Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2), про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 23.08.1996 року. Разом з тим, в належній позивачу квартирі були зареєстровані дві сторонні особи: [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачі не проживають у даній квартирі, не є родичами позивача не з`являються у даній квартирі, не сплачують комунальні послуги. Враховуючи, що відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 28.11.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 29.01.2020 року. В подальшому, розгляд справи було відкладено на 22.07.2020 року для належного повідомлення учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору дарування від 23.08.1996 року. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з наданими суду актами від 01.03.2019 року, 03.06.2019 року, 21.09.2019 року підписаними [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] квартирі [ADDRESS] , не проживають. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Той факт, що відповідачі не проживають у квартирі позивача підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актами від 01.03.2019 року, 03.06.2019 року, 21.09.2019 року підписаними мешканцями будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несуть, комунальні послуги та електроенергію не сплачують, доказів того, що вони намагаються вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів в жилому приміщенні позивача більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved