Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

у листопаді 2019 р. представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами про визнання виконавчого напису №6602 від 22.09.2019, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. таким, що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №6602 від 22.09.2019. Зазначену нотаріальну дію проведено з істотним порушенням вимог чинного законодавства, з огляду на те, що сума заборгованості не є безспірною, розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем є некоректним, не відповідає дійсним обставинам справи та не може бути документом, який підтверджує безспірність вимог кредитора. Нотаріусом не встановлено відсутності всіх необхідних документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку. Крім того, позивач не отримував вимоги від позивача щодо усунення порушень, а з дня виникнення права вимоги минуло більше 3 років. Ухвалою суду від 13.11.2019 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 19). Ухвалою суду від 13.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 52-53). У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13.07.2012 між АТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (рахунок) № [NUMBER] / [NUMBER] , відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 11368 грн. 00 коп., терміном кредитування 36 міс., зі сплатою 20,00 % річних (а.с. 67-68). 22.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, яким пропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20180724-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ПАТ «Платинум Банк», на підставі договору факторингу «20130619-Г від 19.06.2013, відступлено право вимоги за договором №175/4766АСLAPT2 від 13.07.2012. Приватним нотаріусом пропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за період з 18.06.2013 по 18.09.2019 в розмірі: 11130 грн. 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3287 грн. 42коп. - проценти, 2822 грн. 47 коп. - пеня, 150 грн. 00 коп. - оплата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 17390 грн. 57 коп. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №6602 (а.с. 72). 24.10.2019 приватним виконавцем виконавчого органу Київської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60410196 з примусового виконання виконавчого листа №6602 від 22.09.2019 (а.с. 73). Також приватним виконавцем 24.10.2019 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, основної винагороди, накладено арешт на кошти (а.с. 74-76). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Заклну України «Про нотаріат»), у тому числі, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» випливає, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звертається до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати безспірна заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю або в частині розміру заборгованості, або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що 13.07.2012 між АТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника (рахунок) № [NUMBER] / [NUMBER] , відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 11368 грн. 00 коп., терміном повернення до 13.07.2015, зі сплатою 20,00 % річних. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018, нарахування відсотків після спливу строку 13.07.2015 кредитного договору унеможливлено. З виконавчого напису вбачається, що період нарахування заборгованості, в тому числі, відсотків, становить з 18.06.2013 по 18.09.2019, тобто нарахування відбувалось поза межами дії кредитного договору. А тому, представлену нотаріусу заборгованість позичальника перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не можна було вважати безспірною. Відтак, за висновками суду, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з такою вимогою, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved