Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № ВLаЖГА00033192 від 11 травня 2011 року в сумі 13200,84 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11 травня 2011 року між\~ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (далі по тексту позивач, банк) та [PERSON] (далі по тексту відповідачка, позичальник) було укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00033192 (далі по тексту кредитний договір), відповідно до\~умов якого банк надав відповідачці кредит (грошові кошти) у сумі 8000 грн. на поточні потреби під 15% річних, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту з терміном повернення кредиту 11 травня 2014 року. Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов вищезазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у звязку з чим перед банком виникла заборгованість в сумі 13200,84 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, якою позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення і просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не направляла, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 11 травня 2011 року між\~ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00033192, відповідно до\~умов якого банк надав відповідачці кредит (грошові кошти) у сумі 8000 грн. на поточні потреби під 15% річних, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту з терміном повернення кредиту 11 травня 2014 року (а.с.3-7). Позивач свої зобовязання за договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00033192 виконав в повному обсязі, перерахувавши кошти на відкритий на імя позичальника поточний рахунок в банку. Відповідно до п. 1.2. загальної частини кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі, зазначеній в п.1 спеціальної частини договору, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невідємну частину цього договору. Пунктами 4.2., 4.3. загальної частини кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі 25,00 % від суми кредиту. У випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від невиконаних боргових зобовязань. Пеня становиться 0,50% і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що відповідачка [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі повертала кредитні кошти та сплачувала передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення заборгованості у загальному розмірі 13200,84 грн., в тому числі: прострочена до повернення сума кредиту 6127,05 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом 931,19 грн.; комісія за РО 1680 грн., плата за пропуск платежів 4462,60 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Отже, позивач має право вимагати від відповідачки виконання умов кредитного договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків і комісії на умовах договору. Крім того, позивач має право вимагати від відповідачки як від сторони, що прострочила зобовязання, сплати неустойки, передбаченої кредитним договором. Умови договору в даній частині не суперечать закону, що передбачає неустойку як засіб забезпечення зобовязання. При цьому, відповідачка не представила суду наявності у неї підстав для звільнення від неустойки, тому сам факт прострочення нею грошових зобовязань за даним договором, вважається достатнім доказом того, умови договору не виконані з вини позичальника. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність всіх доказів того, що внаслідок\~невиконання відповідачкою умов укладеного договору\~банківського обслуговування утворилась заборгованість, яка відповідачкою у добровільному порядку не сплачена, тому\~вона підлягає стягненню у судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Даний позов предявлено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 р. Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно із яким з 20.03.2015 р. розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно. Згідно із ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Тому слід вважати, що позов предявлено в інтересах ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» особою, яка мала право на предявлення даного позову, і повноваження вказаної особи підтверджені належним чином. Вказані суми заборгованості за договором банківського обслуговування слід стягнути на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», який є позивачем в даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідачки на користь держави судові витрати, відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved