Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує наступним. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого 21.05.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 (вісімсот гривень) грн. щомісячно на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із [INFO] і до досягнення дитиною повноліття, що документально підтверджено. Так як син після розірвання шлюбу залишився проживати з нею, а відповідач з моменту ухвалення рішення та по сьогоднішній день за виконавчим документом на його користь на утримання дитини проводить виплати лише по бажанню, не своєчасно та в різних сумах, не дотримуючись вимог рішення. При цьому вважає, що підставою для зміни розміру аліментів є зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину, а визначений розмір аліментів на теперішній час є значно меншим, ніж необхідно для утримання дитини. Ухвалене Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, рішення набрало законної чинності 03.06.2014 року, що документально підтверджено. На даний час неповнолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки син пішов до школи та збільшуються витрати на його навчання та розвиток, а вона самостійно на даний час не може повністю забезпечити потреби сина. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина на її користь визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та становить 2027 грн. В той же час, відповідач є працездатним, отже спроможний сплачувати аліменти на утримання сина щомісячно у більшому розмірі, ніж було визначено рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. І при цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Тому позивачка на підставі вищевказаного просила суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області від 21.05.2014 року - про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області (паспорт серії [NUMBER] виданий Києво -Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області 30.05.2000 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області від 15.02.2011 року ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень з дня набрання рішенням законної чинності та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03. 2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 22 квітня 2020 року з викликом сторін. 25 квітня 2019 року відповідачем на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, у якому він просив частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та змінити розмір аліментів, визначений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] ( [INFO] ) і стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] ( [INFO] ) в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, у якій позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, 06.11.2010 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №589. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого 21.05. 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №289 розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 (вісімсот гривень) грн. щомісячно на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із [INFO] і до досягнення дитиною повноліття З матеріалів справи вбачається що відповідач [PERSON] є молодою працездатною людиною з нормальним станом здоров`я та відповідач у своєму відзиві не заперечує проти збільшення розміру аліментів до 1500 грн. При цьому необхідно врахувати, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779,00 грн (50% дорівнює 889,50 грн); з 1 липня 2020 року - 1859 грн (50% дорівнює 929,50 грн); з 1 грудня 2020 року - 1921,00 грн (50% дорівнює 960,50 грн). За вказаних обставин визначенням твердої суми нижче прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є порушенням прав дитини, гарантованих нормами чинного законодавства. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За положеннями ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ч. 3 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів суд вважає обґрунтованою вимогу про збільшення розміру аліментних зобов`язань відповідача у твердій грошовій сумі до 1500 грн. від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 181- 192, ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial