Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Адміністрації Президента України про стягнення шкоди. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що відповідачем постійно порушуються права позивача, що проявляється у тероризмі до позивача, жорстокому поводженні до нього. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 3 500 000 доларів США щомісячно з 24 квітня 2007 року по 29 січня 2014 року, всього за 86 місяці, тобто всього 294 000 000 доларів США або у гривневому еквіваленті по курсу на день обміну. До судового сторони не з'явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Враховуючи наведене, а також відсутність заяви позивача щодо розгляду справи у порядку заочного провадження, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін у загальному судовому порядку, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження завданої йому шкоди, спричиненої внаслідок тероризму до позивача, жорстокого поводженні до нього. Окрім того, в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини відповідача та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями відповідача. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Проте, Державна казначейська служба України позивачем не притягнута до участі у справі у якості відповідача. Суд за відсутності заяви позивача позбавлений вирішити питання про притягнення Державної казначейської служби України в якості відповідача, на підставі ст. 33 ЦПК України. При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з безпідставністю пред'явлених позовних вимог про відшкодування шкоди. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed