Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що з 2011 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим з 2016 року сторони припинили шлюбні відносини. Указувала, що відповідач про спільну дитину не піклується, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року постановлено стягувати з відповідача аліменти на дитину у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, яке відповідач не виконує, аліменти на дитину не сплачує, у зв`язку з чим станом на 01.11.2020 у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 51 132 грн. Зазначила, що на теперішній час дитина проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відповідно до ст. 164 СК України, вважає, що наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2021 року матеріали позовної заяви направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального провадження, витребувано від Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 02 липня 2021 року до суду від представника Служби у справах дітей Одеської міської ради - Нікандрової Ю. Ю. надійшла заява про розгляд справи без особистої участі представника, у поданій заяві остання просила ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини. 12 липня 2021 року до суду від Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в особі голови Кондратюка С. А. надійшла заява про розгляд справи без особистої участі представника органу опіки та піклування, у заяві останній просив ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини. До указаної заяви додано висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] від 01.07.2021 № 01-05-3/185вх. 26 серпня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких він на спростування наведених у позовній заяві тверджень зазначив, що позивач недбало ставиться до виконання нею батьківських обов`язків щодо їх спільної малолітньої доньки, про що свідчить факт отруєння дитини, указував, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та маніпулює ним. До письмових пояснень долучив розписки на підтвердження надання ним коштів на утримання спільної дитини та виписку з історії хвороби. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та показання свідка, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 13 липня 2013 року. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року у справі № 523/12777/18 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр В. Г. від 19.06.2019 (ВП № 59376237) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 523/12777/18, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 15.03.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину. Відповідно до довідки державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Кобилко В. С. від 29.10.2020, у [PERSON] станом на 01.10.2020 наявна заборгованість зі сплати аліментів на суму 48 652,33 грн за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року. Із характеристики № 336 від 09.11.2018 вихованки Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 121 Одеської міської ради Одеської області [PERSON] слідує, що остання відвідула Одеський ДНЗ № 121, куди її приводить та забирає мама [PERSON] або дідусь [PERSON] , дитина відвідує указаний навчальний заклад з серпня 2017 року. Дитина завжди охайно та чисто одягнена, має веселий настрій, вільно спілкується з однолітками та дорослими. За харчування сплачує мама [PERSON] завжди вчасно, заборгованості не має. Мати завжди цікавиться чим займалася її дитина протягом дня в садочку. Виявляє цікавість до консультацій та рекомендацій вихователів в куточку для батьків, а також регулярно відвідує батьківські збори та бере активну участь у благоустрою дитячого садочку. Вихованням дівчинки займається мама, батько не бере участі у вихованні та не цікавиться чим займається дитина у дитячому садочку. В садочку він з`являється. Згідно з характеристикою учениці 2-А класу Одеської спеціалізованої школи № 17 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області [PERSON] , остання проживає за адресою [ADDRESS] , вчиться у другому класі Одеської СШ № 17. До першого класу дитина прийшла слабо підготовлена, але її працелюбність і мамина наполегливість дали свої результати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 липня 2021 року № 01-05-3/185вх., позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] є недоцільним. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, у судовому засіданні надала показання, що [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання доньки - [PERSON] , намагається брати участь у її вихованні та забезпечувати її для цього усім необхідним, а [PERSON] , у свою чергу, чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Предметом спору у даній справі є позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, 58), яку у цій справі було висловлено відповідачем у підготовчому судовому засіданні. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як на підтвердження факту ухилення [PERSON] від участі у вихованні доньки [PERSON] позивач посилалася зокрема на те, що відповідач має значний розмір заборгованості зі сплати аліментів. Разом з тим суд зазначає, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17). Аналогічний висновок також міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц. Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 липня 2021 року № 01-05-3/185вх., слідує, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] . Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав характеристики з навчальних закладів, оскільки за наявності неприязних стосунків між сторонами батько міг не з`являтися в зазначені заклади для недопущення конфліктів у присутності дитини. Суд зазначає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Позивач не обґрунтувала та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за нею.

Outcome: dismissed