Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON], із залученням третьої особи [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення строку навчання. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять суд задовольнити позов та судові витрати покласти на відповідача. На заочне рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, ? і своїх повнолітніх дочку, сина. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених ст.ст. 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У відповідності до п.20 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення віку, що перевищує 18, але є меншим 23-х років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи вбачається що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.02.1998 року батьками [PERSON], який народився [INFO], є [PERSON] і [PERSON], які перебували у шлюбі до 17 травня 2006 року, шлюб розірвано (а.с. 5-8, 13). [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, який продовжує навчання - з 01.09.2015 року є студентом 1 курсу Електропостачання і освітлення міст факультету Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, на бюджетній та денною формою навчання, строк навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 роки (а.с. 10). Повнолітній [PERSON] фактично проживає окремо від відповідача в гуртожитку № 4 в м. Харкові (а.с. 28). Із позову позивачів та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] самостійних доходів не має, йому надає щомісячну матеріальну допомогу його мати, допомога є недостатньою: [PERSON] проживає з чоловіком у новому шлюбі за адресою: [ADDRESS], працює на посаді сестра медична Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Ізюм, її загальна сума доходу за період з 01.11.2015 року по 31.01.2016 року становить розмір 7 876,35 грн (а.с. 11, 13). У зв'язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги від відповідача, але його батько [PERSON] грошей на потреби з навчанням не платить, хоча має таку можливість за матеріальним і сімейним станом: відповідач проживає окремо від позивачів за адресою: [ADDRESS], працює на посаді майстра виробничої дільниці Ізюмського районного відділення енергозбуту АК «Харківобленерго», його загальна сума доходу за період з 01.11.2015 року по 31.01.2016 року без урахування аліментів становить розмір 9 264,77 грн (17312,51 - 2711,25 - 5336,49), є стягнення по аліментам на користь третьої особи [PERSON] (а.с. 16, 26-27). Позивачі довели зазначених у позові обставин, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти в заявленому у позові розмірі 1/6 частини, чим виконали вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, з урахуванням інтересів позивачів, матеріального та сімейного становища відповідача, суд задовольняє позовну заяву. При цьому, визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина, суд бере до уваги матеріальний стан як позивачів так і відповідача, враховує ту обставину, що відповідач є працездатним, офіційно працює і має регулярний дохід, на цей час не перебуває у шлюбі, має аліментні зобов'язання, та визначає розмір аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, з урахуванням обставин, зазначених у статтях 182, 200 СК України, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання 30 червня 2019 року, що не більше як до досягнення ним 23-х років. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: approved