Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 08 листопада 2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшився до 24 000 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 08 листопада 2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22 вересня 2020 року має заборгованість у сумі 68 912 гривень 18 копійок, з яких: 58 210 гривень 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 58 210 гривень 56 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 6831 гривня 78 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 3869 гривень 84 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Зважаючи на викладене, посилаючись на норми права, які містяться у статтях 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 08 листопада 2010 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні. 01 квітня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, де остання просить відмовити в задоволенні позову, пославшись при цьому на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Відповідачем у відзиві також зазначено, що сума боргу заявлена позивачем до стягнення як тіло кредиту, не відповідає дійсності, так як не може перевищувати кредитний ліміт 24 000 гривень. 02 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, де останній з огляду на наведені у ній обґрунтування просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 10 грудня 2020 року ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області дану цивільну справу передано на розгляд Гощанського районного суду Рівненської області. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю. Відповідач та її представник [PERSON] , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій останній зазначив, що позовні вимоги не визнає з підстав наведених у відзиві та у його задоволенні просить відмовити. Така ж позиція представником була висловлена і у судовому засіданні 27 квітня 2021 року, де останній у задоволенні позову просив відмовити, при цьому не заперечував, що відповідач користувалася коштами, які за заявою -анкетою їй у 2010 році надав Банк. Останній вказав на те, що заявлена сума боргу до стягнення як тіло кредиту, не відповідає дійсності, оскільки перевищує максимальний кредитний ліміт - 24 000 гривень. Представник стверджував, що [PERSON] в повному обсязі повернула отримані кредитні кошти. Остання, взявши кошти за період з 01 січня 2010 року по 08 квітня 2021 року в сумі 205 180 гривень, повернула за цей же період 246 869 гривень. На переконання представника відповідача позивачем в односторонньому порядку проводилася капіталізація кредиту (нараховувались проценти на проценти). Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що 08 листопада 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку - www.privatbank.ua. На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано до матеріалів позовної заяви копію підписаної відповідачем анкети-заяви, довідки про умови кредитування кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», довідки про встановлення кредитного ліміту по картці, який з 06 вересня 2017 року складав 24 000 гривень, довідки про видачу відповідачу кредитних карток, термін дії останньої - травень 2020 року, виписку про рух коштів по ній, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості. Також з матеріалів справи судом установлено, що відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказані обставини не оспорюються відповідачем та тверджуються даними копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області 29 липня 2003 року, та копії паспорта, виданого органом №5610 15 червня 2017 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилався на те, що в порушення умов договору від 08 листопада 2010 року відповідач свої зобов`язання не виконала та станом на 22 вересня 2020 року має заборгованість за кредитним договором, яку визначено у загальному розмірі 68 912 гривень 18 копійок, з яких: 58 210 гривень 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 58 210 гривень 56 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 6831 гривня 78 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 3869 гривень 84 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами щодо кредитних зобов`язань, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 08 листопада 2010 року розмір кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка не зазначена, відсутні умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на стягнення боргу та складових його повної вартості, зокрема простроченого тіла кредиту, прострочених відсотків та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 08 листопада 2010 року, посилався на довідку про умови кредитування від 08 листопада 2010 року, а також на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. Тому відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Водночас, як установлено судом з матеріалів справи та не оспорюється стороною відповідача, крім підписаної анкети-заяви, [PERSON] 08 листопада 2010 року підписала також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка містить, зокрема, умови щодо розміру базової процентної ставки - 2,5 % в місяць, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = (пеня 1) + (пеня 2), де: пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором)/30-нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня 2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн. та більше, розмір комісії за зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи та ін. З вищевказаної довідки про умови кредитування вбачається, що сторони погодили відсотки у розмірі 2,5 % в місяць, що становить 30,00 % річних. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картці за період з 01 січня 2010 року по 08 квітня 2021 року, яку надано відповідачем, судом установлено, що заборгованість за користування кредитом обрахована у підвищеному розмірі за різними відсотковими ставками, а саме 2,9; 3,5 та 3,6 відсотки на місяць із застосуванням подвійного коефіцієнту, що суперечить умовам кредитування, про які йдеться у названій вище довідці. Крім того, судом установлено те, що нараховувались відсотки на прострочений кредит в розмірі 40,8; 42,0 та 84,0 відсотків. Виходячи із взаємозв`язку наданої банком Виписки про Умови та Правила надання банківських послуг та норми ч. 1 ст. 1054 ЦК України, убачається, що за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в тому числі входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти. З огляду на вказані встановлені обставини, суд приходить висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом підлягають до задоволення у межах кредитного ліміту 24 000 гривень, оскільки поняття, порядок нарахування та природа виникнення простроченої заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, сторонами не узгоджувалося. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 3869 гривень 84 копійки, то така, на переконання суду, задоволенню не підлягає, оскільки, як убачається із розрахунку заборгованості, вказана сума нарахована в розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01 березня 2019 року, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали (проценти договірні), а не в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми (проценти встановлені законом). За вказаних обставин, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у межах кредитного ліміту 24 000 гривень. При цьому, суд погоджується з доводами сторони відповідача, зокрема щодо врахування при вирішенні спору правової позиції, яку висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), та відхиляє решту доводів вказаної сторони, приймаючи до уваги те, що у спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є наявним. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 732 гривні 13 копійок судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (34,83 %).

Outcome: partial