Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 393-П/02Ц від 03.09.2002 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36,00% на рік. Зобовязання за договором було забезпечено договором поруки, укладеним між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» від 20.10.2010 року. Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 28.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 28937,44 грн., а саме: 1953,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 26983,99 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18937,44 грн., судові витрати по справі, витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10000 грн. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 393-П/02Ц від 03.09.2002 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36,00% на рік з кінцевим терміном повернення 03.09.2003 року. Зобовязання за договором № 393-П/02Ц від 03.09.2002 року було забезпечено договором поруки, укладеним між банком та ПАТ «Акцент-Банк» від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 28.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 28937,44 грн., а саме: 1953,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 26983,99 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № 393-П/02Ц від 03.09.2002 року закінчився 03.09.2003 року, позовна давність за даним договором сплинула 03.09.2006 року. Позивач звернувся з позовом до суду 10.02.2014 року. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed