Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути зі [PERSON] на її користь суму позики у розмірі 90\~581,25 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 07 грудня 2017 року нею було надано в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 72\~612,00 грн. Зазначені грошові кошти були отримані [PERSON] на підставі розписки від 07 грудня 2017 року, написаної та підписаної власноручно відповідачем. Однак, починаючи з дня отримання позики відповідачем не було погашено жодної частини отриманої суми, більше того, останній ухиляється від повернення грошових коштів до цього часу. Отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі або поставити товар в повному обсязі в строк до 22 грудня 2017 року. У граничний строк сплати, грошові кошти не були повернуті. Відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, у зв`язку з чим вважає, що відповідачем порушені права позивача. Оскільки відповідачем не сплачені грошові кошти за укладеним договором, тобто не виконано зобов`язання у встановлений строк, а позивачем передбачено нарахування процентів за користування грошовими коштами, що є предметом договору, тому відповідач повинен сплатити на користь позивача основну заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також суму нарахованих процентів. За розрахунками позивача за період з 22 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року загальна сума інфляційних нарахувань становить 11\~743,50 грн. Крім того, за розрахунками позивача за період з 22 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року 3% річних складають 6\~225,75 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму позики у загальному розмірі 90\~581,25 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 грудня 2017 року [PERSON] \~надала у\~позику відповідачу\~ [PERSON] грошові\~кошти у\~розмірі 72\~612,00\~грн.,\~що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 07 грудня 2017 року (а.с. 13). Згідно вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу борг у повному обсязі або поставити товар в повному обсязі у строк до 22 грудня 2017 року. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є беззаперечним доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконала у повному обсязі, тобто передала відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача [PERSON] , в якій зазначено, що грошові кошти отримані ним в повному обсязі до підписання даної розписки. В свою чергу, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики та не поставив товар в обумовлений у договорі строк. Таким чином судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 72\~612,00 грн. Позивач зазначив, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішила скористатись правом вимоги та у листопаді 2020 року звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 72\~612,00\~грн. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 22 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року у розмірі 6\~225,75 грн. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 07 грудня 2017 року становить 72\~612,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 22 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року. Однак суд зазначає, що три відсотки річних у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню після спливу строку виконання основного зобов`язання. Оскільки сторони досягли згоди щодо строку повернення позики, а саме до 22 грудня 2017 року, тому три відсотки річних підлягають стягненню з наступного дня після прострочення, тобто з 23 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року, тобто в межах заявлених [PERSON] позовних вимог. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 23 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року складають 6\~219,78 грн. (72\~612,00 грн. х 3% х 1043 дні прострочення / 365 = 6\~219,78 грн.). За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 23 грудня 2017 року по 30 жовтня 2020 року у розмірі 6\~219,78 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Загальний індекс інфляції за період з 23\~грудня 2017\~року по\~30\~жовтня 2020\~року (тобто в межах заявлених позовних вимог) складає 116,64%. Таким чином, сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 23\~грудня 2017\~року по\~30\~жовтня 2020\~року становить\~((72\~612,00\~грн. * 116,64% / 100%) 72\~612,00 грн. = 12\~082,64 грн. Але, оскільки позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 11\~743,50 грн., враховуючи, що відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до переконливого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості саме у розмірі 11\~743,50 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що зі [PERSON] на\~користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 07 грудня 2017 року у розмірі 90\~575,28 грн., яка складається з: основної суми боргу 72\~612,00 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу 6\~219,78 грн., інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості - 11\~743,50 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 90\~575,28 грн., тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 905,75 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial