overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У лютому місяці 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Богодарівської сільської ради про визнання права власності на майно. У підтвердження свого позову вказує, що [PERSON] проживала в [ADDRESS]. Після розпаювання колгоспних земель вона отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,42 в умовних кадастрових гектарах, розташованих на території Богодарівської сільської ради. [PERSON] проживала одиноко, мала слабке здоров'я, тому не змогла виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку. [INFO] вона померла. За життя [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Заповіт було зареєстровано секретарем Богодарівської сільської ради за реєстровим номером 28. Оригінал сертифікату було втрачено, тому вона не змогла вчасно оформити спадщину у державного нотаріуса і змушена, звернутися за захистом своїх прав до суду. В позовній заяві просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 6,42 в умовних кадастрових гектарах розташовану на території Богодарівської сільської ради, яка належала померлій, на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, представник Богодарівської сільської ради, в судове засідання не з'явився, хоча був присутнім на попередньому судовому засіданні. Надав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина - земельна ділянка площею 6,42 в умовних кадастрових гектарах розташовану на території Богодарівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Спадкодавець за життя склала заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповіла у власність [PERSON], що підтверджується копією заповіту, складеного секретарем Богодарівської сільської ради. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивачка є спадкоємицею майна [PERSON], за заповітом, і має право на спадкування - земельної ділянки площею 6,42 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Таким чином, є всі підстави для визнання права власності на 6,42 в умовних кадастрових гектарах за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, в якому вказує, що 03 квітня 2013 року між ним та [PERSON] було вкладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно умов договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання продати житловий будинок, який їй належав і виготовити на нього правовстановлюючі документи. 03 квітня 2013 року [PERSON] написала розписку про отримання від [PERSON] коштів за житловий будинок з господарськими будівлями в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень та виготовлення правовстановлюючих документів за власний рахунок. В зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, він не може оформити на себе право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд визнати право власності на будинок з господарськими будівлями, за ним. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив визнати право власності на житловий будинок з господарськими, який знаходиться в [ADDRESS], за ним. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] 03 квітня 2013 року був укладений договір, згідно якого [PERSON] передав гроші, в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень, [PERSON] за житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідачка в свою чергу зобов'язалася передати у власність позивача житловий будинок з господарськими будівлями та виготовити, за власний рахунок, правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Факт передачі коштів [PERSON], за житловий будинок, підтверджується розпискою від 03.04.2013 року наданою [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, згідно ч.2 ст. 220 ЦК України. Для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями за позивачем є всі правові підстави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що він працює на посаді охоронця ПАТ «Хмельницький механічний завод» за контрактом з 08.07.2010 року з оплатою праці у мінімальному розмірі. В порушення вимог закону відповідач заробітної плати у визначені законом строки не виплачував, і згідно довідки наданої відповідачем заборгованість по заробітній платі складає 6850,47 грн. Вважає такі дії відповідача неправомірними, позаяк відповідно до вимог закону заробітна плата виплачується працівникові не рідше двох разів на місяць. Крім того, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних працівникові сум заробітної плати у строки, передбачені статтею 115 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Неправомірними діями відповідача щодо затримки виплати заробітної плати позивачеві завдана моральна шкода у зв»язку із відсутністю засобів до існування, розмір якої становить 5000 грн. Просить задоволити позов. В судовому засіданні позивач від заявлених вимог стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди відмовився і ухвалою суду провадження по справі в цій частині закрито. Вимоги про стягнення заробітку в розмірі 6850,47 грн. підтримав і просить їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю, посилається на те, що позивачеві дійсно не виплачений заробіток в означеному розмірі, і з цих підстав позов слід задоволити. Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] працює у публічному акціонерному товаристві «Хмельницький механічний завод» на посаді охоронця згідно наказу за 330-к від 08.07.2010 року з оплатою праці у мінімальному розмірі. Відповідно до довідки виданої відповідачем заборгованість підприємства перед позивачем становить 6850,47 грн., котра не виплачена відповідачем позивачеві всупереч вимог статті 115 КЗпП України. Відповідно до вимог статті 115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Означених вимог закону відповідач не дотримався та не виплачував позивачеві заробітку у визначені законом строки. Тому стягненню підлягає сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 6850,47 грн., з якої слід допустити до негайного виконання виплату заробітку у мінімальному розмірі в розмірі 1218 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 03 грудня 2002 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 2561. Від шлюбу дітей не мають. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, поглядів на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягає на його задоволенні, суду пояснив, що сім»я збережена бути не може у зв»язку із тим, що кожен має свій світогляд та по суті мають кожен свої фактичні шлюбні відносини, тому просить не надавати терміну для примирення. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та просить його задоволити. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03 грудня 2011 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 2561. Від шлюбу дітей не мають. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх понад рік. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть. Тому за наведених обставин суд вважає недоцільним надавати термін для примирення подружжю, шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, котрий розірвали за рішенням суду 30 серпня 2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], котрий досяг повноліття. З 01 вересня 2012 року син навчається у вищому професійному училищі №11 у м. Хмельницькому, що підтверджується довідкою з місця навчання за №27 від 06 лютого 2014 року у зв»язку із цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги не надає, тому вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у зв»язку із навчанням в розмірі 500 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги зменшила та просить стягнути аліменти лише на утримання сина [PERSON] в розмірі 400 грн. на час його навчання до 30.06.2015 року. Посилається на те, що відповідач має змогу сплачувати такий розмір аліментів, оскільки має достатній дохід. Відповідач вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на час його навчання в розмірі 400 грн. із його заробітку до закінчення ним терміну навчання визнав повністю та не заперечує щодо їх стягнення. Заслухавши доводи представника позивача та відповідача, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом безспірно установлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 березня 1996 року, від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття та навчається. Означених обставин сторони не заперечують. Згідно довідки Державного навчального закладу «Вище професійне училище №11» за №27 від 06 лютого 2014 року він є студентом денної форми навчання, термін якого закінчується 30.06.2015 року, отримує стипендію. Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх працездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із положеннями статті 199 цього кодексу якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до викладеного, однією з необхідних умов для отримання особою аліментів є спроможність одного з батьків надавати таку матеріальну допомогу. З матеріалів справи убачається, що відповідач на утриманні інших дітей не має, має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, сплачував їх добровільно та не заперечує про стягнення аліментів у примусовому порядку. Тому суд вважає, що відповідач може надавати таку допомогу у розмірі 400 грн. із його заробітку до закінчення навчання сином. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 21 червня 1991 року, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2010 року розірвано. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 1/4 частини із заробітку відповідача. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини із його заробітку щомісяця на утримання дитини, вважає що він має змогу сплачувати їх. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю та не заперечує про стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому розмірі. Заслухавши доводи представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 червня 1991 року, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2010 року сторони розірвали. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає і утримується матір'ю, що підтверджується довідкою Будинкоуправління №2 за №328 від 20.12.2013 року та не заперечується відповідачем. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини не регулярно, чого у судовому засіданні не заперечує, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки. При цьому суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, який мотивує тим, що вона працювала на посаді бухгалтера ТОВ «Укрхіменерго» з 01.09.2010 року. За наказом №3 від 31..12.2013 року вона звільнена із займаної посади за ст. 36 п.1 КЗпП України. В порушення вимог закону відповідач заробітної плати у визначені законом строки не виплачував, і згідно довідки наданої відповідачем заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2012 року по 31.12.2013 року складає 26 795,73 грн. Вважає такі дії відповідача неправомірними, позаяк відповідно до вимог закону заробітна плата виплачується працівникові не рідше двох разів на місяць. Крім того, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних працівникові сум при звільненні, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в сумі 11 628,0 грн. Просить задоволити позов. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги зменшила та не наполягає на стягненні заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 11 628,0 грн. Вимоги про стягнення заробітку в розмірі 26 795,73 грн. підтримує і просить їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю, посилається на те, що позивачеві дійсно не виплачений заробіток в означеному розмірі, і з цих підстав позов слід задоволити. Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрхіменерго» на посаді бухгалтера згідно наказу за №4 від 01.09.2010 року. Наказом №3 від 31.12.2013 року звільнена із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України Відповідно до довідки виданої відповідачем заборгованість підприємства перед позивачем становить 26 795,73 грн., котра не виплачена відповідачем позивачеві всупереч вимог статті 116 КЗпП України. Розмір заборгованої заробітної плати підтверджується довідкою від 04.02.2014 року за №3 та не заперечується представником відповідача. Відповідно до вимог статті 115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення. Означених вимог закону відповідач не дотримався та не виплатив позивачеві заробітку у визначені законом строки. Тому стягненню підлягає сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 26 795,73 грн., з якої слід допустити до негайного виконання виплату середнього заробітку в розмірі 903 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 19 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання дітей не мають. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі позивачка вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Просила суд розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, подала до суду заяву в якій прохала розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказала, що 01 серпня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі в Лохвицькому районному відділі ЗАГС Полтавської області. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі позивачка вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просила суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У лютому місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 14 липня 2009 року. Рішенням Чорнухинського районного суду від 03 жовтня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, вихованням дочки не займається, матеріальної допомоги не надає. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання дочки - [PERSON] в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, але у будь-якому випадку не менше 30% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. На адресу суду надала клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення з яких слідує, що він в змозі щомісячно виплачувати вказану позивачкою суму. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в жовтні 2013 року було розірвано шлюб рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою [PERSON] Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь свого дочки, так як він працездатний і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Outcome: approved