Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про повернення авансового платежу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами був укладений попередній договір б/н від 20.09.2019. Відповідно до предмету вищезазначеного попереднього договору сторони мали намір в майбутньому у строк до 01.11.209 укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На виконання свої намірів [PERSON] сплатив авансовий платіж у сумі 3 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.09.2019 за № 67691207075023953025 та передав авансовий платіж у сумі 49 220,00 грн., що є еквівалентом 2000 дол. США [PERSON] , що підтверджується розпискою від 20.09.2019. Проте, в порушення умов попереднього договору, основні договори купівлі-продажу нерухомого майна так і не були укладені. На пропозицію позивача повернути сплачений авансовий платіж, відповідач відмовив, мотивувавши своє рішення тим, що він поніс додаткові витрати з реклами оголошення об`єкту продажу та видатки на співпрацю з ріелторами, тому останній не може повернути грошові кошти. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму авансового платежу за попереднім договором в розмірі 52 220 грн. 00 коп., судові витрати стягнути з відповідача. 05.03.2020 ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі. 03.06.2020 відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву за вх. № 18976, відповідно до якого зазначив, що 29.08.2019 він подав оголошення про продаж власного будинку із земельною ділянкою, розташованих за адресою: [ADDRESS] . В той же день на огляд вищезазначеного нерухомого майна приїхав позивач. [PERSON] повідомив, що бажає придбати дане нерухоме майно та попросив призупинити продаж будинку іншим особам. Для підтвердження власних намірів, [PERSON] зобов`язався до 31.08.2019 сплатити на рахунок відповідача 6 000 грн. Проте, грошові кошти у розмірі 3 000 були перераховані позивачем лише 03.09.2019. 20.09.2019 між сторонами був укладений договір про наміри, відповідно до п.п. 1, 2 якого зазначено, що сторони мають наміри в майбутньому в термін, обумовлений п. 12 договору, тобто до 01.11.2019, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] зобов`язується продати, а [PERSON] купити земельну ділянку, кадастровий номер 3222481201:01:001:5135, загальною площею 0,0501 га, та будинок [ADDRESS] , загальною площею 150 м2, що були приватною власністю відповідача, за 1 845 750 грн., що становило 75 000 дол. США. Пунктом 4 вищезазначеного договору сторони узгодили, що до підписання договору, з метою підтвердження та забезпечення реалізації своїх намірів і зобов`язань щодо купівлі будинку, а також для підтвердження своєї платоспроможності, позивач передав, а відповідач по справі отримав суму авансового платежу в розмірі 49 220 грн. У п. 6 вищезазначеного договору, сторони дійшли згоди, що позивач повністю згодний і підтверджує, що він передав [PERSON] авансовий платіж і при невиконанні своїх зобов`язань за цим договором, авансовий платіж не підлягає поверненню позивачу. 20.09.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок оплати за земельну ділянку і будинок 49 220 грн. та надав позивачу розписку про одержання даних коштів. 01.11.2019 в узгоджений сторонами час відповідач прибув до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Нікітенко В.В. за адресою розташування нотаріуса у [ADDRESS] для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, проте [PERSON] безпричинно не прибув до нотаріуса, тим самим не виконавши умови договору про наміри сторін. Відповідач зазначив, що договір про наміри сторін від 20.09.2019 є чинним, він не суперечить законодавству України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом. Сторони договору не заявили бажання нотаріально посвідчити підписаний договір про наміри, а отже відсутнє волевиявлення сторін надати такому договору про наміри сили попереднього договору, і тому на підставі ч. 4 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підписаний сторонами договір не вважається попереднім договором. Враховуючи, що вищезазначений договір не є ані попереднім договором, ані основним договором, останній не підлягав нотаріальному посвідченню . У договорі про наміри сторін позивач взяв на себе зобов`язання які не виконав, а тому позивач має нести відповідальність, передбачену договором про наміри сторін, зокрема, що авансовий платіж не підлягає поверненню позивачу у випадку не укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна з його вини. [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 10.06.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 31.07.2020 позивач подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання 21.09.2020 в судове засідання не з`явився. Відповідач та його представник в судове засідання 21.09.2020 не з`явилися. В поданому відзиві на позовну заяву, зазначив, що проти позову заперечує та просив відмовити в задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 20.09.2019 між [PERSON] , як стороною-2 та [PERSON] , як стороною-1, був укладений договір про намір, № б/н. Відповідно до п.1 вищезазначеного договору, сторони мали наміри в майбутньому в термін, обумовлений п. 12 договору, тобто до 01.11.2019, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу, за яким сторона-1 зобов`язується продати, а сторона-2 купити земельну ділянку (кадастровий номер 3222481201:01:001:5135), загальною площею 0,0501 га, з домоволодінням (далі - об`єкт нерухомості), розташованим за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 150 м2, в тому числі житловою площею 53,30 м2, кадастровий номер 3222481201:01:001:5135 (далі - нерухомість, що продається), що належали стороні-1 на праві приватної власності. Згідно п. 2 договору про наміри сторін, продаж об`єкта нерухомості та нерухомості, що продається буде здійснена за 1 845 750 грн., що є еквівалентом за курсом Національного банку України за 100 дол. США - 2 461 грн., станом на 20.09.2019, складає 75 000 дол. США. Відповідно до п. 4 договору про наміри сторін, до підписання договору, з метою підтвердження і забезпечення реалізації своїх намірів і зобов`язань у відношенні купівлі нерухомості (п. 1 даного договору), а також для підтвердження своєї платоспроможності, сторона-2 передала, а сторона-1 отримала суму авансового платежу в розмірі 49 220 грн. 00 коп., що є еквівалентом за курсом Національного банку України за 100 дол. США - 2 461 грн., станом на 20.09.2019 складає 2 000 дол. США. При укладанні основного договору купівлі-продажу сума авансового платежу зараховується в суму оплати об`єкта нерухомості, вказаної в п. 2 даного договору. На підтвердження отримання даної суми сторона-1 видає розписку про отримання вказаної суми стороні-2, в день оформлення договору купівлі-продажу, розписка підлягає поверненню стороні-1 і даний договір підлягає знищенню в присутності сторін. Пунктом 5 вищезазначеного договору зазначено, що шляхом підписання даного договору, сторона-1 повністю згідна і підтверджує, що вона отримала від сторони-2 авансовий платіж і при невиконанні своїх зобов`язань за даним договором, не укладання договору по вині сторона-1, сторона-1 зобов`язується повернути стороні-2 протягом трьох банківських днів від дати, встановленої п. 10 договору, суму отриманого авансового платежу, а також штраф в розмірі суми, вказаної в п. 4 даного договору. Згідно п. 6 договору про наміри сторін, сторона-2 повністю згідна і підтверджує, що вона передала стороні-1 авансовий платіж і при невиконанні своїх зобов`язань за даним договором, авансовий платіж не підлягає поверненню стороні-2. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, на виконання свої намірів [PERSON] сплатив кошти у сумі 3 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.09.2019 за № 67691207075023953025 та передав грошові кошти у сумі 49 220,00 грн., що є еквівалентом 2000 дол. США [PERSON] , що підтверджується розпискою від 20.09.2019. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 546-547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі, визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу. Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Враховуючи, що сторони не надали доказів наявності їх волевиявлення, щодо надання договору про наміри сторін від 20.09.2019 сили попереднього договору, то останній і не може розцінюватись судом як попередній договір. І оскільки письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання договору купівлі-продажу у вигляді завдатку, попереднього договору та самого договору купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, а саме ст. 657 Цивільного кодексу України - нотаріально посвідчені в письмовій формі між сторонами укладено не було, то сплачені [PERSON] кошти в сумі 52 200 грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Вищезазначене твердження відповідає правовій позиції, викладена в постанові Верховного Суду по цивільній справі № 509/4315/16-ц від 21 листопада 2018 року, яку відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки, передані позивачем кошти відповідачу [PERSON] є авансом, про що також зазначено у договорі про наміри сторін, одна сторона правочину відмовилися від майбутнього укладення договору відчуження нерухомого майна, однак особа, що отримала грошову суму по даний час не повернула безпідставно отримане, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо стягнення судових витрат у розмірі 20 000 грн. за надання правової допомоги, суд не вбачає підстав для задоволення. Також суд звертає увагу позивача, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем наданий договір від 20.09.2019 року та приблизний перелік затрат на оформлення та перечень необхідних документів для сторін, однак дані докази є не читабельні. Квитанція про оплату даних послуг в матеріалах справи відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 570, 635 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved