Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 1995 року по 2005 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO]. У 2005 році шлюб між сторонами було розірвано та відповідач сплачував аліменти на утримання дочки. З 01 вересня 2014 року [PERSON] навчається на денному відділенні Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара на платній основі. Строк закінчення навчання - 30 червня 2018 року. Враховуючи, що [PERSON] навчається на стаціонарній формі навчання, та знаходиться на її утриманні, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до закінчення дитиною навчання - до 30 червня 2018 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила пред'явлену позовну заяву задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що працює на посаді начальника складського господарства технічної служби в ТОВ «АТБ-маркет» та отримує заробітну плату у розмірі 5000,00грн. щомісяця. Може сплачувати вартість навчання дочки в університеті у розмірі 7984,00грн. на рік. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1995 року, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2005 року було розірвано. Від зазначеного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 20 січня 1998 року. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, дитина сторін [PERSON] з 01 вересня 2014 року навчається в Дніпропетровському національному університеті ім. О. Гончара, на другому курсі денної форми навчання хімічного факультету на контрактній основі. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Позивачка несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Доказів того, що відповідач систематично щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дочки в судовому засіданні надано не було. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися. Іншого в судовому засіданні доведено не було. Відповідач працює на посаді начальника складського господарства технічної служби в ТОВ «АТБ-маркет» та отримує заробітну плату у розмірі 5000, 00грн. щомісяця. В судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має мінливий (нестабільний та нерегулярний) заробіток, у зв'язку з чим, підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі немає. Враховуючи встановлені обставини, майновий стан відповідача, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути аліменти на утриманні дитини [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 лютого 2016 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, оскільки відповідач є батьком дитини, працездатний, працює та має регулярний і стабільний заробіток, і зобов'язаний матеріально утримувати дочку. Таку допомогу він має можливість надавати. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Оскільки в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial