Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вони з відповідачкою [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Певний час вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак після народження дитини відповідачка залишила сім`ю. На час звернення з цим позовом малолітній син проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка свої батьківські обов`язки не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток свого сина не піклується, участі у його вихованні та утриманні не приймає. З урахуванням викладеного, [PERSON] просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачка протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку свого сина [PERSON] , [INFO] , та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням сина, не спілкується з дитиною, матеріально не забезпечує, натомість ним створено усі необхідні умови для розвитку та виховання сина. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд не позбавляти її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , пояснила, що останнім часом була позбавлена можливості бачитися з сином, проте вона любить його та бажає приймати активну участь у його житті, розвитку та утриманні. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Позивач створив конфліктну ситуацію та перешкоджає їй бачитися з дитиною. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності, письмовий висновок органу опіки надати суду не вбачається можливим, оскільки відповідачка не зареєстрована та не проживає на території м. Мелітополя та Мелітопольського району. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона працювала в школі в с. Новогородківка, знає сім`ю позивача [PERSON] та його дружину [PERSON] .Вона особисто бачила як жінка забирала сина зі школи, з нею була ще новонароджена дитина. Потім зі слів вчителів вона дізналася, що в період весняних канікул [PERSON] поїхала зі своїм старшим сином на батьківщину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона сусідка позивача [PERSON] . Дружина позивача [PERSON] приходила до неї, купляла молоко, останній раз спілкувалася з відповідачкою на день народження найменшої дитини сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Сторони по справі: позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 22 січня 2019 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є відповідачка [PERSON] , батьком - позивач [PERSON] /а.с.9/. Малолітній [PERSON] проживає разом із батьком в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 01.11.2019, виданої сільською головою Новогородківської сільської ради/а.с.16/. Згідно копії довідки Новгородківського сільського голови Швігл Я.Я. № 656 від 01.11.2019, [PERSON] проживала разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання з липня 2017 року по 29 березня 2018 року. [PERSON] виїхала з території Новогородківської сільської ради; дитина залишилася мешкати з батьком/а.с.17/. Згідно довідки, виданої директором КДНЗ «Веселка» Новогородківської сільської ради № 54 від 01.11.2019, [PERSON] , [INFO] відвідує даний заклад з 21.08.2019. За весь цей період мати [PERSON] участі у вихованні дитини не приймала/а.с.18/. Відповідно до листа Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-24-163 від 18.02.2020, письмовий висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , надати суду не вбачається можливим, оскільки відповідачка не зареєстрована та не проживає на території м. Мелітополя та Мелітопольського району. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільному суду № 753/2025/19 від 06 травня 2020 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. З урахуванням наведеного, твердження позивача про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини; свідомого нехтує своїми обов`язками; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , позивачем [PERSON] не надано. Натомість відповідачка [PERSON] вказує, що останні роки вона була позбавлена можливості бачитися з сином, оскільки являється громадянкою Узбекистану, та тривалий час перебувала за межами України. У неї з позивачем виникають конфлікти з приводу спілкування та вихованню дитини. Проте вона любить сина та бажає приймати активну участь у його житті, розвитку та утриманні. Вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження № 695 від 13.07.2019, [PERSON] народила [INFO] дитину чоловічої статі; мати дитини в зареєстрованому шлюбі на час народження дитини не перебувала. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного заступником начальника служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міськрад ради від 18 липня 2019 року, проведено обстеження за адресою: [ADDRESS] , житло складається з трьохкімнатної квартири, для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, маються ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу, у даній квартирі мешкає відповідачка [PERSON] без реєстрації місця проживання. Відповідно до копій свідоцтв про народження, [PERSON] також є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, не можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Матеріали справи не містять доказів та позивачем не надано в особистих поясненнях того, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також, допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факту, що відповідачка не піклується ні про здоров`я дитини, ні про її фізичний, духовний, моральний розвиток, її навчання; не приймає жодної участі у створенні для дитини належних умов для розвитку її природних здібностей; не проявляє щодо неї турботи; не цікавиться нею; не приймає жодної участі у її житті та що поведінка відповідачки відносно її сина, є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Свідки зазначили лише, що вони знають особисто позивача та відповідачку по справі, та що на протязі тривалого часу [PERSON] не проживає разом з відповідачем та їх спільною дитиною. Натомість, відповідачка надала суду переконливі пояснення та докази, що дійсно останнім часом була позбавлена можливості часто бачитися з сином [PERSON] , [INFO] , проте вона любить його та бажає приймати активну участь у його житті, розвитку та утриманні; батьківськими обов`язками вона не нехтувала, позбавлення батьківських прав для неї є крайнім заходом. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідачки [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed