Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У лютому 2021 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 20 серпня 2018 року між [PERSON] та нею та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що 20 серпня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , за яким продавець передала у власність майно, а покупець прийняла майно та сплатила за нього обґрунтовану грошову суму. Також, відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов`язується надати всі документи на її частину житлового будинку та звернутись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору до 31 грудня 2019 року. Пунктом 2.1 договору передбачено, що продаж 1/4 частини житлового будинку вчиняється за 5 000 доларів США, які отримані продавцем від покупця в повному обсязі. Факт розрахунку за вказану частину житлового будинку підтверджується розпискою відповідача від 20 серпня 2018 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 229434561 від 23 жовтня 2020 року на праві спільної часткової власності 1/4 частина житлового будинку під номером [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 липня 2011 року за № 778, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Колос Н.В. Вказано, що позивач та відповідач дійшли всіх істотних умов договору, виконали зобов`язання, проте нотаріально договір не посвідчили. Відповідач також віддала позивачу свій примірник ключів від будинку. Після чого, позивач вступила в управління та володіння спірним майном. Відповідач вмовила позивача купити її частину будинку та сплатила їй грошові кошти, проте на момент приїзду з АРК Крим документи на право власності на 1/4 частину будинку не взяла. Оскільки, відповідач є рідною сестрою позивача, остання погодилась на такі домовленості, так як сестрі терміново потрібні були кошти на придбання квартири у м. Севастополь. Зазначено, що відповідач свої зобов`язання не виконала, ухиляється від нотаріального посвідчення договору, оригінали правовстановлюючих документів відмовляється надавати. Між ними склалися неприязні стосунки, пов`язані з різними ідейно-політичними поглядами на ситуацію у країні та ставлення до Російської Федерації. В зв`язку з зазначеним, позивач позбавлена можливості належно оформити право власності на куплене майно та отримати будь-які пільги на оплату комунальних послуг. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У підготовче засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі з підтриманням позовних вимог. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 20 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу майна, 1/4 частини вказаного вище житлового будинку. Кошти за частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами були отримані відповідачем, що становить 5 000 доларів США, згідно розписки. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 20 серпня 2018 року, відповідач зобов`язалась звернутися до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору купівлі-продажу до 31 грудня 2019 року. Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач відмовляються приїхати для нотаріального посвідчення договору. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункт 4), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Вимогами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. У відповідності до ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов під час укладення договору, покупець повністю здійснив розрахунок за придбане майно, неможливість нотаріального посвідчення договору перешкоджає покупцеві та порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження придбаним майном. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі вищесказаного та

Outcome: approved