Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що позивачі проживають разом сімєю за адресою: [ADDRESS]. Крім них, у цій квартирі зареєстрований і фактично проживає колишній чоловік [PERSON] відповідач [PERSON] Зазначають, що помешкання за вказаною адресою належить на праві спільної власності [PERSON] (на праві приватної спільної часткової власності 1/4 та 1/12 квартири; на праві приватної спільної сумісної власності 5/6 квартири), [PERSON] (на праві приватної спільної сумісної власності 5/6 квартири), [PERSON] (на праві приватної спільної сумісної власності 5/6 квартири), [PERSON] (на праві приватної спільної сумісної власності 5/6 квартири) та у квартирі зареєстровані, окрім співвласників та їх дітей, відповідач [PERSON] Так, після розірвання шлюбу за рішенням суду від 25.09.2017 року відповідач продовжує користуватися житловим приміщенням і не знімається з реєстрації за вищевказаною адресою, не будучи членом сімї власників житла. Разом із тим, [PERSON] не підтримує з останнім шлюбно-сімейних стосунків та не веде з ним спільного господарства з грудня 2016 року. При цьому з моменту розірвання шлюбу і припинення сімейних відносин будь-яких угод між власниками квартири і колишнім членом сімї [PERSON] про безоплатне або платне користування жилим приміщенням не укладалось, також відповідач не бере участі у сплаті за комунальні послуги в квартирі протягом всього періоду користування житловим приміщенням. Окрім того, що [PERSON] не є членом сімї власників житла, не є наймачем у вказаній квартирі та не бере участі в її утриманні, відповідач систематично порушує правила співжиття в квартирі, чим робить неможливим для інших власників помешкання проживання з ним в одній квартирі. Заходи запобігання і громадського впливу до [PERSON] виявились безрезультатними. Як вказано у позові, відповідач періодично вживає спиртні напої, зчиню сварки із колишньою дружиною, під час яких наносить їй побої та тілесні ушкодження. З даного приводу [PERSON] неодноразово зверталась до Полтавського відділу поліції та травмпункту Першої МКЛ. За фактом звернення до поліції про нанесення тілесних ушкоджень внесено відомості до ЄРДР. На думку позивачів, усіма викладеними діями відповідач чинить перешкоди власникам квартири у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, на переконання позивачів, наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою чинить їм перешкоди як власникам житла, користуватися ним на власний розсуд, зокрема перешкоджає в оформленні субсидії, оскільки відповідач добровільно знятись з реєстрації відмовляється. Таким чином, посилаючись як на підстави своїх вимог на положення ст.ст.116, 157 ЖК УРСР, ст.ст.391, 405, 406 ЦК України, а також ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просять усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Полтава, вул.Короленка, буд.16 б, кв.13; зняти з реєстрації за місцем проживання [PERSON] за адресою: м.Полтава, вул.Короленка, буд.16 б, кв.13; судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на відповідача. Відповідач із позовом не погодився та 08.02.2019 року надіслав до суду письмові заперечення проти позову, у яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Вказував, що зі змісту позовної заяви вбачається, що тільки [PERSON] та [PERSON] говорять про порушення їх прав як власників майна, інші співвласники таких вимог не ставлять. Доводи позивачів про те, що реєстрація відповідача в квартирі створює їм перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг не підтверджені документально, так само немає підтверджень про те, яку саме участь в сплаті комунальних послуг беруть інші зареєстровані мешканці даної квартири, вказуючи про те, що нібито відповідач взагалі не сплачує за такі послуги. [PERSON] посилається на норми ст.156 та ст.64 ЖК УРСР і вважає, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням. А тому, з огляду на те, що він є колишнім членом сімї власників житла, вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.391 ЦК України вважає необґрунтованими. Крім того, відповідач є інвалідом 3 групи з 2005 року безстроково і на даний час не має фінансової можливості змінити місце свого проживання. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.63-64). Від третьої особи [PERSON] до суду надійшли пояснення щодо позову і відзиву відповідача, у яких підтримав позовні вимоги позивачів в повному обсязі і просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що [PERSON] був допущений до користування належним співвласникам на праві власності житловим приміщенням і зареєстрований у ньому як член сімї співвласника [PERSON] Проте на даний час статус члена сімї ним втрачено, оскільки шлюб між ними було розірвано за рішенням суду, а після цього відповідач із жодним із співвласників договору найму приміщення не укладав, а також не несе витрати на комунальні послуги, повязані з користуванням квартирою. При цьому постійно вчиняє протиправну поведінку щодо його дочки, крадіжки майна та нанесення побоїв. Стверджує, що [PERSON] працює неофіційно щоб не платити аліменти, проте має дохід, який достатній для найму іншого житла, тому твердження його відзиву є неправдивими. На підставі наведеного просить задовольнити позов у повному обсязі (а.с.75). Також від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив (заперечення) відповідача, у якій доводи заперечень [PERSON] вважає надуманими і нічим не підтвердженими. Так, позовні вимоги підтримують не лише позивачі, а й інші співвласники квартири. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює перешкоди в оформленні субсидії через те, що житлова субсидія не може бути нарахована щодо мешканців, у яких відсутній офіційний дохід і які не сплачують єдиний внесок згідно закону. Заперечення відповідача щодо сплати комунальних послуг іншими власниками квартири та необхідності їх підтвердження вважає надуманим, оскільки це не входить до предмету доказування за даним позовом, а така оплата здійснюється [PERSON], на яку й оформлені всі договори і рахунки з комунальних послуг. Щодо твердження [PERSON] про те, що він користується квартирою як член сімї власника, то позивач вважає, що воно суперечить нормам цивільного законодавства і практиці Верховного Суду. Вказує на те, що відповідач вселився у квартиру як член сімї і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, який може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. (а.с.85-89). 03 грудня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.35-36). 08 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.68). В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Сторона позивача посилається на те, що відповідач створює перешкоди в користуванні квартирою, додаткові труднощі та матеріальні витрати, оскільки відповідач не бере участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, що завдає позивачам матеріальних збитків, при цьому зніматися з реєстрації самостійно не бажає. Крім того, відповідач ображає, бє позивача, та вживає алкогольні напої. Таким чином, на даний час реєстрація відповідача в квартирі створює перешкоди для позивачів в користуванні квартирою. На цій підставі просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли до суду заяви про розгляд без участі, позов підтримали в повному обсязі. Причини неявки представника управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради суду невідомі, про розгляд справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, яким позивачі обґрунтовують свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями\~ст.5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (на праві спільної часткової власності 1/4 частини; на праві спільної сумісної власності 5/6 частини), [PERSON] (на праві спільної сумісної власності 5/6 частини), [PERSON] (на праві спільної сумісної власності 5/6 частини), [PERSON] (на праві спільної сумісної власності 5/6 частини), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1993 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145788800 від 17.11.2018 року (а.с.22, 23-25). Згідно з паспортом серії КО № 0009013, виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 25.02.2002 року, місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO] з 17.11.1978 року (а.с.10-11). Місце проживання позивача [PERSON] згідно з паспортом серії КО №774394, виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 11.02.2009 року, також з 02.01.2003 року зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.14). Згідно з паспортом серії ЕО № 776193, виданого Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 28.12.1999 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 03.12.2014 року по теперішній час (а.с.19). Як вбачається з копії рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25.09.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31.10.2008 року Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області розірвано (а.с.21). Відповідно до\~ст.150\~ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст.64\~ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Тобто, припинення членства у сімї не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Статтею 9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], в зареєстрованому шлюбі сторони перебували до 25.09.2017 року. При цьому встановлено, що одним із співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], та в ній після розірвання шлюбу між сторонами і надалі залишився проживати відповідач [PERSON], що не заперечується сторонами. Окрім того, як стверджують сторони, у вказаній квартирі також зареєстровані їх спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.17, 18). Оскільки відповідач [PERSON] на момент його реєстрації у квартирі перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON], тобто, був членом сім'ї власника (співвласника) квартири, факт розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє його права користування вказаним приміщенням. Виходячи з зазначених положень закону та встановлених обставин справи, [PERSON], як колишній член сімї власника квартири, зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сімї власника. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивачів про те, що вони, як власники майна, мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права власності квартирою від відповідача, який не є членом її сімї, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будь-який час, суд вважає необґрунтованими. Так, згідно з ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Разом з тим, суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406\~ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири відповідно до ст.ст.\~9,\~156,\~157 ЖК УРСР\~не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням. Суд також зважає на ту обставину, що згода позивачів на вселення відповідача була надана, оскільки власниками квартири є саме вони, відповідач зареєстрований у домоволодінні після реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON], крім того, доказів самовільного вселення відповідача у приміщення та доказів оспорювання ними його права на проживання після його вселення не надано. Таким чином, у відповідача, як колишнього чоловіка власника квартири, на підставі ч.1\~ст.405\~ЦК України виникло право користування чужим майном, а саме квартирою [ADDRESS] (сервітутне право), тому припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405,\~406 ЦК України. Як уже було зазначено, відповідно до ч.2\~ст.405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад один рік, а також будь-яких домовленостей між ним і власником житла після розірвання шлюбу. Навпаки, як встановлено судом, та не заперечується сторонами, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. безперервно, в період перебування у шлюбі і по теперішній час (а.с.38). Відтак, підстави, передбачені ч.2\~ст.405 ЦК України, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК Української РСР, але за наявності обставин, передбачених ч.1\~ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.\~\~ Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Позивачі, зокрема [PERSON], звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилається на те, що відповідач - її колишній чоловік [PERSON],\~\~був засуджений. [PERSON] зловживає спритними напоями, проявляє до неї постійно агресію, за місцем реєстрації характеризується негативно. З матеріалів\~справи вбачається,\~вироком Октябрського\~районного суду\~м.Полтави\~ від\~05.03.2019\~року [PERSON]\~визнано винуватим\~за обвинуваченням\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу, при цьому вказаним вироком суду було затверджено угоду від 26.02.2019 року у кримінальному провадженні між обвинуваченим та потерпілою стороною на підставі ст.468 КПК України (а.с.104). Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області із повідомленнями про вчинення конфліктів і сварок з колишнім чоловіком, нанесення тілесних ушкоджень, заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с.26, 27, 28, 29, 107). Однак, належних доказів, що за вказаними заявами і повідомленнями та в ході проведених перевірок щодо відповідача складалися адміністративні протоколи та за наслідками їх розгляду приймались компетентними органами відповідні рішення, суду не надано. Інших доказів, щодо систематичного порушення правил співжиття відповідачем, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу до нього суду не надано. Крім того, будь-яких доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, не встановлено. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач у вказаній квартирі був зареєстрований ще за час перебування у зареєстрованому шлюбі, як наслідок, вселився у квартиру на законних підставах, а також те, що він продовжує жити разом із позивачами та іншими членами сім'ї, у звязку із чим, набув взаємних прав та обовязків, що по своїй суті є сервітутом, щодо користування квартирою, а також, відсутністю доказів зі сторони позивачів, що між сторонами відсутній спільний побут (акти, довідки уповноважених органів, тощо), суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивачів про те, що відповідач втратив право користування квартирою. З огляду на відсутність належних та допустимих доказів, які би свідчили про триваючу антигромадську поведінку, систематичне порушення правил співжиття зі сторони відповідача, як і вчинення позивачами будь-яких заходів запобігання вчиненню таких дій, їх безрезультатності, суд вважає, що\~підстави для застосування наслідків, передбачених\~ст.116 ЖК УРСР, на які посилаються позивачі, також відсутні. Наявність іншого житла у відповідача, де він може проживати, під час розгляду справи доведено не було. Додатково слід зазначити, що достатніх доказів наявності перешкод зі сторони відповідача у праві користування позивачами вказаною квартирою, суду надано не було, як і не зазначено інших підстав для задоволення позовних вимог, зокрема передбачених у ст.ст.405,\~406 ЦК України, тощо. Крім того, суд вважає помилковим посилання позивача на те, що відповідач, який не пов'язаний спільним побутом із позивачем, втратив право користування чужим майном, що відповідно\~до\~ст.406 ЦК України, є підставою для припинення права користування відповідачем чужим майном, оскільки позивач звернулась до суду із позовом,

Outcome: dismissed