Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У листопаді 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позикодавець, позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , позичальник, відповідач) про стягнення боргу за договором позики з урахуванням пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних в загальному розмірі 15 926,78 грн. та про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 26.11.2019 між сторонами укладено договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 15 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 29.04.2020, проте взяті на себе зобов`язання він не виконав. Згідно умов пункту 4 договору позики при порушенні терміну, встановленого для повернення позики, позикодавець має право вимагати повернення всієї суми позики та стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з урахуванням індексу інфляції та річних. Окрім того, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, постійних переживаннях та порушенні звичного укладу життя його та його сім`ї. Ухвалою від 05.01.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 20.05.2021. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною у договорі позики та у позовній заяві, проте судові документи повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов від відповідача не надійшов. Зважаючи на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 29.11.2019 між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] укладено договір позики № 2911-19, згідно з умовами якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику в сумі 15 000 грн. За умовами пункту 3 договору позичальник зобов`язується повернути суму позики у строк до 29.04.2020. Пунктом 4 договору позики передбачено, що при порушенні позичальником терміну, встановленого для повернення позики, позикодавець має право зажадати повернення всієї суми позики та стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з урахуванням індексу інфляції та річних. Розпискою [PERSON] від вказаної дати підтверджується факт одержання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 15 000 грн. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із часиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже з огляду на реальний характер договору позики письмова форма такого договору та розписка позивальника є належними доказами факту передачі грошової суми позичальнику. За приписами частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позикові зобов`язання відповідач [PERSON] у встановлений договором строк не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки позичальника. Доказів, які б підтверджували протилежне, суду не надано. На розписці немає написів, які б свідчили про часткове чи повне виконання позичальником позикових зобов`язань. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема, сплата неустойки. За положеннями статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина 1 статті 547 ЦК України). Відповідно до статті 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже ураховуючи, що позичальник не повернув позику у встановлений договором строк, позикодавець у відповідності з пунктом 4 договору позики набув право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. За період з 30.04.2020 по 11.06.2020 розмір облікової ставки НБУ становив 8%, а починаючи з 12.06.2020 її розмір зменшився до 6%. Наслідки порушення позикових зобов`язань визначені також нормою статті 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За період з 30.04.2020 по 21.10.2020 (дату, визначену у позовній заяві) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики склало 175 днів. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), який за вказаний період становить 1,01198253. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Отже за результатами здійснених судом із застосуванням наведених формул математичних розрахунків установлено, що розмір належної позивачу від відповідача пені становить 931,15 грн., розмір інфляційних втрат - 179,74 грн., а розмір трьох процентів річних - 215,16 грн. Водночас за розрахунками позивача розмір належної йому пені становить 671,78 грн., розмір інфляційних втрат - 45 грн., а розмір трьох процентів річних - 210 грн., а тому з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу суд, розглядаючи позов в межах позовних вимог, визнає обґрунтованими вимоги про стягнення пені, індексу інфляції та трьох процентів річних у заявленому позивачем розмірі. Окрім боргу та штрафних санкцій, позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, правових підстав для задоволення якої судом не встановлено. Так, загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зміст наведених норм цивільного закону свідчить про те, що моральна шкода відшкодовується лише в тих випадках, якщо її відшкодування передбачене законом або договором. В укладеному сторонами договорі позики відсутні умови, які б передбачали відшкодування моральної шкоди за прострочення повернення позики, нормами глави 71 ЦК України також не передбачено право позикодавця на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням чи неналежним виконанням позикового зобов`язання, а відтак вимога про відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі і є безпідставною. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн. та на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 31.07.2020, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 02.10.2020 № 52. Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 25 926,78 грн. Отже ураховуючи, що вимоги позивача задовольняються на 61/100 частин від розміру заявлених вимог (15926,78х100/25 926,78), на відповідача слід покласти 61/100 частин понесених позивачем судових витрат, що становить 6 612,89 грн. (10840,80/100х61). На підставі викладеного,

Outcome: partial