Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просила суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у загальній сумі 30 000 грн. 00 коп. та стягнути з [PERSON] моральну шкоду у сумі 30 000 грн. 00 коп., звільнити від сплати судового збору у зв'язку із інвалідністю. У січні 2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла заява від позивача про уточнення позовних вимог, в якій остання просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду у загальній сумі 74 143 грн. 99 коп. завдану ушкодженням здоров'я та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду у сумі 90 000 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що 13 вересня 2015 року у м. Києві водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] власником якого є [PERSON], рухаючись заднім ходом по тротуару, здійснив наїзд на позивача [PERSON]. В результаті чого, позивачу завдано тілесні ушкодження у вигляді посттравматичних гематом обох гомілок і забоїв різних частин тіла, одразу після наїзду позивача було доставлено до лікарні № 5 зі скаргами на запаморочення свідомості, прискорене серцебиття, нестачу повітря, болеві відчуття у правій руці, хребетній ділянці. Позивачу було встановлено діагноз забій правої руки,правого колінного суглоба і поперечної ділянки спини, хребта. Окрім цього, позивачу завдано моральних страждань неправомірними діями відповідачів, що виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження здоров'я, фактичного нервового перевантаження та погіршення емоційного стану, порушення звичного способу життя, з урахуванням наведеного, позивач просить задовольнити позов у зазначений нею спосіб. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, повністю підтримала позовні вимоги з урахуванням уточнень до позову та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України ( а.с. 125). У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 13 вересня 2015 року у м. Києві водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] власником якого є [PERSON], рухаючись заднім ходом по тротуару, здійснив наїзд на позивача [PERSON], в результаті чого, позивачу завдано тілесні ушкодження у вигляді посттравматичних гематом обох гомілок і забоїв різних частин тіла, одразу після наїзду позивача було доставлено до Київської міської клінічної лікарні № 5 зі скаргами на запаморочення свідомості, прискорене серцебиття, нестачу повітря, болеві відчуття у правій руці, хребетній ділянці. Позивачу було встановлено діагноз забій правої руки, правого колінного суглоба і поперечної ділянки спини, хребта. Внаслідок отриманих травм, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 5, що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого ( а.с. 64). 15 вересня 2015 року за заявою [PERSON] про скоєння наїзду на [PERSON], внесено відомості Печерським управлінням поліції м. Києва за ч. 1 ст. 125 КК України до Єдиного реєстру досудових рішень, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 120151000600005973. Судом також встановлено, що вказаний автомобіль на час наїзду був зареєстрованим, згідно реєстраційної картки ТЗ на [PERSON] (а.с. 59). З висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 199ат від 18.03.2016, вбачається, що водій автомобіля «Mercedes-Bens GL35Q» [PERSON], визнаний винним у здійсненні наїзду. Також встановлено, що в ситуації, яка склалась на дорозі перед наїздом, водій автомобіля «Mercedes-Bens GL35Q» повинен був керуватись вимогами пункту 10.9 ПДР України та мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода [PERSON] відповідно вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України (а.с.55-58). Позивачем [PERSON] зазначено, що з моменту скоєння наїзду та на момент подання позову до суду, остання змушена витрачати гроші на лікування хвороб, які виникли, внаслідок наїзду ( а.с. 84-103) Крім того, позивачу завдано моральних страждань неправомірними діями відповідачів, що виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження здоров'я, фактичного нервового перевантаження та погіршення емоційного стану, порушення звичного способу життя. Також позивачем зазначено, що внаслідок наїзду у неї викликало фобію і страх перед іншими транспортними засобами, що призвело до того, що позивач не може вільно пересуватись по вулиці, оскільки боїться повторного наїзду, що все більше погіршує її нервові переживання. До дня звернення позивача до суду матеріальну шкоду та моральну шкоду, відповідачами не відшкодовано. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказані положення закріплюються і в п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013, з якого вбачається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За вказаних обставин позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 74 143 грн. 99 коп., суд вважає доведеним, а тому в цій частині підлягає задоволенню. Також, суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свої позовній вимоги в цій частині [PERSON] вказує, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральних страждань, що виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження здоров'я, фактичного нервового перевантаження та погіршення емоційного стану, порушення звичного способу життя. Відповідно до ч. 1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження доводів проте, що відповідачем вживалися всі необхідні заходи щодо забезпечення відшкодування позивачу шкоди, а також факту відшкодування позивачу шкоди відповідачем не надано. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є обгрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1409 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved