Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач вказує, що є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному приміщені зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача який з грудня 2018 року забрав всі свої речі, залишивши помешкання. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації тривалий час, його речі та документи в квартирі відсутні, а також у зв`язку з тим, що реєстрація відповідача в квартирі позивача заважає їй вільно на власний розсуд розпоряджатися власністю, позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 24.02.2020 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Суд вивчивши матеріали справи, враховуючи принцип достатності доказів, вважає за можливе провести розгляд справи та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 02.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснокутською Г.О., запис в реєстрі № 1027). У вказаному приміщені зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача. Рішенням Дарницького районного шлюбу м. Києва від 03.07.2019 у справі № 753/5471/19 шлюб, зареєстрований 08 липня 2009 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 964, між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано. Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що колишній чоловік позивача з грудня 2018 року забрав всі свої речі, залишивши помешкання. Вказані обставини підтверджуються доказами, долученими до позовної заяви, в тому числі актом про відсутність за місцем реєстрації від 06.02.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрований, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved