Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», АТ КБ «Приватбанк», в якому просив: - визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передачі інформації відносно позивача ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» та дії ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» щодо включення та поширення інформації у кредитній історії щодо [PERSON] стосовно договору поруки. - зобов`язати ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» виключити запис в кредитній історії [PERSON] в розділі «Інформація про договори поруки», а саме: 1. Інформація за договором (PB.UAN.139570.1844595) Дата видач і кредиту 21.11.2003 Тип кредиту Кредитний договір на поповнення обігових коштів Сумма кредита (лимит) 0.00 Поточна заборгованість [NUMBER] Поточна прострочена заборгованість - 765 232.14 Сума обов`яз. платежу 498236.26 Валюта кредиту UAN Строк дії кредиту до 20.10.2006 Кредит закрито? Дата оновлення 19.10.2017 РАЗОМ Загальна сума взятих зобов`язань 0 Загальна сума заборгованості - 765 232.14 Загальна сума простроченої заборгованості - 765 232.14 Загальна сума обов`яз. платежу 498236.26. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач не має заборгованості перед КБ «Приватбанк» за договором поруки, що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2010 року у справі № 2- 461/10, якою відмовлено повністю у задоволенні позову КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] та провадження у справі закрито. Крім того, основний кредитний договір та відповідно договори поруки, які забезпечували такий кредитний договір, припинені з 01.10.2007 року у зв`язку з їх розірванням за ініціативи АТ КБ «Приватбанк», про що зазначено в мотивувальній частині вказаної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2010 року у справі № 2-461/10. Тому, позивач вважає, що недостовірна інформація відносно позивача повинна бути приведена (змінена) у відповідність (тобто, позначено про відсутність поточної та простроченої заборгованості) або виключена із кредитної історії із розділу «Інформація по договорам поруки» повністю. Крім того, позивач зазначає, що він не надавав згоду на збір, зберігання, використання та поширення через ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» інформації про нього, зокрема, щодо договорів поруки. З 01.10.2017 року сплинув строк зберігання інформації в кредитній історії щодо договору поруки позивача, що також є підставою для її вилучення із кредитної історії позивача повністю. Ухвалою суду (судді Цокол Л.І.) від 3 травня 2018 р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду на 10 липня 2018 року (а.с. 21-22). 26 червня 2018 року від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Каракоці О.Р. надійшов відзив на позов (а.с. 26-29), відповідно до якого в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2010 року у справі № 2-461/10, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, зазначено про закриття провадження у справі, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2007 року по спору між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Агрофірма «Добродій», по ньому видано наказ для виконання і воно виконується: цим рішенням стягнуті з відповідача ТОВ «Агрофірма «Добродій» на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» всі суми заборгованості за невиконання умов вказаного кредитним договором між сторонами з урахуванням процентів і пені. Тобто судом вже розглянуто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Отже позивач сам зазначає, що є рішення суду щодо якого з нього стягується заборгованість згідно з договором поруки. Крім того, позивач протягом тривалого часу є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». Зокрема, позивачем з банком укладено договір від 21.05.2004 року б/н та низка договорів про відкриття рахунків. Відповідно до договору від 21.05.2004 року б/н позивач його підписанням підтверджує, що він ознайомлений з Умовами та правилами, а також з тим, що банк може вносити зміни до Умов та Правил банківських послуг. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт згідно із Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» дає згоду на передачу та отримання банком від/в бюро кредитних історій інформацію про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії, як для укладення договору про надання банківських послуг, так і на період його дії, факт згоди клієнта підтверджується підписанням заяви. Тому, банк мав право на подання документів до Бюро кредитних історій. 9 липня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив банку (а.с. 57-60), відповідно до якої в ухвалі суду, якою закрито провадження у справі, зазначено про наявне рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2007 року по спору між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Агрофірма «Добродій», по якому стягнуто з відповідача ТОВ «Агрофірма «Добродій» на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» всієї суми заборгованості за невиконання умов вказаного кредитним договором між сторонами з урахуванням процентів і пені, а не з позивача [PERSON] . Посилання відповідача на те, що між позивачем з банком укладено договір від 21.05.2004 року б/н, який дозволяє передавати інформацію третім особам в ТОВ «Українське бюро кредитних історій», та низка договорів про відкриття рахунків не стосуються предмету справи. Позивач як фізична особа уклав з банком лише договір поруки, а не кредитний договір. Посилання банку на те, що позивач, підписуючи кредитний договір, у зв`язку з чим надав згоду на обробку та використання його персональних даних, не може стосуватись договору поруки, оскільки надаючи згоду на обробку даних, позивач діяв як директор ТОВ «Агрофірма «Добродій», а отже і згода на обробку персональних даних надавалась щодо ТОВ «Агрофірма «Добродій», а не даних позивача як фізичної особи, а тому не може поширюватись на його особисті персональні дані. Умови та правила банківських послуг, до яких приєднуються клієнти, створені та опубліковані в 2012 році, проте договір поруки був укладений між позивачем та банком в 2004 році, тобто за 8 років до публікації Умов та правил, на які посилається банк. При цьому, банк не надав жодних доказів щодо надання позивачем згоди на обробку та використання свої персональних даних як сторони договору поруки, в тому числі на передання їх до Бюро кредитних історій. Крім того, в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2010 року у справі № 2-61/10 вказано, що ПАТ КБ «Приватбанк» з 01 жовтня 2007 року в односторонньому порядку розірвав вказаний кредитний договір, про що повідомив відповідачів, у зв`язку з чим відповідно до умов ст. 559, 653 ЦК України та п. 6.2 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. З 01.10.2017 року сплинув строк зберігання інформації в кредитній історії щодо договору поруки позивача, що також є підставою для її вилучення із кредитної історії позивача повністю. 12 вересня 2018 року від представника відповідача ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» Наконечної А.В. надійшов відзив на позов (а.с. 80-81), відповідно до якого позивачем з банком укладено різні договори. Відповідно до Умов та Правил банківських послуг, які є невід`ємною частиною таких договорів, Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» клієнт дає згоду на передачу та отримання банком від/в бюро кредитних історій інформацію про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії, як для укладення договору про надання банківських послуг, так і на період його дії, факт згоди клієнта підтверджується підписанням заяви. Тому, банк мав право на подання документів до Бюро кредитних історій. Відповідно до рішення у справі № 2-461/10 про закриття провадження по справі підтверджує, що заборгованість по спірному договору все таки виникла, а отже інформація про те, що відсутня заборгованість за основним кредитним договором є хибною та інформація, що передана банком до товариства є правдивою. Крім того, відповідно до умов договору, строк дії договору припиняє свою дію після його повного виконання. Відповідно до обставин, які викладені АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на позовну заяву та хвали про закриття провадження у справі є таке, що набрало законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2007 року у справі між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Агрофірма «Добродій», за яким видано судовий наказ для виконання й яке виконується. Отже, кредитні зобов`язання за договором не припинились. Оскільки на даний час не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору та договору поруки, договори не було визнані недійсними у судовому порядку, не встановлено факту відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо цього, то у відповідача немає підстав для спростування та вилучення такої інформації та, відповідно, позовні вимоги у такому разі не можуть бути задоволені. 16 жовтня 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» (а.с. 89-92), відповідно до якої позивач не заперечує та не заперечував, що між ним та банком укладались договори на відкриття рахунків, однак, вказані договори не мають жодного відношення до спірного договору поруки, а отже, не відносяться до предмету спору. Позивачем не підписувались Умови та Правила надання банківських послуг щодо договору поруки, заява про згоду на використання персональних даних. В Умовах та Правилах зазначено, що після надання відповідної письмової заяви, банк має право передавати Бюро кредитних історій інформацію щодо наявності заборгованості у позичальника. Однак, позивач не є позичальником, що додатково підтверджує неможливість застосування до нього Умов та правил. Позивач не є стороною кредитного договору, отже заборгованість виникла у боржника за кредитним договором, а не у позивача, який є стороною тільки договору поруки. Ні в рішенні господарського суду, ні в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська немає згадки про стягнення заборгованості за договором поруки, натомість стягнення проводиться з боржника за кредитним договором, стороною якого позивач не є. Кредитний договір було розірвано, а договір поруки припинено 01.10.2007 року, що підтверджується змістом ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Позивач не надавав письмової та усної згоди на використання інформації про нього щодо укладеного договору поруки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 лютого 2019 року цивільну справу розподілено судді Батрин О.В. (а.с. 102). Ухвалою суду від 5 лютого 2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 10 квітня 2019 року (а.с. 105). 21 жовтня 2019 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 131-132), відповідно до якої уточнив вимоги щодо визнання протиправними дії відповідача 2 щодо передання інформації відносно [PERSON] ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій»; визнання протиправними дії відповідача 1 щодо включення та поширення інформації у кредитній історії щодо [PERSON] стосовно договору поруки; зобов`язання відповідача 1 виключити запис в кредитній історії [PERSON] в розділі «Поручитель» в частині граф: «Сума кредиту», «Поточна заборгованість», «Поточна прострочена заборгованість», «Загальна сума заборгованості». 11 листопада 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення (а.с. 141-144), які за своїм змістом є аналогічними обставинам, викладеним у позові та відзивах на позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позові. Представники відповідачів до судового засідання не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» в кредитній історії [PERSON] в розділі «Поручитель» зазначено (а.с. 133-136): 1.Інформація по договору (PB.UAN.139570.1844595) Тип кредиту Кредитний договір на поповнення обігових коштів Дата видачі кредиту 21.11.2003 Сума кредиту 490 000.00 Поточна заборгованість - 950 973.49 Поточна прострочена заборгованість - 950 973.49 Валюта UAN Строк дії кредиту до 20.10.2006 Кредит закритий? відкритий Дата оновлення 13.10.2019 Вид забезпечення декілька видів забезпечення Вартість забезпечення в базовій валюті NA Донор інформації Приватбанк Всього за поруками Загальна сума кредитів 490 000.00 грн. Загальна сума відкритих лімітів 0.00 грн. Загальна сума заборгованості - 950 973.49 грн. Загальна сума простроченої заборгованості - 950 973.49 грн. Вказана інформація внесена щодо наявності заборгованості позивача за кредитним договором PB.UAN.139570.1844595, укладеним між ПрАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Агрофірма «Добродій», у якому позивач виступив поручителем за кредитним договором. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2010 року у справі № 2-461 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Агрофірма «Добродій» про стягнення заборгованості та витрат провадження закрито (а.с. 9). Вказаним рішенням суду встановлено, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2007 року по спору між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Агрофірма «Добродій», по ньому видано наказ для виконання і воно виконується: цим рішенням стягнуто з відповідача ТОВ «Агрофірма «Добродій» на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» всі суми заборгованості за невиконання умов вказаного кредитним договором між сторонами з урахуванням процентів і пені. Тобто судом вже розглянуто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, тому провадження у справі підлягає закриттю. Крім того, встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01 жовтня 2007 року в односторонньому порядку розірвав вказаний кредитний договір, про що повідомив відповідачів, а згідно з умовами ст. 559, 653 ЦК України і п. 6.2 кредитного договору сторін порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Таким чином суд вважає, що заявлення вимог до поручителів після розірвання договору і винесення рішення про повне задоволення вимог з основного боржника є безпідставним і не може бути підставою для винесення ще одного рішення суду з тих же підстав, про той же предмет спору і між тими самими сторонами. Потрібно в передбаченому законом порядку вирішити питання про примусове і належне виконання рішення господарського суду. Згідноіз ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наведеного вбачається, що договір поруки, укладений між ПрАТ КБ «Приватбанк» та позивачем [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором PB.UAN.139570.1844595, укладеним між ПрАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Агрофірма «Добродій» є припиненим з 01.10.2007 року. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується в Єдиному реєстрі наявності кредитної історії, формування та ведення якого здійснюється відповідачем 1, в кредитній історії позивача наявна інформація про заборгованість позивача як поручителя за кредитним договором PB.UAN.139570.1844595 від 21.11.2003 року. 25 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» із заявою про видалення всієї інформації з його кредитної історії в розділі «інформація про договори поруки», у зв`язку з відсутністю поточної та простроченої заборгованості за договором поруки та відсутності його згоди на збір, зберігання, використання та поширення своїх персональних даних (а.с. 10). Листом за підписом директора ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» Пшеничного Б.О. № 1333 від 11.12.2017 року позивача повідомлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив інформацію, що позивач є клієнтом банку та надав згоду на передання даних до бюро та коригування за договором PB.UAN.139570.1844595 від 21.11.2003 року проведене не було, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію про відповідність даних у його кредитному звіті (а.с.13). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закону) ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. Отже, відповідальним за надання достовірної інформації щодо наявної за позивачем заборгованості за договором поруки є виключно відповідач 2. Водночас, судом встановлено, що договір поруки, укладений у забезпечення виконання позивальником зобов`язань за договором PB.UAN.139570.1844595 від 21.11.2003 року, є припиненим, що, в свою чергу, виключає наявність будь-яких зобов`язань позивача перед відповідачем 2 за вказаними правочинами, а тому, дії відповідача 2 щодо передання до відповідача 1 відомостей для внесення до кредитної історії позивача інформації про наявність за позивачем заборгованості за кредитним договором PB.UAN.139570.1844595 від 21.11.2003 року є протиправними. У зв`язку з протиправністю дій відповідача 2 щодо передання до відповідача 1 відомостей для внесення до кредитної історії позивача про наявність за ним заборгованості за кредитним договором PB.UAN.139570.1844595 від 21.11.2003 року протиправними також є дії відповідача 1 з внесення таких відомостей до Єдиного реєстру наявності кредитної історії. Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача 1 виключити запис в його кредитній історії в розділі «Поручитель», позивач посилається на те, що не надавав згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за договором поруки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. Так, матеріали справи не містять підтверджень надання згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних за договором поруки та передання такої інформації до Бюро кредитних історій. При цьому, як вбачається з відповіді Голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М. від 16 жовтня 201 року на запит адвоката Левицької С.І. про отримання засвідчених копій кредитного договору та договору поруки, цивільна справа за номером №2-461/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] і ТОВ «Агрофірма» «Добродій» про стягнення заборгованості та витрат знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, згідно інструкції та ухвала по справі зберігається в архіві Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 146). Водночас, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не надано таких доказів, зокрема, копію кредитного договору та договору поруки на спростування доводів позивача про відсутність згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації за договором поруки, хоча це являється безпосереднім обов`язком сторони як кредитора, оскільки оригінали кредитних справ зберігаються саме в банку, в тому числі й щодо наявності згоди позичальника за кредитним договором на використання та поширення його даних. Крім того, як вбачається з відповіді відповідача 2 за адвокатським запитом представника позивача від 16.10.2019 року у наданні копій вказаних договір було відмовлено, у зв`язку з відсутністю на теперішній час у банку належно завіреного дозволу власника [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Добродій» або рішення суду на розкриття такої інформації, тобто відповідач 2 підтвердив відсутність згоди позивача на розголошення інформації щодо договору поруки третім особам. Заперечуючи щодо таких доводів позивача відповідач 2 вказує на укладення між позивачем та Банком договору від 21.05.2004 року б/н та його підписанням позивач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами, а також з тим, що банк може вносити зміни до Умов та Правил банківських послуг та відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт згідно із Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» дає згоду на передачу та отримання банком від/в бюро кредитних історій інформацію про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії, як для укладення договору про надання банківських послуг, так і на період його дії, та факт згоди клієнта підтверджується підписанням заяви. Проте, як вбачається з наданого відповідачем 2 договору від 27.05.2004 б/н (а.с. 51-52), предметом останнього є відкриття Банком позивачу карткового рахунку з встановленням кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн., що вказує на відсутність жодного відношення до спірного договору поруки, а отже, не відноситься до предмету спору. Крім того, позивач не є стороною кредитного договору, отже заборгованість виникла у боржника за кредитним договором, а не у позивача, який є стороною тільки договору поруки, що унеможливлює застосування до нього Умов і Правил надання банківських послуг. Також суд звертає увагу, що надані відповідачем 2 Умови і Правила надання банківських послуг, не містять підпису позивача та останні створені та опубліковані в 2012 році, в той час як договір поруки був укладений між позивачем та банком в 2004 році. При цьому, суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), в частині того, що роздруківка із сайту АТ КБ «Приватбанк» щодо Умов та Правил надання банківських послуг, не може бути належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказане свідчить про безпідставність заперечень відповідача 2 в цій частині. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача 2 щодо передання інформації відносно позивача ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій»; визнання протиправними дії відповідача 1 щодо включення та поширення інформації у кредитній історії щодо позивача стосовно договору поруки; зобов`язання відповідача 1 виключити запис в кредитній історії позивача в розділі «поручитель» в частині граф: «Сума кредиту», «Поточна заборгованість», «Поточна прострочена заборгованість», «Загальна сума заборгованості» є належним чином обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 409 грн. 60 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів в рівних частинах. При цьому, вимоги позивача про покладання на відповідачів солідарного обов`язку з відшкодування понесених позивачем судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Outcome: approved