Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (Відповідача) про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що між сторонами 20.04.1996р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва було зареєстровано шлюб, актовий запис № 232. За час шлюбу Позивачка та Відповідач придбали: - двокімнатну квартиру [ADDRESS]; - легковий хетчбек «Ford Fusion», рік випуску 2007 року, державний номер [NUMBER]. Позивачка зазначила, що автомобіль зареєстрований на ім'я Позивачки, придбаний для потреб сім'ї, а право власності на спірну квартиру зареєстровано за Відповідачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2014р. шлюб між сторонами розірвано. Проте, сторони не дійшли згоди про поділ майна, яке було придбане за час шлюбу, а тому Позивачка просила: поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, визнати за нею право власності на 1 / 2 частки квартири [ADDRESS]; визнати за Відповідачем - [PERSON] право власності на 1 / 2 автомобіля «Ford Fusion», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Разом з тим, з позовною заявою, Позивачкою було подано заяву про забезпечення позову, в якій зазначила, що 3 лютого 2014 року Відповідач розмістив на сайті продажу нерухомості оголошення про продаж спірної квартири, прагне уникнути розподілу майна на рівні частини, що у разі продажу квартири зробить неможливим виконання рішення суду, а тому просила накласти арешт на спірне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя - [ADDRESS] (а.с.25-26). Ухвалою суду від 25.03.2014р. заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі - задоволено, накладено арешт на [ADDRESS] (а.с.40-41). В судовому засіданні Позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав факт купівлі у шлюбі квартири та автомобіля, не заперечував проти позову, просив задовольнити позовні вимоги (а.с.59-60). Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 20 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20.04.1996р. зроблено запис за №232, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Прізвища після реєстрації шлюбу визначені чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 10). За період шлюбу, сторонами було придбано: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 56,50 кв.м., житловою площею - 31,70 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2000р., укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за номером 8-7639, зареєстрованим КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу № д.659-17 за реєстровим № 1318 від 16.08.2000р. (а.с.11); - автомобіль «Ford Fusion», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу № 71СР-1181 від 31.10.2007р., укладеним між ТОВ «Віннер Автомотів» та [PERSON] (а.с.12-13). Отже вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2014р. у справі № 754/21586/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва 20.04.1996р., актовий запис № 232, - розірвано (а.с.57). В судовому засіданні Відповідач визнав факт купівлі під час шлюбу спірної квартири та автомобіля, і фактично не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст.372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було ними придбано за час шлюбу, а тому в порядку поділу такого майна, суд визначає частки кожного із подружжя, виходячи з принципу рівності часток чоловіка та дружини у спільному майні. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 664,00 грн.

Outcome: approved