Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення пені та індексу інфляції за несплату аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів в період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2017 року в сумі 655 050,00 грн., а також заборгованість на індекс інфляції за несплату аліментів в період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2017 року в сумі 22411,12 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 18 липня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] 22 березня 2010 року від шлюбних відносин народилися діти [PERSON] та [PERSON]. З початку 2013 року в силу обставин, що склалися між позивачем та [PERSON], сторони припинили шлюбні відносини й ведення спільного господарства. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Діти мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], 22.03.2010р. народження, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на дитину, до досягнення дітьми повноліття. Не зважаючи на обовязкове виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2014р. щодо сплати аліментів, відповідач протягом майже трьох років належним чином не виконував рішення суду, чим позбавив дітей права на належне існування. Станом на вересень 2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті за аліменти з 30.09.2014р. по 01.08.2017р. становила 100\~800 грн. і продовжує збільшуватись. Як зазначає позивач, у звязку з невиплатою їй аліментів на утримання дітей, матеріальне становище останньої значно погіршилося, вона не має змоги утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї, тому, враховуючи ці обставини, позивач змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки та індексації за прострочення сплати аліментів. Так, за період з 01.10.2014р. по 30.11.2017р. розмір неустойки позивачем визначений за 1156 днів у розмірі 655050,00 грн. Відповідно до розрахунку індексу інфляції за період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2017 року сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 22411,12 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 677461,12 грн., які позивач і просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу у письмовому провадженні, без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, викладених в наданому ним до суду відзиві. Як зазначає відповідач, наразі він сумлінно сплачує аліменти щомісяця та погашає наявну у нього заборгованість. Повідомив, що у нього в іншому шлюбі 05.02.2018р. народився син [PERSON], який знаходиться на його утриманні. При прийнятті рішення просить суд врахувати його матеріальне становище, з урахуванням того, що більша частина заробітної плати відповідача йде на оплату аліментів та погашення існуючої заборгованості. У поданому до суду відзиві відповідач зазначав, що він добровільно сплачував аліменти позивачу, на підтвердження чого надав відповідні квитанції. Також пояснював, що про існування заочного рішення суду, на підставі якого з нього стягуються аліменти, йому стало відомо лише у червні 2017 року з виклику державного виконавця Соборного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, яас та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 грудня 2014 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було присуджено до щомісячного стягнення з [PERSON] аліменти на утримання його синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON], починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме: з 01 жовтня 2014 року (а.с. 4). Станом на вересень 2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01 жовтня 2014 року по 01 серпня 2017 року становила 100800 грн. (а.с. 5). Відповідно до довідки, виданої [PERSON], останній дійсно працює у ЗАТ «Углеводород» на посаді водія з 12.07.2017р. та його оклад на 27.12.2017р. складає 3200 грн. (а.с. 61). Відповідно до листа Соборного ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.11.2017р. загальна сума боргу станом на 01.11.2017р. складає 88800,00 грн. (а.с. 62). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Пунктом 2 ст. 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, стягнення неустойки за правовою природою є мірою цивільно-правової відповідальності, тому її застосування можливе лише за наявності вини. У тому випадку, коли особа є невинуватою, на неї не може бути покладено обов'язок щодо сплати неустойки за зобов'язанням. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В поданому до суду позові позивач просить стягнути з відповідача на її користь розраховану нею пеню у розмірі 655050,00 грн. Вирішуючи заявлену позовну вимогу суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір неустойки до 10 000 грн., оскільки заявлена позивачем сума пені у шість разів перевищує суму основного боргу. Враховуючи той факт, що відповідач заперечує свою провину у несвоєчасній оплаті аліментів на дітей, оскільки не був обізнаний з прийнятим судовим рішенням про їх стягнення та відкриттям виконавчого провадження, доказів протилежного матеріали справи не містять. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дохід позивача на місяць складає 3200 грн., останній має на утриманні малолітню дитину сина, [INFO], проте сплачує аліменти на користь позивачки та систематично погашає виниклу у нього заборгованість. Більш того, розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача щомісячно дорівнює 3000 грн., що складає більше 90% заробітної плати останнього. Суд вважає, що присудження з відповідача заявленої позивачем суми пені у розмірі 655050 грн. буде мати вкрай негативні наслідки для відповідача, з урахуванням його матеріального та сімейного стану. Окрім того, позивач заявляє пеню, нараховану за період, що виходить за межи строку позовної давності. Суд не може застосувати строк позовної давності без відповідної заяви відповідача, проте даний факт також прийнятий судом до уваги при визначенні розміру пені. Згідно із ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року (справа №6-113цс13) висловлена правова позиція, відповідно до якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно із п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс інфляції або ж індекс споживчих цін це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону об'єктом індексації грошових доходів населення є, в тому числі, і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 4 цього Закону в редакції від 01 січня 2008 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» цифри «101» замінено цифрами «103» (пункт 21). Таким чином з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Так, у січні 2015 року індекс інфляції становив 103,10%; у лютому 2015 року 105,30%; у березні 2015 року 110,80 грн.; у квітні 2015 року 114,00%; у травні 2015 року 102,20%; у червні 2016 року 100,40%; у липні 2015 року 99,00%; у серпні 2015 року 99,20%, у вересні 2015 року 102,30%; у жовтні 2015 року 98,70%; у листопаді 2015 року 102,00%; у грудні 2015 року 100,70%; у січні 2016 року 100,90%; у лютому 2016 року 99,60%; у березні 2016 року 101,00%; у квітні 2016 року 103,50%; у травні 2016 року 100,10%; у червні 2016 року 99,80%; у липні 2016 року 99,90%; у серпні 2016 року 99,70%; у вересні 2016 року 101,80%; у жовтні 2016 року 102,80%; у листопаді 2016 року 101,80%; у грудні 2016 року 100,90%; у січні 2017 року 101,10%; у лютому 2017 року 101,00%; у березні 2017 року 101,80%; у квітні 2017 року 100,90%; у травні 2017 року 101,30%; у червні 2017 року 101,60%; у липні 2017 року 100,20%; у серпні 2017 року - 99,90%; у вересні 2017 року 102,00%. Заборгованість на індекс інфляції за несплату аліментів в період з 01 січня 2015 року по 01 жовтня 2017 року, виходячи з суми основного боргу у розмірі 100800,00 грн. складає: за січні 2015 року 2324,42 грн.; за лютий 2015 року 2164,32 грн.; за березень 2015 року 1904,39 грн.; за квітень 2015 року 1426,35 грн.; за травень 2015 року 882,76 грн.; за вересень 2015 року 853,09 грн.; за листопад 2015 року 816,07 грн.; за квітень 2016 року 660,28 грн. Отже, індексації підлягають аліменти за наведені місяці. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає індексація аліментів в розмірі 11031,68 грн. Оцінюючи усі докази, які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної позовної заяви в частині позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе задовольнити її частково. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. (мінімальна ставка судового збору на момент звернення позивача з даним позовом до суду). На підставі викладеного,

Outcome: partial