Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У лютому 2014р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що з 02.10.1999р. він перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу подружжя має двох дітей: - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Поряд з цим, протягом останнього часу вони з Відповідачкою не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, кожен живе своїм життям і не намагається перейнятися проблемами іншого. Шлюб існує тільки формально, подружні відносини не існують фактично протягом тривалого часу. Також Позивач вказав, що не вбачає можливості збереження шлюбу та вважає це недоцільним, при цьому він продовжує турбуватися про спільних дітей, надавати їм фінансову допомогу, приймати участь у їх житті та вихованні. З огляду на викладене, Позивач просив розірвати шлюб з Відповідачем. У судовому засіданні Позивач-[PERSON] позов підтримав і просив задовольнити. Представники Позивача [PERSON] і [PERSON] підтримали позицію свого довірителя. Відповідач - [PERSON], будучи належним чином повідомленою про судове засідання, до суду не з'явилась. Представник Відповідача - [PERSON] проти задоволення позову заперечував та оголосив текст письмових пояснень у справі, підписаних самою Відповідачкою. Відповідачка вважає, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є передчасним, невиваженим та таким, що повністю нехтує інтереси їхніх спільних дітей. Підстави позову вказані Позивачем лише формально, а посилання Позивача на відсутність у них спільних інтересів є навіть теоретично недоведеним і неправдивим. Розірвання шлюбув цей час негативно вплинуло б на нестійку та чутливу психіку дітей, порушило б їх нормальні соціальні зв'язки, призвело б до втрати ними почуття захищеності в умовах спільного життя в повноцінній родині любові, злагоди та спокою. З урахуванням викладеного та посилаючись на положення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України, ч.5 ст.191 Цивільного процесуального кодексу України Позивачка просила суд зупинити провадження у справі та надати сторонам строк на примирення не менше 5-ти місяців. Щодо таких пояснень Відповідачки Позивач зазначив, що він не вбачає жодної можливості для примирення, оскільки вони вже тривалий час не проживають разом з Відповідачкою і шлюб є формальним. При цьому Позивач наголосив, що більш детальних пояснень надавати не буде суто з етичних міркувань, та вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам самої Відповідачки і їх дітей. Судом встановлено, що 02.10.1999р. між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №1240 та видано Свідоцтво про одруження. Після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини визначені як: «[PERSON]». Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про одруження від 02.10.1999р., серії [NUMBER]. (а.с. 4). Від шлюбу Позивача та Відповідача народилось двоє дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 02.03.2001р. серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франкіського міського управління юстиції, актовий запис №297 (а.с.5); - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 08.06.2010р. серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1086 (а.с.6). Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено: «Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.». При вирішенні питання щодо можливості надання Позивачу та Відповідачці часу на примирення судом звернуто увагу на те, що Позивач в категоричній формі заперечив можливість примирення та збереження сім'ї і наголошував на наявності суттєвих обставин, що суперечать його інтересам в шлюбі. Також судом враховано положення ст. 51 Конституції України, згідно з якими шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Поряд з цим ст.24 Конституції України визначено, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 22 СК України, чітко закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду зазначені вище норми законодавства, надані Позивачем у судовому засіданні пояснення, а також враховуючи позицію Відповідачки, викладену у письмових поясненнях, суд приходить до висновку, що в даному випадку надання подружжю часу на примирення може зашкодити інтересам не лише Позивача та Відповідачки, а й інтересам їх дітей, оскільки у Позивача відсутні будь-які сумніви чи вагання щодо необхідності розірвання шлюбу. Суд також враховує, що розірвання шлюбу жодним чином не обмежує право батьків та дітей на безперешкодне спілкування між собою, їх право на особисте виховання дитини, як і обов'язку батьків щодо виховання, розвитку та утримання дітей. При цьому суд вважає, що проживання дітей в сім'ї, де один з батьків не вбачає можливості та не бажає подальшого її збереження, суперечило б їх інтересам не лише кожного з батьків, а й інтересам самих дітей. З огляду на все наведене вище, суд приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем без надання часу на примирення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні судовий збір. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved