overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У позові проти [PERSON] позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в сумі 500 грн. щомісячно. Вимоги мотивовані тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги дитині не надає, має мінливий, але достатній дохід, проживає окремо. Позивач свої вимоги підтримала, звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся рекомендованою кореспонденцією, проте відправлення повернулося у зв'язку із відсутністю адресата за адресою, вказаною сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області. У відповідності з положеннями ч 5 ст. 74 ЦПК, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за зареєстрованою адресою місцезнаходження, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи за її відсутністю не звертався. Суд визнав неявку [PERSON] неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. За встановленими судом обставинами правовідносини відповідають сімейному праву. [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачем (а.с. 10). Встановлений ст. 180 СК України обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття є підставою для задоволення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховує наведені вимоги закону, майнове становище позивача, її вимогу щодо розміру аліментів, та встановлює їх у відповідності з позовними вимогами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У позові проти [PERSON] позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у чверті від усіх доходів відповідача, мотивуючи тим, що чоловік добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Позивач свої вимоги підтримала, звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку. Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи за його відсутністю не звертався. Суд визнав неявку [PERSON] неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. За встановленими судом обставинами правовідносини відповідають сімейному праву. [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом з позивачем (а.с. 9). Встановлений ст. 180 СК України обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття є підставою для задоволення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховує наведені вимоги закону, майнове становище позивача, її вимогу щодо розміру аліментів, та встановлює їх у відповідності з позовними вимогами. Водночас, суд за клопотанням позивача, в порядку п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У позові проти [PERSON] позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, у чверті від усіх доходів відповідача, мотивуючи тим, що чоловік добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Позивач свої вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутністю. Відповідач звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Спір врегульовано, а тому згідно із п.4. ст. 130 ЦПК України, у разі визнання позову, суд ухвалює рішення з попереднього судового засідання. За встановленими судом обставинами правовідносини відповідають сімейному праву. Відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю (а.с.8, 11) та з 01.09.2013 навчається за контрактом у Козятинському міжрегіональному вищому професійному училищі залізничного транспорту (термін навчання до 20.01.2015) (а.с. 6). Встановлений ст. 199 СК України обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання та у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги є підставою для задоволення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наведені вимоги закону, визнання позову відповідачем та встановлює їх у чверті від доходів [PERSON] щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду по момент закінчення сином навчання. Суд відмовляє позивачу у стягненні на її користь витрат на правову допомогу, оскільки квитанція за підписом адвоката про оплату послуг не відповідає критерію платіжного документа, що визначений у Постанові КМУ від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Окрім цього відсутній договір з адвокатом, укладений у встановленому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У позові проти [PERSON] Товариство просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неповернення відповідачем кредиту на загальну суму 16564 грн. 29 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат. Представник Товариства позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач звернулася з аналогічним клопотанням, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають зобов'язальному праву. 26.12.2011 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено договір №676/2778CLPS2 про надання відповідачу кредиту на суму 3442 грн. 26 коп. на строк до 28.02.2012 (а.с. 8-10). За твердженням позивача в той же день було укладено також договір №674/2778CLPS2 про надання [PERSON] 6884 грн. 52 коп. кредиту на строк до 27.01.2012, проте в матеріалах справи даний кредитний договір відсутній. Згідно зі ст. 1054 ЦК України у разі укладення кредитного договору банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договорами про відступлення права вимоги та факторингу право вимоги грошових коштів від відповідача перейшло до Товариства, про що [PERSON] було повідомлено належним чином (а.с. 17-18, 23-24). Усупереч умовам договору відповідач здійснювала нерегулярні платежі, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка за розрахунками Товариства за договором №676/2778CLPS2 складає 5326 грн. 90 коп., у тому числі: по тілу кредиту - 3369 грн. 53 коп., процентів - 1256 грн. 89 коп., пені за порушення графіку погашення заборгованості - 700 грн. 48 коп. (а.с. 14-15). Відповідач не оспорює ці розрахунки, що, на думку суду, підтверджується відсутністю заперечень з посиланням на докази (ст.60 ЦПК України). За договором №674/2778CLPS2 заборгованість становить 11237 грн. 39 коп. (а.с. 21-22) У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Підстав для звільнення відповідача від виконання умов договору в контексті ст.625 ЦК України немає. Отже, [PERSON] порушила взяті зобов'язання перед Товариством щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, ґрунтовних заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, передбачених процесуальним законом, суду не представила. Проте, враховуючи відсутність копії кредитного договору №674/2778CLPS2, що унеможливлює підтвердження договірних відносин між сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У позові проти [PERSON] Товариство просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неповернення відповідачем кредиту на загальну суму 2822 грн. 93 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат. Представник Товариства позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач звернулася з аналогічним клопотанням, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають зобов'язальному праву. 09.01.2012 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено договір №295/4147SFPRPG7 про надання відповідачу кредиту на суму 2869 грн. 84 коп. на строк до 10.04.2012 (а.с.8-10) Згідно зі ст. 1054 ЦК України у разі укладення кредитного договору банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договорами про відступлення права вимоги та факторингу право вимоги грошових коштів від відповідача перейшло до Товариства, про що [PERSON] було повідомлено належним чином (а.с. 18-22). Усупереч умовам договору відповідач здійснювала нерегулярні платежі, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка за розрахунками Товариства складає 2822 грн. 93 коп., у тому числі: по тілу кредиту - 2162 грн. 84 коп., процентів - 172 грн., пені за порушення графіку погашення заборгованості - 488 грн. 09 коп. (а.с. 7). Відповідач розмір заборгованості визнала. У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Підстав для звільнення відповідача від виконання умов договору в контексті ст.625 ЦК України немає. Отже, [PERSON] порушила взяті зобов'язання перед Товариством щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, ґрунтовних заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, передбачених процесуальним законом, суду не представила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

У позові проти [PERSON] Університет просить стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати за навчання відповідачем на загальну суму 6405 грн. 35 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат. Справа розглядається після скасування заочного рішення суду. Представник Університету позов підтримала. Наполягала, що відповідач за умовами договору зобов'язаний розрахуватися за навчання, незважаючи на його ухилення від навчального процесу. Відповідач стверджував, що освітніх послуг він не отримував у повному обсязі, а тому заборгованість нараховано безпідставно. Просив також зменшити розмір пені, мотивуючи скрутним матеріальним становищем, зумовленим наявністю на його утриманні двох малолітніх дітей, один з яких новонароджений. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають зобов'язальному праву. 16.08.2010 між Університетом та [PERSON] укладено договір про навчання №10015, за умовами якого позивач зобов'язувався надати відповідачу освітню послугу, а відповідач, у свою чергу зобов'язався своєчасно відшкодувати витрати за отриману послугу (а.с. 7-8). Окрім цього за умовами договору (п. 8,1) звільнення від оплати за навчання (повернення коштів) можливе лише у разі, якщо навчальний процес не розпочався. 07.03.2014 [PERSON] відраховано зі складу студентів заочної форми навчання за власним бажанням (а.с. 9-10) Загальна вартість освітньої послуги за договором становить 18505 грн. 35 коп., заборгованість відповідача складає 6405 грн. 35 коп., з яких 4535 грн. 27 коп. - вартість освітньої послуги та 1870 грн. 08 коп. пені (а.с.5-6). З розрахунку вбачається що пеня не перевищує розмір основного зобов'язання. В розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України суд може зменшити розмір неустойки лише якщо він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові ВСУ від 03.09.2014 (справа №6-100цс14). Таким чином відсутні підстави для зменшення розміру пені лише з урахуванням скрутного матеріального становища відповідача. У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Підстав для звільнення відповідача від виконання умов договору в контексті ст.625 ЦК України немає. Отже, [PERSON] порушив взяті зобов'язання перед Університетом щодо оплати послуг за договором, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У позові проти [PERSON] Фонд просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 01.07.2003 в розмірі 2661 грн. 47 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат. Позов мотивовано тим, що відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов'язання. Позов було підтримано представником Фонду в суді. У подальшому просив справу розглядати без його участі. Відповідач після проведення взаємо звірки платежів звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. З встановлених судом обставин випливають зобов'язальні правовідносини. 01.07.2003 між Фондом та [PERSON] було укладено договір №46 про надання останньому позики для добудови житлового будинку в розмірі 40000 грн. зі сплатою 3-х відсотків за користування позикою на строк до 01.07.2018 (а.с. 7-8). З розрахунку вбачається, що [PERSON] несвоєчасно здійснював платежі, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість з відсотків за користування позикою на суму 2661 грн. 47 коп. (а.с.6). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму коштів (суму позики). Статтею 1049 передбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, передбаченому договором. У статтях 526, 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Підстав для звільнення відповідача від виконання умов договору в контексті ст.625 ЦК України немає. Отже, наявність факту невиконання [PERSON] зобов'язань сплати відсотків за користування позикою, визнання вимог Фонду відповідачем є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за дочкою [PERSON] право власності на земельну ділянку [NUMBER] по [ADDRESS] загальною площею 0.1300 га. Вимоги свої мотивує тим, що у 2008 році дочка отримала за договором дарування від своєї матері житловий будинок та спірну земельну ділянку, однак відразу право власності на землю не зареєструвала, а після внесення змін до законодавства у сфері речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності у ДРС неможливо. У письмовій заяві до суду [PERSON] позов підтримав, просив справу розглядати без його участі. Сільський голова та ДРС звернулися з аналогічними клопотаннями, у вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 18.11.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким останній перейшло 32/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1300 га за цією ж адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 8-11). На звернення до ДРС з приводу реєстрації спірної земельної ділянки [PERSON] отримала роз'яснення, що договори про перехід прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав, що виникають відповідно до них, однак, до 2009 року право власності на землю могло посвідчуватися виключно державним актом. Тобто при кожному переході прав на землю новий власник мав отримати державний акт на своє ім'я, чого позивачем зроблено не було. Проте, у зв'язку з прийняттям 05.03.2009 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», з 02.05.2009 отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності (а.с. 16). Тож ДРС не має правових підстав для реєстрації права власності на землю за позивачем, а отже іншим способом, ніж шляхом визнання права власності у судовому порядку, вирішити наведене питання неможливо. Спірній ділянці присвоєно кадастровий номер 1822082500:02:001:0780 (а.с. 13-15). Рішенням 29-ї сесії Зарічанської сільської ради від 05.12.2013 номер земельної ділянки [PERSON] змінено на [NUMBER] (а.с. 36). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] правомірно набуте право власності на спірні ділянки, а тому воно може бути визнане судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом, мотивуючи відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину. Позивач може захистити своє невизнане право на отримання спадщини лише в суді. У письмовій заяві до суду позивач свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 12-16). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 1296, 1297 ЦК України зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, проте, нотаріус у своєму листі від 25.10.2012 роз'яснив позивачу, що за наявними документами оформити спадщину на спірний будинок неможливо (а.с. 18). Рішенням цього суду від 06.03.2012 встановлено факт належності 1/3 частини будинку [ADDRESS] померлому [PERSON] (а.с. 10). Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не потребують доказування. На підставі цього рішення за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану частину будинку, однак на момент, коли його цивільна дієздатність припинилася (а.с. 11). З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ , що надані у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок житлового будинку встановлюється судом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що Громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У позові проти Громади [PERSON] просить визнати за нею та неповнолітніми [PERSON], [PERSON] право власності на 1/9 житлового будинку [ADDRESS] як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері [PERSON], мотивуючи відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину. Позивач може захистити своє невизнане право на отримання спадщини лише в суді. У письмовій заяві до суду позивач свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представник Громади звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] (а.с. 8, 9, 17). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно. Рішенням цього суду від 26.06.2012 батька неповнолітнього [PERSON] позбавлено щодо нього батьківських прав та призначено піклувальником сестру [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.ст. 1296, 1297 ЦК України зазначено, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, проте, постановами нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний будинок позивачам було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на 1/3 частину будинку, що належала спадкодавцю (а.с. 12-14). Як убачається зі справи, житловий будинок [ADDRESS] був придбаний спадкодавцем та дітьми [PERSON], [PERSON], в рівних частках за договором купівлі-продажу від 18.06.2004 (а.с. 12). Проте, довідка БТІ №2512 від 29.04.2014 вказує, що за спадкодавцем право власності на її частину будинку не зареєстровано (а.с. 20). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець правомірно набула право власності на частину будинку. З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ , що надані у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок наведеного житлового будинку встановлюється судом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що Громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved