Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вказуючи на те, що починаючи з 24 березня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2015 року розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає та знаходяться на її утриманні. Оскільки матеріальної допомоги на утримання сина відповідач добровільно не надає, на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Позивач 20 квітня 2016 року подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, перебуваючи в місцях позбавлення волі (Бориспільська виправна колонія) та отримавши копію позову з копіює додатків до нього (а.с. 13) пояснень та заперечень не надіслав. Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 24 березня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 13 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського МРУЮ у Київській області, актовий запис № 231 (а.с. 5). Як вбачається із довідки депутата Васильківської міської ради виданої 27 лютого 2016 року, на утриманні позивачки знаходиться син [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Частиною 1ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені,якщо позивач подасть суду докази того,що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що неповнолітній син сторін від спільного шлюбу проживає разом з позивачкою, домовленості між сторонами щодо його утримання не досягнуто, відповідач, в добровільному порядку допомоги на утримання сина не надає, перебуває в місцях позбавлення волі, а тому враховуючи його матеріальний стан, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та присудження на користь позивачки з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка звільнена від оплати судових витрат, то згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved