Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася з позовом до [PERSON] з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання з померлою [PERSON], а також визнання за позивачкою у порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається не те, що зазначена квартира належала у рівних долях на праві власності їй та [PERSON] згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 11.09.2007, виданим відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину цієї квартири. Позивач зазначає, що з 24.11.1977 та на момент відкриття спадщини постійно проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем у зазначеній квартирі, перебувала у шлюбі з її сином, який було розірвано 01.09.1994. Зазначає, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, з якою спільно утримувала квартиру, в якій проживали, купували разом продукти, здійснювали догляд та виховання спільної з сином спадкодавця доньки, ввели спільний бюджет та сплачували житлово-комунальні послуги. Спадкодавець хворіла на онкологічне захворювання та позивач доглядала її до смерті. Син померлої - відповідач [PERSON] з 1990 року та на даний час проживає в Німеччині, спадщини не прийняв, інших спадкоємців за законом немає. Як спадкоємець першої черги, відповідач заяву про видачу йому свідоцтва про спадкування не подавав і строк для подачі такої заяви сплив. Посилаючись на статтю 1297 ЦК України, положеннями якої встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, просить встановити факт спільного проживання з померлою однією сім'єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Відповідач - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у 1990 році виїхав до Німеччини, його мати (спадкодавець) та його колишня дружина (позивач) постійно проживали разом в спільній квартирі. Позивачка здійснювала догляд за його мамою - спадкодавцем. Після смерті мами (спадкодавця) права власності на спадщину на своє ім'я не оформляв з тим, щоб у подальшому спадщина могла перейти до спільної з позивачкою дочки - [PERSON], [INFO]. Під час підготовчого судового засідання ухвалою суду від 21.09.2018 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування копії спадкової справи з Першої київської державної нотаріальної контори, залучено третю особу - Головне територіальне управління юстиції в особі Першої київської державної нотаріальної контори. Задоволено клопотання Позивача про допит в якості свідка сусідки померлої - [PERSON] щодо обставин спільного проживання спадкодавця і Позивача. В судовому засіданні 16.11.2018 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали з викладених у позові обставин, просили встановити факт спільного проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю протягом 5 років до дня відкриття спадщини та визнати в порядку спадкування право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог та підтвердив зазначені у відзиві на позовну заяву наведені ним обставини. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце була повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] загальною площею 45.50 метрів квадратних належить у рівних долях на праві спільної часткової власності [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (спадкодавець), що підтверджується Свідоцтвом на права власності на житло, виданим 11 вересня 2007 року відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації у місті Києві (а.с. 10,11) Син померлої [PERSON] - [PERSON] перебув у шлюбі з [PERSON] з 15.10.1977 по 01.09.1994, що підтверджується відповідно Свідоцтвом про укладання шлюбу, виданим 07.07.1994 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві (а.с 15) та Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 01.09.1994 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві (а.с. 16). Позивач проживала в належній зі спадкодавцем на праві спільної часткової власності квартирі з 24.12.1977, що підтверджується Довідкою від 03.04.2017 № 02/07/02-1003 виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» (а.с 18) та відміткою в паспорті позивачки (а.с. 8). Під час судового розгляду позивачка пояснила, що з 1977 року постійно проживала в одній квартирі з спадкодавцем, у тому числі після розірвання шлюбу з сином спадкодавця, доглядала за [PERSON] до її смерті у зв'язку з її онкологічним захворюванням, вони спільно покупали продукти харчування, вели спільно господарство, утримували квартиру та оплачували житлово-комунальні послуги за її користування, виховували спільну з відповідачем доньку (онуку), фактично між ними склалися взаємні права та обов'язки, з мамою колишнього її чоловіка (свекрухою) вони проживали однією сім'єю. Відповідач під час судового засідання підтвердив, що позивач спільно проживала з його матір'ю - [PERSON] до моменту її смерті в спірній квартирі, позивач доглядала та допомагала його хворій матері, разом з спадкодавцем виховували та утримували їх спільну доньку, яка є онукою спадкодавця. Підтвердив, що вони вели спільне господарство та утримували належну їм квартиру, фактично проживали однією сім'єю. Допитаний під час судового розгляду свідок [PERSON] підтвердила, що позивачка та спадкодавець фактично проживали однією сім'єю, весь час разом з померлою проживали в одній квартирі, спільно покупали продукти, вели спільне господарство, померла хворіла та позивач доглядала за нею, разом були пов'язані спільним побутом та бюджетом, придбавали речі та утримували спільну квартиру, вели спільний спосіб життя, фактично між ними були сімейні стосунки. 08 грудня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1\\2 частину спірної квартири. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] 12.10.2017 Перша Київська державна нотаріальна контора листом за № 9874/02-14 (а.с 19) повідомила Позивача про те, що для отримання свідоцтва на право на спадщину за законом після померлої [PERSON] необхідно надати рішення суду про проживання з померлою однією сім'єю не менше 5 років до дня її смерті. Спір, що розглядається, стосується встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та відносин та реалізації права на спадкування. Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст. 3 СК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік) які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України). За правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Вирішуючи спір щодо встановлення спільного проживання однією сім'єю, суд приходить висновку, що факт проживання однією сім'єю Позивачки та спадкодавця не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини є доведеним, що підтверджується наданими сторонами та дослідженими під час судового розгляду доказами, а також показами свідка. Факт спільного проживання позивача та [PERSON] не заперечував і сам відповідач. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю Позивача та [PERSON] не менше 5 років до дня її смерті 08 грудня 2009 року. Стосовно вимоги про визнання за Позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно що ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом у цьому спорі встановлено факт спільного проживання однією сім'єю Позивача - [PERSON] та померлої - [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO]. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Правилами ч. 1. ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з листа першої Київської державної нотаріальної контори від 12.10.2017 за № 9874/02-14 (а.с. 19) умовою для отримання Позивачем свідоцтва на право на спадщину за законом після померлої [PERSON] є надання ним рішення суду про проживання з померлою однією сім'єю не менше 5 років до дня її смерті. Із зазначеного листа не вбачається відмови нотаріальної контори від видачі свідоцтва на право на спадщину Позивачу, а лише визначені умови, які мають бути виконані (дотримані) Позивачем для реалізації ним права на спадкування. Таким чином, суд приходить до висновку, що право на спадкування Позивачем за законом після померлої [PERSON] не порушено та на час розгляду справи відсутній спір щодо реалізації Позивачем права на спадкування, а тому звернення з позовною вимогою про визнання за Позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], є передчасним. За таких обставин, суд приходить висновку щодо необґрунтованості заявленої вимоги та відмовляє в цій частини позовних вимог. На підставі даного судового рішення позивач не позбавлена можливості оформити спадщину в межах відкритої спадкової справи як спадкоємиця четвертої черги за законом після смерті [PERSON] За правилам статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином судовий збір в сумі 704,80 грн. сплачений за вимогу немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial