Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У лютому 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 669-к від 11.069.2015 р. про його звільнення за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ № 669-к від 11.069.2015 р. про його звільнення винесено без врахування наявності у нього тяжкохворої дружини, відсутності на робочому місці з поважних причин не більше півтори години, а тому вважає стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. таким, що передбачено 237-1 КЗпП України. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 11.05.2015 р. комісією у складі завідуючого відділу кадрів Українець О.М., сторожа Голованьова В.В. , сторожа Сліпченко І.В. , за результатом перевірки працівників ННЦ «ІМЕСГ» на робочому місці у робочий час, складено акт № 66-к про відсутність на робочому місці 11.05.2015 р. з 10 год. до 16 год. сторожа [PERSON] (а.с. 44 т. 1). 11.05.2015 р. [PERSON] надав пояснення, за якими 11.05.2015 р. він прийняв пост о 08 год., а потім відлучився в зв`язку із погіршенням самопочуття його дружини, яка сьомий рік перебуває на систематичному гемодіалізі у Васильківській ЦРЛ, викликав лікаря. Тому був відсутній протягом півтори години (а.с. 45 т. 1). 14.05.2015 р. голові профспілкової організації ННЦ «ІМЕСГ» Василенку М.О. звернуто подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за вчинення прогулу без поважних причин (а.с. 50 т. 1). 18.05.2015 р. директору ННЦ «ІМЕСГ» подано колективне прохання про звільнення з посади сторожа [PERSON] , з яким колектив не бажає працювати (а.с. 52 т. 1). 19.05.2015 р. засіданням співробітників відділу охорони праці, пожежної безпеки та охорони ННЦ «ІМЕСГ» вирішено винести питання відносно [PERSON] на розсуд профспілкового комітету, що підтверджується протоколом засідання від 19.05.2015 р. (а.с. 46 т. 1). З огляду інформації про факт порушення трудової дисципліни сторожем [PERSON] , адресованої 24.05.2015 р. профспілковому комітету ННЦ «ІМЕСГ», комісією створеною розпорядженням ННЦ «ІМЕСГ» № 15 від 18.05.2015 р. встановлено факт відсутності 11.05.2015 р. на робочому місці сторожа [PERSON] в період з 10 год. до 16 год., без попередження начальника підрозділу, з причин дворазового виклику швидкої допомоги додому до хворої дружини. Вирішено за порушення трудової дисципліни оголосити [PERSON] догану (а.с. 47 т. 1). 10.06.2015 р., згідно витягу з протоколу № 17 засідання профкому ННЦ «ІМЕСГ», за результатом розгляду подання адміністрації на звільнення згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, вирішено підтримати рішення комісії, яка створена на підставі розпорядження № 15 від 18.05.2015 р. При цьому зазначили, що лише зафіксована відповідно до чинного законодавства (п. 4 ст. 40 КЗпП України) відсутність на роботі більше 3 год. є підставою для звільнення (а.с. 51 т. 1). 11.06.2015 р. Наказом № 66-К [PERSON] , сторожа, звільнено з 10.06.2015 р. за прогул без поважних причини, п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6 т. 1). Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, тому суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття З ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами». Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових професійних якостей. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Згідно додатку до акту огляду МСЕК № 352032 серії КИО-І, дата огляду 31.07.2009, [PERSON] є інвалідом першої групи довічно з причини загального захворювання. Потребує постійного стороннього догляду (а.с. 8 т. 1). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів поважності причин відсутності позивача на роботі 11.05.2021 р., на які він посилається у поясненнях. Так, довідка № 584 про те, що [PERSON] за станом здоров`я потребує стороннього догляду, проведення сеансів гемодіалізу 3 рази на тиждень, видана головою ЛКК Денисенко В.М. та членом ЛКК Сабадаш 27.05.2015 р.; довідка № 1272 про те, що [PERSON] перебуває на лікування у відділенні гемодіалізу Васильківської ЦРЛ, видана 27.11.2015 р. (а.с. 9 т. 1); довідка № 1228 про те, що [PERSON] за станом здоров`я потребує придбання інвалідного крісла-коляски, сидіння для душу, видана 20.10.2017 р/ (а.с. 10 т. 1). Лист Центральної районної лікарні Васильківської РДА Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 413-ел від 20.06.2018 р., адресований адвокату [PERSON] , судом не досліджується як неналежний та недопустимий доказ. Свідок [PERSON] суду показав, що його мати [PERSON] хворіла з 2009 р., потребувала гемодіалізу тричі на тиждень. Піклувався про неї та відвозив її до лікарні позивач, оскільки сам він цього робити не міг, так як перебував з хворою дружиною і тещею та відвідував матір раз на місяць. Свідок [PERSON] суду показав, що позивач був його підлеглим на роботі. Графік роботи - з 08.00 год. до 20.00 год. щоденно, з яким всі були ознайомлені. Помічником в телефонному режимі йому було повідомлено, що позивач не вийшов на роботу та не повідомив його особисто. В їх відділі було створено комісію з даного випадку. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору не аргументовано достатньо добре та не містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, а тому розірвання трудового договору з позивачем не є порушенням його законних прав, що виключає правову підставу для стягнення з відповідач на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, у тому ж числі, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 та ч. 2ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25125,00 грн., що підтверджується договорами про надання правової допомоги, актами наданих послуг та платіжним дорученням що них (а.с. 3-35 т. 2).

Outcome: approved