Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про встановлення способу його участі у вихованні і спілкуванні із спільними з [PERSON] дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також зобовязати відповідачку не перешкоджати у такому спілкуванні. Свої вимоги обґрунтував тим, що шлюб з відповідачкою розірвано судовим рішенням від 11.03.2015 року. Фактично з 2013 року проживають з нею роздільно, а діти знаходяться при матері. Певний період часу відповідачка дозволяла спілкуватись з дітьми в її присутності, але згодом перестала це робити і чинить перешкоди та обмежує спілкування з дітьми. Ще в 2013 році звертався до органу опіки та піклування, який порадив добровільно узгодити порядок побачень. Оскільки така згода не досягнута, звертається до суду. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали. Відповідач позов не визнала. Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні заявлений позов підтримав. Позивач в судовому засіданні пояснив, що з початку 2015 року відповідачка під різними, часом надуманими причинами відмовляє йому у побаченні з дітьми, не дозволяє забирати їх додому. Не йде з ним на контакт, не бажає обговорювати його право на спілкування з дітьми. До цього часу під певними умовами забирав дітей на кілька днів, діти до нього прихильні і самі хочуть приїжджати до нього. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що не впевнена у забезпеченні відповідачем належного догляду за дітьми. В принципі не заперечує проти зустрічей, проживання і спілкування дітей з позивачем. Однак він не цікавиться їх здоровям, не відвідує школи і садочка, куди ходять сини. Тому вважає, що запропонований позивачем спосіб не відповідатиме потребам дітей, особливо меншого сина [PERSON], який за своїм віком і особливостями характеру не може довго перебувати без матері. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони визнали такими, що ними визнаються і не підлягають доведенню наступні факти: сторони перебували у шлюбі, який розірвано; від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]; діти з 2013 року проживають з відповідачкою. Допитаний в судовому засіданні малолітній син сторін [PERSON] пояснив, що раніше часто їздив до батька і прихильно до нього ставиться. З ним проводив своє дозвілля, їздив на відпочинок. Хоче і далі їздити на кілька днів до батька. Вважає, що його менший брат [PERSON] не зможе ночувати у батька без матері. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що як подруги відповідачки знають про взаємовідносини сторін. Відповідач мало цікавиться навчанням і вихованням дітей, хоча раніше і брав їх додому. Свідки [PERSON], [PERSON], батьки позивача, в судовому засіданні показали, що відповідачка не бажає спілкування дітей з їх сином, а з ними перебуває у певних неприязних відносинах. Однак діти ставляться до батька прихильно, бажають спілкуватись і приїжджати в гості, а позивач робить все від нього, як батька, залежне. З наданих сторонами довідок ВДВС Любомльського районного управління юстиції вбачається, що на час подання 05.05.2015 року позову за позивачем рахувалось 13000 гривень заборгованості по аліментах, яку він погасив на час розгляд справи. З довідок Любомльської ЗОШ №3 та Любомльського ДНЗ №1 вбачається, що позивач не відвідує заклади, куди ходять сторін діти. Згідно з висновком Любомльської райдержадміністрації від 24.06.2015 року кожен із сторін має належні для проживання і виховання дітей матеріально-побутові умови, діти ставляться прихильно до обох батьків. Адміністрація вважає за доцільне встановити певний спосіб участі батька у спілкуванні і вихованні дітей: систематичні побачення батька без присутності матері двічі на місяць, а в дні канікул три дні за домовленістю батьків; спільний відпочинок терміном два тижні під час канікул; необмежене спілкування засобами звязку; за домовленістю батьків право змінювати порядок побачень. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такі ж положення містяться в ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»: «Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши наведені докази стосовно положень закону суд приходить до висновку, що, хоча відповідачка в принципі не проти зустрічей і спілкування дітей з батьком, однак можливість і порядок такого спілкування сторони визначають на власний розсуд і згоди з цих питань не дійшли. Відтак суд має всі підстави для вирішення існуючого спору відповідно до ст.159 СК України. Як встановлено під час удового розгляду, позивач має належні умови для тимчасового перебування дітей за місцем його проживання і разом із своїми батьками, дідусем і бабусею дітей, спроможний надати їм належний догляд і виховання. Старший син сторін висловлює невимушене і щире бажання спілкуватись з батьком та проживати з ним по кілька днів. В той же час особливості віку і характеру меншого сина певним чином можуть ускладнити спілкування позивача з ним без присутності матері. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з врахуванням встановлених під час судового розгляду обставин та висновку органу опіки та піклування. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial