Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 45/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] шляхом фактичного вступу у спадщину, оскільки на момент смерті матері була зареєстрована з нею по одній адресі та постійно там проживала. Інші спадкоємці першої черги після [PERSON] відсутні. Проте, на момент смерті [PERSON] , остання не зареєструвала своє право на спадкове майно після своєї матері, а тому нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. З урахуванням викладеного, позивач звернулася до суду і просила суд визнати за нею право власності на 45/200 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.2-4, 129-130). Ухвалою суду від 06 березня 2019 року прийнято справу до розгляду та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, а також витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.16). Ухвалою суду від 04 червня 2019 року провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом зупинено до вирішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства цивільної справи №199/3513/17 (2-о/199/140/19) за заявою [PERSON] , де заінтересовані особи - [PERSON] , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про скасування рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім (а.с.142). Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року відновлено провадження у справі (а.с.162). Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.167). 03 грудня 2019 року справу відкладено у зв`язку із неявкою позивача на 15 січня 2020 року (а.с.170). 15 січня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в матеріали справи надав відзив на позов, в якому зазначив, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки вважає, що належним відповідачем є Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради. Також зазначив, що після смерті [PERSON] він і його сестра [PERSON] отримали спадщину по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем після [PERSON] є її донька [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом фактичного вступу у права спадкування, оскільки на момент смерті матері була прописана з нею (а.с.25-29). Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з прохання слухати справи у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як роз`яснив у п.1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 561 ЦК УРСР та п.112 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (549 ЦК УРСР ). Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, а саме домоволодінням [ADDRESS] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживали у вказаному будинку. Дані обставини встановлені та підтверджуються дослідженою спадковою справою відкритою після [PERSON] , померлої [INFO] , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.80-119). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6,7). [PERSON] прийняла спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління належною матері частиною домоволодіння [ADDRESS] , в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на момент відкриття спадщини була зареєстрована та проживала у вказаному будинку, що визнав і відповідач у наданому відзиві на позов (а.с.8). У зв`язку з необхідністю оформлення права власності на належну частку нерухомого майна, позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, 04.01.2019 державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 45/200 частин домоволодіння [ADDRESS] , після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки остання не оформила своїх спадкових прав після смерті матері [PERSON] . Дані обставини встановлені, а також підтверджуються дослідженою спадковою справою відкритою після [PERSON] , померлої [INFO] , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.39-79). Суд не може погодитися з посиланнями відповідача [PERSON] проте, що він не є належним відповідачем у справі, а саме Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради є належним відповідачем, з огляду на те, що він є спадкоємцем другої черги і після смерті своєї сестри [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про оформлення спадщини після смерті сестри. Крім того, для оформлення своїх спадкових прав після смерті сестри, відповідач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою (а.с.31-32). Підсумовуючи наведене, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи відсутність вимог про розподіл судових витрат, суд вважає, що судові витрати розподілу не підлягають та їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved