Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним іпотечний договір № 103, укладений 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON]; - визнати недійсним пункт 5.9. Іпотечного договору № 103, укладений 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON]; - судові витрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач\~зазначила,\~що 14\~лютого 2007\~року між\~Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку Укрсоцбанк»,\~правонаступником якого\~є Акціонерне\~товариство \~«Укрсоцбанк» та\~[PERSON] укладений\~договір №\~07.1/43-7\~про надання\~відновлювальної кредитної\~лінії.\~14\~лютого 2007\~року між\~відповідачами укладено\~іпотечний договір\~№ 103,\~посвідчений нотаріусом\~[PERSON]\~ Відповідно до умов договору, [PERSON] передав в іпотеку банку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення іпотекодавцем зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14.02.2007 року, укладеного між Відповідачами нерухоме майно (квартиру), в житловому будинку А-10, квартира 58 (пятдесят вісім), яка складається із: 1 - коридор, 2, 3 - житлові, 4 - кухня, 5 - санвузол, І - лоджія, загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 32,7 кв. м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Робоча, будинок 20. При укладанні договору, [PERSON] надав Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» копію свідоцтва про шлюб та копію свого паспорту, де також малися відповідні відомості про перебування [PERSON] у шлюбі. Однак, ані на час укладання договору, ані до теперішнього часу згоди на укладання зазначеного Договору позивач не давала. Крім того, укладаючи договір, відповідачі включили до Договору наступну умову: п.5.9. у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. цього Договору «застереження про задоволення вимог кредиторів», цей Договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим Договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ». Але, п.4.6.3 у Договорі відсутній. Таким чином, сторони не погодили істотні умови при укладанні даного пункту Договору. На час укладання Договору, та до теперішнього часу згоди на включення зазначеного застереження до Договору іпотеки, та на укладання безпосередньо іпотечного договору, позивач не давала, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Судом вірно визначено найменування відповідача - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та третьої особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, визнав їх в повному обсязі, зазначивши, що його дружина згоди на укладання іпотечного договору, не надавала. Представник відповідача [PERSON] товариства «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, так як позивач надала згоду на укладення іпотечного договору, що було засвідчено нотаріусом. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7, відповідно до якого кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання 99000 доларів США. Кредит надається позичальнику з встановленням іпотеки (т.1, арк.с.22-27, 121-126). 11 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним [PERSON] товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №2 до Договору про надання Відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14.02.2007 року. [PERSON] надала письмову згоду на укладення договору про внесення змін (т.1, арк.с.150-155). 11 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним [PERSON] товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №07.1/43-7 від 14.02.2007 року. [PERSON] надала письмову згоду на укладення договору про внесення змін (т.1, арк.с.156-157). 14 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №103, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення іпотекодавцем зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14.02.2014 року, нерухоме майно: квартиру в житловому будинку А 10[ADDRESS], що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 20. Відповідно до п.5.9. Іпотечного договору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. Договору, цей Договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ (т.1, арк.с.6-12, 110-116). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], частка власності 1/1. На підставі іпотечного договору ВЕЕ 400497-400400 від 14.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] накладено обтяження заборона на нерухоме майно (т.1, арк.с.35-36). Відповідно до [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (т.1, арк.с.127). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру[ADDRESS], розташованої по вул. Робочій за № 20 належить [PERSON] на праві приватної власності (т.1, арк.с.129, 130). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу IV КИ № 298752 07 вересня 1990 року (т.1, арк.с.13, 133). Як вбачається з письмової заяви [PERSON], засвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], від 14 лютого 2007 року [PERSON] надала згоду, щоб її чоловік [PERSON] одержав кредит в ДОФ АКБ «Укрсоцбанк», і передав в заставу майнові права на квартиру [ADDRESS]. Нерухомість, яка вказана та буде предметом застави (іпотеки), придбана на імя [PERSON] шляхом купівлі продажу, та є спільною власністю. Отже, [PERSON] надала згоду на укладення договору застави вказаної нерухомості на умовах та за розсудом [PERSON] Наслідки, які можуть мати місце в разі невиконання (неналежного виконання) зобовязань за кредитним договором, за договором іпотеки, або порушень умов цих договорів, нотаріусом розяснено (т.1, арк.с.36, 134). Поняття, зміст права власності та його здійснення, закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до\~ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно ст.\~60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідності до\~статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3\~ст. 65 СК України\~передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з\~\~подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Відповідно до ч. 2\~ст. 6 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час укладання спірного правочину, майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Згідно п. 4.2. Глави 1 Розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ Країни від 22.02.2012 №296/5,\~при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи підтверджено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] при посвідченні іпотечного договору\~№103 від 14 січня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було дотримано Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також підтверджено, що [PERSON] 14 лютого 2007 року надала письмову заяву, яка була посвідчена нотаріально, про згоду на укладення договору іпотеки. При цьому, посилання представника позивача, а також відповідача [PERSON] про те, що позивачу не було відомо про укладення іпотечного договору, про те, що згоди на його укладання вона не надавала, а підпис у заяві їй не належить, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не обґрунтовані позивачем та її представником належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України. Визнання позову відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, та врахування ч.1 ст.82 ЦПК України, як однієї з підстав звільнення від доказування, про те, що позивачу не було відомо про укладення іпотечного договору, про те, що згоди на його укладання вона не надавала, та підпис у заяві їй не належить, суд не визнає обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки має обґрунтований сумнів щодо добровільності їх визнання відповідачем [PERSON], а також критичного ставлення до визнання зазначених обставин відповідачем, оскільки останній маю свою заінтересованість в результаті розгляду справи судом. Розглядаючи позовну вимогу про визнання недійсним пункту 5.9. Іпотечного договору №103, укладеного 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON], суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, так як позивачем на підтвердження даної вимоги, не надано доказів, та не наведено підстав, передбачених Законом, відповідно до яких окремий пункт іпотечного договору підлягає визнанню недійсним. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача - [PERSON] товариства «Укрсоцбанк» було зазначено, що у пункті 5.9. Іпотечного договору № 103 допущена технічна помилка при зазначенні у даному пункті посилання на п. 4.6.3. Договору. Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим остання не виконала вимоги Закону. При цьому, суд зауважує, що саме по собі визнання відповідачем [PERSON] заявлених позовних вимог не є підставою для задоволення позовної заяви, так як позивачем не доведено факт порушення її прав з боку відповідачів. Інші посилання представника позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно вимог ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Встановлено, що згідно ухвали Красногвардійського районного\~суду м.Дніпропетровська\~від 21\~лютого 2018\~року,\~яка змінена\~постановою апеляційного\~суду Дніпропетровської\~області від\~22\~травня 2018\~року,\~були застосовані заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] товариства «Укрсоцбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, відповідно до якої, накладено заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Таким чином, у звязку з ухваленням рішення про повну відмову у задоволенні позову, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову по цивільній справі необхідно скасувати, що повністю узгоджуються з положеннями ч.9 ст.158 ЦПК України. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed