Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що 03 листопада 2006 року вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану РМУЮ, актовий запис 2010. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки, в наслідок чого подальше збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Протягом останніх двох років і по даний час ведення ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Дитина з лютого 2013 року і по даний час проживає з позивачем. Протягом тривалого часу відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає та не бере участі у її вихованні. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а також від обовязку піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Оскільки відповідач по справі має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу може отримувати в натурі, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн. 00 коп. щомісячно, що, відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» становить ? від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у них немає. До початку судового розгляду, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, а саме просив позовні вимоги з щодо стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини залишити без розгляду, в решті вимог - позов просив задовольнити. В судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити шлюб, укладений 03 листопада 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану РМУЮ, актовий запис 2010 розірвати та не надавати сторонам терміну для можливого примирення. Позивач також повідомив суд, що вже тривалий час підтримує сімейні стосунки з іншою жінкою, веде з нею спільне господарство. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечила та визнала ту обставину, що їх малолітня дитина - [PERSON], [INFO], дійсно проживає з батьком, тобто [PERSON] - позивачем по даній справі. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 03.11.2006 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2010, що стверджується свідоцтвом про шлюбу серії 1-ГЮ № 019522 від 03.11.2006р. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]., яка проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою м. Рівне, вул. Соборна, БОС №68, кв.14 та, відповідно до довідки вих. № 170 від 18 серпня 2015 року, видану директором школи [PERSON], відвідує Рівненську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №3 Рівненської міської Ради. Сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків, не проживають разом протягом останніх двох років та на ведуть спільного господарства, збереження шлюбу буде суперечити одному із них. Зокрема, судом встановлно, що відповідач по справі - [PERSON], проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає не доцільним в ході розгляду цієї справи вживати заходів для примирення подружжя [PERSON]. Отже, судом встановлені підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved