Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32075327 від 06 квітня 2012 року з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року. Державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про арешт майна боржника від 23 квітня 2012 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . На виконання постанови суду в рамках виконавчого провадження було конфісковано та вилучено автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 500», про що складено Акт опису й арешту майна № 2033/1 від 12 липня 2012 року. Таким чином, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року було виконано в повному обсязі. Державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту від 18 серпня 2014 року. З серпня 2014 року вона разом з чоловіком придбала квартиру [ADDRESS] . Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про арешт майна боржника від 02 січня 2018 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що оскільки постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року була нею виконана в повному обсязі, виконавче провадження № 32075327 повинно бути закінчено та закрито. Вважає дії головного державного виконавця щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] незаконними та такими, що порушують її права як власника майна. Вона звернулась до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою від 04 лютого 2019 року щодо незаконного накладення арешту, проте відповіді не отримала. 03 грудня 2019 року нею було подано скаргу до Міністерства юстиції України на дії працівників Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 14 січня 2020 року нею отримано відповідь з Міністерства юстиції України, з якої вбачається, що на даний час проводиться перевірка по скарзі. Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 та зобов`язати головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що їй належить, зокрема, з квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідач копію позову з додатками отримав (т. 1, а.с. 72), відзив на позовну заяву на підставі ст. 178 ЦПК України до суду поданий не був. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року [PERSON] визнано винною в порушенні митних правил, передбачених ст. 353 МК України та конфісковано в дохід держави автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 500», 2003 року випуску (т. 1, а.с. 20-21). 06 квітня 2012 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 32075327 (т. 1, а.с. 23). Державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника від 23 квітня 2012 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 25). На виконання постанови суду в рамках виконавчого провадження було конфісковано та вилучено автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 500», про що складено Акт опису й арешту майна № 2033/1 від 12 липня 2012 року (т. 1, а.с. 26-27). Головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту від 18 серпня 2014 року (т. 1, а.с. 28). З позову вбачається, що з серпня 2014 року позивач разом з чоловіком придбала квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 31). Головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про арешт майна боржника від 02 січня 2018 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 16-17). Позивач зазначає, що оскільки постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року була нею виконана в повному обсязі, виконавче провадження № 32075327 повинно бути закінчено та закрито. Вважає дії головного державного виконавця щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] незаконними та такими, що порушують її права як власника майна. 04 лютого 2019 року та 02 травня 2019 року представник позивача звертався до начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами про зняття арешту з майна (т. 1, а.с. 32-36, 39-43). З позову вбачається, що відповіді на зазначені заяви сторона позивача не отримала. 03 грудня 2019 року позивачем було подано скаргу до Міністерства юстиції України на дії працівників Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1, а.с. 243-246). Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання ухвали суду надано копію матеріалів виконавчого провадження № 32075327 (т. 1, а.с. 74-250, т. 2, а.с. 1-23). У матеріалах зазначеного виконавчого провадження міститься постанова начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року, з якої вбачається, що 04 лютого 2019 року боржник звернувся з заявою про зняття арешту з майна, в подальшому на особистому прийомі [PERSON] роз`яснено, що боржник може оскаржити постанову про арешт майна боржника в судовому порядку (т. 1, а.с. 239-241). Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З матеріалів виконавчого провадження № 32075327 вбачається, що провадження з примусового виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року не закінчено. Позивачу начальником Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було роз`яснено, що боржник може оскаржити постанову про арешт майна боржника в судовому порядку. [PERSON] звернулась до суду в порядку позовного провадження та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 32075327 та зобов`язати головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що їй належить, зокрема, з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. При цьому, посилання позивача в позовній заяві на положення ст. 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 554/7908/17-ц. Позивач зазначає, що обтяження накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження, де вона є боржником. Виконавче провадження ще не завершене та триває. Встановлено, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення. Вбачається, що заявлені позивачем вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed