Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У листопаді 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто з 30 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. На обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [PERSON] з 29 квітня 2000 року по 10 травня 2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2012 року. Від шлюбу сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх доходів. Відповідач до досягнення сином повноліття сплачував аліменти на підставі виконавчого листа, проте з досягненням повноліття сина, а саме [INFO] - припинив. На момент подачі вказаної позовної заяви, позивачка зазначає, що [PERSON] з 17 вересня 2020 року навчається на 1 курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації на факультеті інформаційних технологій (форма навчання - денна). Стипендію не отримує, та в зв`язку з навчанням на денній формі не має змогу працевлаштуватися і потребує матеріальної допомоги. [PERSON] перебуває на повному утримання позивачки, однак 31 березня 2020 року остання звільнилася з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, і дохід останньої становить 6 126,55 грн. На підставі наведеного позивачка звернулася з відповідним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2020 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року було вирішено: «Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити у повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто з 30 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.». 15 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача - [PERSON] - адвокатки Шапортової Н.І. про перегляд заочного рішення від 12 липня 2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року було вирішено скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та було призначено справу до розгляду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог не заперечувала, лише просила суд зменшити розмір аліментів посилаючись на те, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина, та, наразі, відповідач не працевлаштований. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом під час розгляду справи було встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2012 року (справа №2610/1337/2012) було розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . в графі «Батько» зазначений - [PERSON] , в графі «мати» зазначена - [PERSON] . Таким чином, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року (справа №761/19549/15-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки № 4518 від 25 вересня 2020 року, [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Кібербезпека», термін закінчення навчання за ступенем «Бакалавр» - 30 червня 2024 року. Відповідно до Договору про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка № 3572 від 11 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] перебуває на денній платній формі навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Кібербезпека». Згідно п. 3.2. Договору вбачається, що загальна вартість освітньої послуги (навчання) становить 146 800 гривень, у тому числі за семестр - 18 350 гривень. Також позивачкою було долучено копію квитанції № 42 від 14 вересня 2020 року щодо сплати останньою на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка плати за навчання у розмірі 18 350 гривень. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , що в період з 25 січня 2019 року по 31 березня 2020 року працювала на посаді завідувача стоматологічним відділенням, Лікар-стоматолог-терапевт філії №2. Останній запис в трудовій книжці [PERSON] - [INFO] звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років ст. 38 КЗпП України. З копії Рішення про перерахунок пенсії №263040000765 вбачається, що [PERSON] призначено пенсію у розмірі 6 131,11 грн. Також стороною відповідача було надано до суду копію свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 04 грудня 2015 року, відповідно до якого вбачається що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Під час укладення шлюб відповідач змінив прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Також відповідачем було долучено копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23 червня 2016 року, відповідно до якого вбачається відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України). Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). В постанові Верховного Суду від 13.05.2021 р. у справі № 308/4214/18 зазначено, що сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім цього, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі №635/1139/17). Враховуючи те, що [PERSON] продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач, є працездатною особою, а відтак суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто з 30 листопада 2020 року по 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Вказане буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 30 листопада 2020 року, відповідно аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у зв`язку з навчанням з цієї дати. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі ст.ст. 182, 191, 199 СК України,

Outcome: partial