Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Уповноважений представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13824,76 грн. за кредитним договором № б/н від 07.05.2014, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.05.2014 р. між «Приватбанком» (далі Банк) та [PERSON] було укладено договір б/н, з метою отримання банківських послуг. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який у подальшому був збільшений до 15 000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть від 16.10.2018р.. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинились в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. У зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входять у тому числі кредитні зобов`язання, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, заяви про відмову від спадщини не писали, а тому зобов`язані задоволити вимоги кредитора. У зв`язку з тим, що лист - претензія про виплату заборгованості, який був направлений на адресу відповідачів залишився без виконання, тому вони вимушені звернутись за захистом своїх прав до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву, в якій просили слухати справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також в судове засідання не з`явились про причини неявки суд не повідомили. При цьому в попередніх засіданнях відповідач [PERSON] , позовні вимоги заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зокрема вказав, що [PERSON] , який був його сином не проживав останніх чотири роки перед смертю з ним та [PERSON] .. Син проживав у м.Івано -Франківськ, де працював інспектором ГУНП у Івано - Франківській області. Спадщини після його смерті він не приймав, з відповідною заявою у нотаріальну контору не звертався. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванус М.І. в судовому засіданні, що відбулось 07.05.2021, також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідач не є спадкоємцем який після смерті [PERSON] прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом беззаперечно встановлено, що 07.05.2014 р. між позивачем Банком та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] кредитний ліміт було змінено, а саме збільшено до 15 000 грн. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Івано - Франківській області./а.с.79/ Станом на день смерті його заборгованість за кредитним договором становить 13824,76 грн., у тому числі 13824,76 заборгованість за простроченим тілом кредиту, що вбачається із розрахунку заборгованості./а.с.13-18/ 17.03.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Стрийської державної нотаріальної контори /а.с.80-81/. На претензію нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори було надано відповідь від 01.04.2020, вих. № 439/01-16 згідно якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] ніхто не звертався. /а.с.82/. Окрім цього, відповідно до відповіді нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори наданої 28.07.2021 на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] не заводилась, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався. Померлий [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Відповідачі також зареєстровані за вищевказаною адресою, що стверджується копіями їхніх паспортів /а.с. 74-78/. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п.5 ст.1219, ст.1282 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1.ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч. ч. 3 ,4, 5 ст. 1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. При цьому, згідно із ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь - якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника [PERSON] , оскільки постійно проживали із ним на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, а саме за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який б підтверджував наявність, обсяг та вартість спадкового майна одержаного відповідачами у спадщину, а також те що відповідачі є єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] .. Окрім цього, позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачі дійсно є спадкоємцями померлого позичальника. Як вбачається з відповіді нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори від 28.07.2021 спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Твердження позивача про те, що відповідачі проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки були зареєстровані за однією адресою також не беруться судом до уваги, оскільки реєстрація відповідачів та [PERSON] за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом із позичальником на день смерті останнього та є особами, які, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Більш того, як вбачається з долученої до матеріалів справ довідки ГУ НП у Івано - Франківській області № 259 від 17.05.2021 та копії трудової книжки [PERSON] працював у іншій області, на значній відстані від м. Стрий, а саме з листопада 2015 по жовтень 2018 проходив службу у Національній поліції в ГУ НП у Івано - Франківській області. У зв`язку з наведеним позивач не довів, що відповідачі за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів неможливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідачі проживали разом. Враховуючи вищенаведене, й недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку їх недоведеністю. Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача, у зв`язку з чим вимога про стягнення судового збору з відповідачів не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed