Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У лютому 2017 року до суду звернулося Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України з позовом до [PERSON] про відшкодування переплати пенсії. [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці та отримував пенсію по втраті годувальника з 01 вересня 2012 року по 31 січня 2016 року, згідно поданої ним заяви від 30 серпня 2012 року. При перевірці, здійсненої управлінням за даними персоніфікації обліку, було виявлено, що відповідач працював на приватному виробничо-господарському підприємстві «Автотранс» з 29 травня по 04 вересня 2015 року, але про це не повідомив, внаслідок чого виникла переплата пенсії в сумі 1257,85 грн. Отже, [PERSON] не вважався непрацюючим пенсіонером і не мав права отримувати сум індексації пенсії. Позивач, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві, просив стягнути з [PERSON] переплату пенсії в сумі 1257,85 грн. Представник позивача Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в судове засідання не прибув, адміністрація якого просила розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час, місце слухання справи належним чином був повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці та отримував пенсію по втраті годувальника з 01 вересня 2012 року по 31 січня 2016 року, згідно поданої ним заяви від 30 серпня 2012 року. У своїй заяві [PERSON] зазначив, що на момент звернення до Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці не має постійного або тимчасового заробітку. При перевірці Кременчуцьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України за даними персоніфікації обліку, було виявлено, що відповідач [PERSON] працював на приватному виробничо-господарському підприємстві «Автотранс» з 29 травня по 04 вересня 2015 року, але про це не повідомив, внаслідок чого виникла переплата пенсії в сумі 1257,85 грн. 30 серпня 2012 року відповідач [PERSON] підписав письмове зобов'язання повідомити управління в разі працевлаштування, чого ним не було здійснено. 31 березня 2016 року за вихідним №5966/03-14, [PERSON] було направлено претензію про необхідність сплатити переплату пенсії, проте зазначена претензія залишена відповідачем без реагування. Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,пенсія-щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Згідно абз.2 п.2 ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сімї вважаються: діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Відповідно до положень ч.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у звязку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону. Згідно ч.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії. Згідно із ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Статтею 1166 ЦК України визначаються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, так зокрема частиною першою вказаної статті передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідач не подав до суду належних і допустимих доказів на спростування позову. Встановлені в справі обставини дозволяють суду зробити висновок, що відповідач [PERSON] свідомо не повідомив орган, який призначав пенсію про обставини, що стали б підставою для припинення її виплати, а саме про працевлаштування у приватному виробничо-господарському підприємстві «Автотранс» з 29 травня по 04 вересня 2015 року, тому суд вважає встановленим факт недобросовісності набувача, та враховуючи розрахунок наданий позивачем, вважає що позовні вимоги КО УПФУ підлягають задоволенню та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума переплати пенсійних виплат у розмірі 1257,85 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову на підставі положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved