Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. На доведеність заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона познайомилась з відповідачем в 2003 році. З грудня 2003 року стали проживати разом із відповідачем в будинку його матері за адресою: [ADDRESS]. Проживали однією родиною, підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство. В лютому 2005 року вона дізналась, що вагітна, батьком дитини є відповідач. Після чого вони вирішили зареєструвати шлюб та в лютому 2005 року подали заяву до виконкому Артемівської міської ради м. Дзержинська. Реєстрація шлюбу була призначена на 09 березня 2005 року. Однак відносини між ними погіршились і відповідач не побажав з'явитись на реєстрацію шлюбу. З квітня 2005 року вони стали мешкати окремо. 02 квітня 2005 року вона стала на облік з приводу вагітності та пологів до жіночої консультації ЦМЛ м. Дзержинська. В обмінній карті в графі «чоловік» було зазначено відповідача. В жовтні 2005 року ще до пологів вони знову стали мешкати з відповідачем разом в будинку за адресою: [ADDRESS]. 06 листопада 2005 року народилась донька, відповідач забирав її та дитину з пологового будинку. Відповідач визнав себе батьком дитини, купував все необхідне для неї та дитини, допомагав у догляді за дитиною. 16 листопада 2005 року вона зареєструвала народження дитини. Запис про народження дитини був зроблений відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто дитина зареєстрована як [PERSON], в графі батько записано - [PERSON] (її прізвище на момент реєстрації народження дитини), ім'я та по-батькові відповідача, мати - [PERSON]. З відповідачем разом проживали до червня 2006 року. Відносини між ними погіршились та відповідач пішов з родини. Знову разом стали проживати з вересня 2006 року по липень 2010 року. З липня 2010 року відповідач знову пішов з родини і більше налагодити відносини не вдалось. 14 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] від спільного шлюбу мають дитину [PERSON]. Зазначила, що оскільки біологічним батьком [PERSON], 2005 року народження є відповідач, вона має намір визнати його батьківство та у судовому порядку та стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON]. У зв'язку з цим звернулась до суду із зазначеним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Свідок [PERSON], суду пояснила, що позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] знає давно, неодноразово була в гостях у [PERSON] та [PERSON] В 2003 році влітку позивач та відповідач познайомились, а вже в грудні стали разом проживати. В 2005 році позивач завагітніла і з цього приводу відповідач мав намір одружитися з нею, але заяву так і не подали. Також зазначила, що позивач із відповідачем проживали однією родиною, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Після народження дитини, відповідач допомагав позивачу із дитиною, постійно грався з нею, купував одяг, називав своєю донькою. За весь цей час жодного разу не висловлював сумніви стосовно того, чия ця дитина. Свідок [PERSON], суду пояснив, позивача та відповідача знає, оскільки з відповідачем знаходиться у дружніх стосунках, [PERSON] в 2003 році хрестив його доньку. Також додав, що позивач та відповідач проживали разом, без реєстрації шлюбу. Коли народилась дитина, відповідач дуже зрадів, грався з донькою, займався її вихованням, виконував свої батьківські обов'язки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача та відповідач знає з 2004 року, з відповідачем хрестили разом дитину спільних знайомих. Проте, що позивач завагітніла і батьком дитини є відповідач знала зі слів позивача. Додала, що після народження дитини відповідач вів себе як батько, дитину любив, доглядав за нею, називав своєю донькою, а вона його батьком. За час знайомства із відповідачем та позивачем у неї не виникало сумнівів, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її матір'ю. З 2003 року її мати зустрічалась разом із відповідачем та проживали разом за однією адресою. В 2005 році мати завагітніла, батьком дитини є відповідач. З пологового будинку мати забирав відповідач. Після народження дитини в родині виникали постійні сварки, відповідач навіть підіймав руку на позивача, після чого вони стали проживати окремо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача та відповідача знає, оскільки вона є їх сусідкою. Бачила, що коли позивач завагітніла, відповідач допомагав їй по господарству. До народження дитини вони проживали в [ADDRESS], а після народження переїхали до [ADDRESS] та проживали там. Після того як позивач народила дівчинку, відповідач дуже зрадів, називав її своєю донькою, дуже гарно до неї ставився, займався її вихованням. У неї не виникало сумнів стосовно того, що батьком дитини є відповідач. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши та оголосивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом, сторони по справі знаходилися у стосунках, а саме проживали деякий час однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 11-12). 06 листопада 2005 року, а саме під час їх сумісного проживання у позивача народилася донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини записаний [PERSON] Згідно із ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину відповідно до статей 122, 124, 126 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства, суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення по справі і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу. У зв'язку з тим, що відповідач не визнає своє батьківство щодо малолітньої дитини, народженої у позивача 06.11.2005 року, суд ухвалою від 12.06.2015 року призначив по справі судово генетичну експертизу крові, проведення якої доручив експертам Дніпропетровської ОДА ОКЗ «Бюро судово медичних експертиз» (а.с.81-82) При цьому, сторони по справі були попереджені про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 146 ЦПК України. Згідно із ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Однак, відповідач на експертизу 21.09.2015 року не з'явився, у зв'язку з чим ухвала суду від 12.06.2015 року про призначення судово генетичної експертизи крові була повернена без виконання. Таким чином, ухилення відповідача від проведення судово-біологічної експертизи дає суду підстави встановити факт присутності кровного споріднення між відповідачем і дитиною - [PERSON] Виходячи з досліджених судом доказів, що підтверджується також показаннями свідків, суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народженої позивачем [PERSON] дитини - [PERSON], [INFO], доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно з п. 17 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища сторін, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави - витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved