Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року позов було залишено без руху. На виконання ухвали суду від 27 листопада 2019 року позивачем 10 грудня 2019 року [PERSON] подала позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 14 серпня 2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з 02 вересня 2019 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На запит суду в порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України 13 грудня 2019 року отримана інформація з відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про те, що відповідач зареєстрований в Жовтневому районі м. Дніпра. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав. Також в заяві зазначила, що подружні стосунки сторони припинили з 12 червня 2019 року, спільне господарство з відповідачем припинено та вони проживають окремо з 02 вересня 2019 року. Майновий спір між сторонами відсутній, неповнолітні діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачем, про що подружжя дійшли згоди, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав в повному обсязі та просив суд розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що сторони припинили з 12 червня 2019 року, спільне господарство з відповідачем припинено та вони проживають окремо з 02 вересня 2019 року. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України та положення ст. ст. 200, 206 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 серпня 2009 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №610, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 9). Сторони є батьками народжених у цьому шлюбі двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.11). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили ведення спільного господарства з 12 червня 2019 року, подружні стосунки припинили та проживають окремо з 02 вересня 2019 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та Світослава з матір`ю (позивачем), про що сторони зазначили в своїх заявах. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох неповнолітніх дітей,\~враховує також\~їх інтереси\~та зазначає\~про те,\~що задля\~охорони їх\~інтересів є\~кращим проживання\~в повній\~родині,\~проте зауважує,\~що зазначені\~вище та\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~категоричне заперечення\~як позивача\~так і\~відповідача проти\~збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved