Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 листопада 1999 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності № 5293, посвідченої 11.10.1999 нотаріусом Гладиш О. та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99.11-1096 - квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,7 кв. м. Указаний договір зареєстровано у Жовтневому філіалі Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю» під реєстраційним номером 99.11-1096 від 05.11.1999 року. Сторонами у повному обсязі виконані його умови та зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за позивачем в КП «ОМБТІ та РОН», про що в реєстраційній книзі 276 пр, на сторінці 4 зроблено запис № 1058 від 12.11.1999, проте, з огляду на обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договорів купівлі - продажу нерухомого майна, позивач не може у повній мірі реалізувати правомочності власника на належну йому квартиру. У зв`язку з тим, що умови договору його сторонами були виконані у повному обсязі, суперечки між сторонами відсутні, протизаконних умов договір не містить, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99.11-1096, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40, 7 кв. м., укладений 05.11.1999 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності № 5293, посвідченій 11.10.1999 року нотаріусом Гладиш О., та [PERSON] , оформлений у Жовтневому Філіалі Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості і зареєстрований в КП «ОМТІ та РОН» 12.11.1999 року, запис № 1058 у книзі 276 пр, на сторінці 4. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сімоненко Р. О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснила, що спірний договір нею дійсно укладався, проте нотаріально посвідчений не був. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 листопада 1999 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності № 5293, посвідченої 11.10.1999 нотаріусом Гладиш О. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Указана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.99 р. УЖКГ виконкому Одеської міськради за №8-10322, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 27.10.99 р. № 1058 - стр. 43 - кн 276 пр. Договір був зареєстрований у Жовтневому філіалі Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю» під реєстраційним номером 99.11-1096 від 05.11.1999 року, а також право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», про що у реєстраційній книзі 276 пр на сторінці 4 зроблено запис від 12.11.1999 № 1058. Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що при укладенні договору сторонами було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, передані кошти за договором. На час укладення договору Закон України «Про товарну біржу» не передбачав обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому і не був посвідчений. Договір купівлі-продажу укладено 05 листопада 1999 року, отже, правовідносини між сторонами регулюються нормами чинного на час укладення договору ЦК УРСР (у редакції 1963 року). Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно зі статтею 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди». Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач не вказував, що продавець квартири ухилялася від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору суду не надано. Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач ухилялася від нотаріального посвідчення угоди, також матеріали справи не містять відомостей про те, чи взагалі одна зі сторін зверталися до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії, натомість у судовому засіданні представник позивача та відповідач підтвердили, що сторони не зверталися до нотаріуса та жодна із сторін договору не ухилялася від його нотаріального посвідчення. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 475/965/16-ц, від 28 серпня 2019 року справі № 392/833/16-ц. Отже, враховуючи те, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна виконані, а судом не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідач ухилялася від нотаріального посвідчення угоди, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання такого договору дійсним в судовому порядку. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed