Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про розірвання зареєстрованого 29 липня 1994 року шлюбу з [PERSON] , у період якого в них народилися дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які уже досягли повноліття. Свої вимоги обґрунтував тим, що упродовж останніх років стосунки з відповідачкою погіршились, між ними зникло взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного, має місце байдужість до життя і проблем кожного, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок і, як наслідок, фактичного припинення шлюбних відносин. Розірвати шлюб вирішив остаточно, змінювати таку своє позицію намірів не має, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою неможливе і буде суперечити його інтересам. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 13 липня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги не визнала, просила надати шестимісячний строк для примирення. Вважає, що позов позивачем написаний під впливом скороминущих емоцій, а його обґрунтування є лише одностороннім баченням їх стосунків. Незважаючи на тривалу подружню зраду позивача, продовжує його любити і поважати як чоловіка, господаря, батька дітей і дідуся їх онуків, тому намагається зберегти сім`ю усіма можливими засобами. Відповіді на відзив позивач у відведений судом строк не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Згідно із повторно виданим свідоцтвом серії [NUMBER] сторони уклали шлюб 29 липня 1994 року у виконавчому комітеті Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області за актовим записом № 15. Відповідно до довідки Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 30 червня 2021 року № 517 сторони та їх повнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] . Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частини 3 та 4 статті 56 СК України визначають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на доводи позивача та відповідача, викладені у заявах по суті спору, судом встановлено, що стан взаємовідносин сторін упродовж останніх років призвів до фактичного припинення шлюбних стосунків між ними. Відповідач у відзиві не заперечує цієї обставини, проте у будь-яким спосіб бажає зберегти шлюб, незважаючи на будь-які обставини і поведінку позивача. Вважати написання позивачем цього позову під впливом скороминущих емоцій, як зазначає відповідач, суд підстав не має, оскільки від дня подання позову 01 липня 2021 року до дати розгляду справи, тобто після спливу двох з половиною місяців, позивач своєї позиції і намірів розірвати шлюб не змінив, при цьому про своє таке остаточне рішення він зазначав у позовній заяві. Жодних покращень у стосунках сторін за цей період не відбулося, оскільки про це не заявила жодна із сторін. Отже, враховуючи стійке небажання позивача спільно з відповідачем піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги в сукупності з відсутністю у них неповнолітніх дітей, суд не вбачає доцільності надавати строк для примирення, оскільки позитивного результату він не дасть. Фактичні обставини справи вочевидь свідчать, що шлюб сторін існує лише формально та перспектив його реального збереження не вбачається. Визначальним є категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем. До того ж в силу ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати до збереження шлюбу чоловіка чи жінку. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved