Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в порядку регресу завдані збитки в розмірі 15724,00 грн.; судові витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 840,00 грн. покласти на відповідача; витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. покласти на відповідача. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 16 травня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ПП «ЕТАЛОН ПАС СЕРВІС» (страхувальником) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №129079580. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «РУТА», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 10.06.2019 року близько 19:00 год. в м.Полтаві в районі електроопори №76 по просп.Миру, мала місце ДТП за участю автомобіля «РУТА» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП автомобілю «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 25.06.2019 року по справі №553/1443/19 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене, власник пошкодженого автомобіля звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за полісом №129079580 від 16.05.2019 року. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого сплатило власнику автомобіля страхове відшкодування в розмірі 15724 грн., що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням від 02.08.2019 року. Тому, посилаючись на норми ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України та п.п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування. 15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі за полісом №129079580 від 16.05.2019 року. Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Відповідачу в досудовому порядку було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. На підставі викладеного, позивач звернувся за судовим захистом своїх прав. 30 листопада 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.52-53). У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання, у якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі та без участі представника, не заперечує проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.81). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою проживання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Поштові відправлення з судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками відділу поштового зв`язку «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення відповідача та забезпечення його участі в розгляді справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 червня 2019 року [PERSON] близько 19:00 год., керуючи автобусом «РУТА 20», держ. номер [NUMBER] , в районі електроопори в м.Полтаві під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці виконання свого маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter», держ. номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився позаду. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В подальшому [PERSON] , керуючи автобусом «РУТА 20» держ номер [NUMBER] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди. Такими діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.10, 10.1, 10.9 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Полтави від 25 червня 2019 року по справі №553/1443/19 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.24-25). Постанова суду набрала законної сили 08 липня 2019 року та в апеляційному порядку не оскаржувалась. За змістом постанови Ленінського районного суду м.Полтви від 25 червня 2019 року слідує, що в судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, [PERSON] в інкримінованому правопорушенні вину визнав та підтвердив викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Як слідує з позовної заяви та долучених документів, і не спростовано під час судового розгляду, 16 травня 2019 року цивільно-правова відповідальність автомобіля «ТУТА 20» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» де страхувальником є «Еталон Пас Сервіс», поліс №129079580 (а.с.22). Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2019 року власник (за довіреністю) автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про дорожньо-транспортну подію відповідно до ст.33 Закону (а.с.26-27), а також із заявою від 08 липня 2019 року про подію, що має ознаки страхового випадку, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем (а.с.29). Згідно зі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Судом установлено, що на вказане звернення ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 15724,00 грн., що підтверджується страховим актом №08953-24 від 02 серпня 2019 року та платіжним дорученням №20583 від 02 серпня 2019 року (а.с.39, 41, 42). Разом із тим, 15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, зокрема, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №129079580 від 16 травня 2019 року (а.с.12-23). Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 (самовільне залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) та ст. 124 КУпАП України (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), тому відповідності до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування» до позивача [PERSON] (у порядку відступлення права вимоги) перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у згаданому вище розмірі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи викладене, й те, що відповідач не спростував обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15724,00 гривень в рахунок виплаченого страхового відшкодування. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 5000 грн. правничої допомоги. Також з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,00 грн.

Outcome: approved