловік покинув її 25.09.2019 року, коли вона знаходилась на лікуванні. З 2018 року [PERSON] є моряком, має достатній заробіток. На підставі викладеного, [PERSON] просить встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2001 року по [INFO] та в період з 30.05.2014 року по 25.09.2019 року. Також, стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у фіксованому розмірі в сумі 900 грн. щомісячно. Позивачка у судове засідання не з`явилась у зв`язку зі станом здоров`я, надала заяву про розгляд справи за її відсутності за присутності її представника. Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки, адвокат Доброхотова А.А., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за участю його адвоката, зазначивши, що відмовляється від дачі пояснень користуючись наданим правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Представник відповідача, адвокат Тихоша І.С. у судовому засіданні заперечував проти обставин, викладених у позовній заяві, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка з 2001 року по 25.09.2019 року проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , де вони вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов`язки подружжя. Про що надала письмові пояснення. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали до суду аналогічні пояснення. Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів особі, яка не перебувала у шлюбі, та в цей час стала непрацездатною суд встановлює факт створення сім`ї, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випадати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними , звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у тому числі, про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.06.2011 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 07.06.2011 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 140. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30.05.2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, шлюб між було розірвано, актовий запис № 47. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до інформації № 100-99.02-01034 від 24.02.2020 року, наданої відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.08.2016 року по теперішній час. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивачці належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки МСЕК, виданої 18.04.2017 року Міжрайонною МСЕК № 2 м.Маріуполя, позивачці встановлено І групу інвалідності (Б) за загальним захворюванням. Потребує постійного стороннього догляду. Рекомендовано лікування у невролога. Інвалідність встановлена до 01.05.2020 року. Дата чергового переогляду 18.04.2020 року. Відповідно до виписного епікризу з медичної картки №701 стаціонарного хворого, виданого завідуючим терапевтичним відділенням міськлікарні № 5, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.05.2008 року по 03.06.2008 року у відділенні з діагнозом: цироз печінки, а/ф, стадія виражених клінічних проявів, гепатоцелюлярна недостатність І ст., варикозне розширення вен страховоду І-ІІ ст. Перебуває на «Д» обліку з 2005 року, коли було визначено діагноз: цироз печінки. Є інвалідом І групи з 2005 року. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 12384-1023А, виданої КНП «Обласна лікарня інтенсивного лікування м.Маріуполь», позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.08.2019 року по 27.09.2019 року. Діагноз: остеохондроз хребта, дискогенний попереково-крижовий радикуліт з больовим та корінцевим синдромом. Позивачкою надано світлини зі сімейного життя з відповідачем, які були досліджені у судовому засіданні. З яких не можливо установити саме які часи відображені на фотографіях та період проживання однією сім`єю, а також вказані фото не підтверджують ведення спільного домогосподарства, спільний бюджет та фактичне виконання прав та обов`язків подружжя, тобто проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки. В позовній заяві позивачка взагалі не приводить належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] разом з [PERSON] в період з 2001 року по 25.09.2019 року мали стосунки, притаманні подружжю, а саме: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали, проводили спільні витрати, придбали якесь майно за спільні кошти, проводили ремонти та інше. Суду не надані докази , що на той час відповідач [PERSON] працював, мав постійний дохід, та був в змозі утримувати себе та позивачку. В своїй заяві позивачка вказує, що тільки з 2018 року [PERSON] працює моряком та має достатній заробіток. Також позивачка вказує, що під час її спільного проживання з [PERSON] за нею доглядала її мама, яка зараз також має інвалідність , маленьку пенсію та на теперішній час не може за нею доглядати. Згідно ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп-99 встановлено, щодо членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт и т.п. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц. Отже, законодавець встановлює умови, за яких виникає право на утримання після розірвання шлюбу: 1) настання непрацездатності обчислюється часом перебування в шлюбі та завершується після спливу одного року після його розірвання; 2) особа повинна потребувати матеріальної допомоги; 3) колишній чоловік, дружина може надавати таку допомогу. Період шлюбу розпочинається з дати його реєстрації, яка підтверджується Свідоцтвом про шлюб (ст. 27 СК України). Момент припинення шлюбу обраховується наступним чином: у разі розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу; у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ст. 114 СК України). Таким чином, ще впродовж одного року від моменту припинення шлюбу, у разі настання непрацездатності, особа може набути права на отримання від колишнього чоловіка, дружини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не може підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З копій медичних документів вбачається, що позивачка є інвалідом 1 групи з 2005 року, більше ніяких документів, щодо отримання позивачкою інвалідності суду під час слухання справи не надано. Та на час подання позову до суду отримує пенсію по інвалідності на лютий 2020 року у розмірі 2000 гривень. Позивач по справі не надав до суду належних та допустимих доказів тих обставин, що його доходи (заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи) не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно матеріалів справи позивач вказує, що розмір її пенсії складає за лютий та березень 2020 р. - 2000 грн., квітень 2020 року -3000 грн., травень-липень 2020 р.- 2100 грн. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. От же на час звернення до суду та на час винесення рішення позивач отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 2000 гривень, тобто її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст..75 СК України. З наведеного вище вбачається, що рівень матеріального забезпечення [PERSON] не є нижчим від прожиткового мінімуму та вона не потребує матеріальної допомоги. Таким чином, [PERSON] не довила своє право на утримання (аліменти), оскільки відсутні вищевказані юридичні складові аліментних зобов`язань на утримання одного з подружжя. Враховуючи викладені обставини, суд відмовляє позивачу у даному позові в повному обсязі у зв`язку із недоведеністю. Судові витрати слід понести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed