Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач або Банк) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11030 грн. 43 коп. за кредитним договором № б/н від 28.05.2013 року та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до умов договору № б/н від 28.05.2013 року [PERSON] (далі-Позичальник) отримав від Банку кредит у розмірі 5300,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] Позичальник помер, що підтверджується рішенням суду від 31.03.2016 року. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 28.05.2013 року становить 11030,43 грн., яка складається з 4800,00 грн. - заборгованість за кредитом та 6230,43 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач вважає, що відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого Позичальника, оскільки на час відкриття спадщини відповідач постійно проживала з спадкодавцем - Позичальником і протягом 6 місячного строку від дня відкриття спадщини не відмовився від її прийняття, посилаючись на положення частини третьої статті 1268 ЦК України. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 53). Ухвалою суду від 12 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву. Також роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Копію ухвали надіслано сторонам по справі (а.с. 59). Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 2392 від 28.02.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с . 58). Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що адресована відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 81). Відповідно до пункту четвертого частини сьомої статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Однак, відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання в установлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву. Зі згоди представника позивача (а.с. 52), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши подані представником позивача матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 28.05.2013 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої вбачається, що останній виявив бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна» не зазначивши суму кредитного ліміту та розміру відсотків за користування кредитом (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.03.2016 року (а.с.34) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00022456003 від 27.03.2019 року. (а.с.74, 75). Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. На підтвердження своїх вимог Банк надав до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28.05.2013 року (а.с. 6,7), згідно якого вбачається, що станом на 31.12.2018 року заборгованість становить 11030,43 гривень, яка складається з: 4800,00 грн. - заборгованість за кредитом та 6230,43 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, Банк звернувся до Богуславської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 23.03.2018 року (а.с.40), з якої вбачається, що на теперішній час Позичальник має перед Банком заборгованість у розмірі 170238,87 грн. Проаналізувавши розрахунок заборгованості (а.с. 6,7) та претензією кредитора (а.с.40), судом встановлено, що Банк вважає, що станом на 23.03.2018 року розмір заборгованості становив 170238,87 грн., однак не дивлячись на те, що Позичальник помер [INFO] розмір заборгованості зменшився і станом на 31.12.2018 року становить 11030,43 грн. Таким чином, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий Банком (а.с. 6, 7), як належний та достовірний доказ на підтвердження об`єктивного розміру заборгованості, оскільки після 27 грудня 2014 року, тобто після смерті Позичальника відбувається рух коштів та здійснюється нарахування і погашення розміру заборгованості. Із рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року (а.с.34) вбачається, що Банк звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26836,90 грн., яка утворилася станом на 30.11.2015 року, внаслідок невиконання останнім зобов`язань передбачених договором від 28.05.2013 року. Дане провадження у справі закрито у зв`язку із смертю відповідача, який помер [INFO] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.03.2018 року Банк звернувся до Богуславської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора (а.с.40) та 28.12.2019 року Банк звернувся до [PERSON] з листом-претензією, як до спадкоємця Позичальника [PERSON] ( а.с.42). Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 1281 ЦК України визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи, що в квітні 2016 року із рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року Банку стало відомо про смерть Позичальника - [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок чого відкрилася спадщина, однак Банк лише через три роки, тобто 28.12.2019 року пред`явив вимогу до спадкоємця [PERSON] вважаючи такою, що остання прийняла спадщину тому, що на час відкриття спадщини спільно проживала з Позичальником і не відмовилась від її прийняття, тому суд вважає, що Банк - позивач позбавляється права вимоги, оскільки у відповідності до частини третьої статті 281 ЦК України своєчасно не пред`явив вимогу до спадкоємця. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦП України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно інформації Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-14/964 від 30.08.2019 року (а.с.90) вбачається, що із заявами про прийняття спадщини на даний час після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] ніхто із спадкоємців не звертався. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що Відповідач є спадкоємцем Позичальника у відповідності до положень частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки остання постійно проживала з Позичальником на час відкриття спадщини, посилаючись на копії паспортів відповідача та Позичальника, де зазначено місце їх реєстрації: [ADDRESS] , однак суд вважає, що штамп у паспорті про місце реєстрації особи не є належним та достовірним доказом про те, що ця особа фактично проживає за місцем реєстрації, оскільки особа може бути зареєстрована за одною адресою, але фактично може проживати за іншою адресою, враховуючи чинне законодавство України щодо свободи пересування та вільного вибору місця проживання. За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1921 грн. судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: dismissed