Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить домоволодіння №33, що розташоване по пров.ІІІ Яснополянському в м.Маріуполі Донецької області. У будинку був зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі [PERSON], однак з жовтня 2010 року він в будинку не проживає, його особистих речей в будинку не має, інше місце проживання невідоме. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодіння №33, що розташоване по пров.ІІІ Яснополянському в м.Маріуполі Донецької області. Позивачка у судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору дарування від 17 вересня 2005 року, зареєстрованого 17 березня 2006 року в Міському комунальному підприємстві «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № 11790045, є власницею домоволодіння №33, розташованого по пров.ІІІ Яснополянському м.Маріуполя Донецької області. З довідки №120 виданої головою КСН «Мирний-1» 12 лютого 2017 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], однак з жовтня 2010 року по теперішній час не проживає. Також, актом №85 від 11 лютого 2017 року, складеним головою КСН «Мирний-1» підтверджено, що відповідач не проживає у спірному будинку з жовтня 2010 року по теперішній час. Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях зазначили, що є сусідами позивачки [PERSON], а відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком. Після розірвання шлюбу в 2010 році, відповідач виїхав з будинку позивачки разом з особистими речами та теперішнє його місце проживання їм невідоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше одного року.

Outcome: approved