Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки за кредитним договором в розмірі 44\~325,18 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 28 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1054/ФКВ-07, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 13\~970,00 доларів США, з розрахунку 9,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 28.11.2007 року по 27.11.2014 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого Ат «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1054/ФКВ-07 від 28 листопада 2007 року. Проте, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак, зобовязання не виконуються, у звязку з чим, станом на 12.03.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 44\~325 грн. 18 коп., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 43\~708,89 грн.; суми заборгованості за відсотками у розмірі 451,5 грн. Тому, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не зявилася, але від неї надійшло заперечення на позовну заяву, в якій вона просила суд позовні вимоги задовольнити частково. Також зазначила, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів у рахунок обґрунтування вимог щодо наявності укладеного кредитного договору, заборгованість, яка виникла на підставі не належного виконання відповідачем, взятих на себе грошових зобовязань та можливості у звязку із цим застосування цивільно-правової відповідальності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 28 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1054/ФКВ-07, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 13\~970,00 доларів США, з розрахунку 9,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 28.11.2007 року по 27.11.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.\~ 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого Ат «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1054/ФКВ-07 від 28 листопада 2007 року. Як зазначає позивач, позичальниця умови кредитного договору належним чином не виконала, про що неодноразово повідомлялася, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. У звязку з невиконанням зобовязань станом на 12.03.2014 року відповідачка має заборгованість перед банком у розмірі 44\~325 грн. 18 коп., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 43\~708 грн. 89 коп.; суми заборгованості за відсотками у розмірі 451 грн. 50 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають доказове значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Тобто, позивач як сторона по справі, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань за кредитним договором та виникнення у звязку з цим заборгованості з його виплати. Суд не одноразово здійснював виклик представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з проханням надати роздруківку нарахування відповідачці заборгованості за кредитним договором. Однак, розрахунок так і не був наданий суду. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування вимог щодо наявності заборгованості, яка виникла на підставі не належного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що не має підстав для повернення позивачу судових витрат На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed