Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.12.2019 року позов [PERSON] - задоволено. Встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України. 08.05.2020 року представником [PERSON] - [PERSON] надано суду заяву, в якій просила винести додаткове рішення суду у справі №522/14466/19 за позовом [PERSON] до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме просила встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно та законних підставах проживає на території України починаючи з 01.01.1989 року по теперішній час. Заяву разом з матеріалами справи отримано суддею 12.05.2020 року. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року заяву було залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків заяви. Вимоги ухвали суду від 12.05.2020 року [PERSON] усунув 15.05.2020 року, надавши до суду заяву в новій редакції. Ухвалою суду від 20.05.2020 року було призначене судове засідання з приводу розгляду заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення суду на 29.05.2020 року. У судове засідання призначене на 29.05.2020 року сторони по справі не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.06.2020 року. 09.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просили заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по зазначеній справі залишити без розгляду. 22.06.2020 року [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якому просив ухвалити додаткове рішення по вказаній справи, а саме, встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно та законних підставах проживає на території України починаючи з 01.01.1989 року по теперішній час. У судове засідання призначене на 26.06.2020 року представник ГУ ДМС України в Одеській області не з`явився, на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. У судове засідання з`явилася представник [PERSON] - [PERSON] , проти відкладення розгляду справи не заперечувала. Розгляд справи відкладено на 16.09.2020 року. У судове засідання призначене на 16.09.2020 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 18.09.2020 р. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.12.2019 року позов [PERSON] - задоволено.. Встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України. 08.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила на підставі додаткового рішення «Встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно та законних підставах проживає на території України починаючи з 01.01.1989 року по теперішній час». Заявником до заяви про ухвалення додаткового рішення надано лист Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 11.03.2020 року, в якому зазначено, що у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду, так як для відповідної категорії справ та встановленого Законом порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», в рішенні суду має бути зазначено: особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УСРС), у зв`язку з чим йому було запропоновано звернутися до суду з заявою про внесення змін у рішенні суду, зазначивши у рішенні суду «постійне проживання до 24 серпня 1991 року». Судом було встановлено, що [PERSON] народився, [INFO] в м.Артік, Артікський район, Вірменська РСР, що підтверджується посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , що видана органом 5101 від 09.10.2015 року (а.с.9-10). В 1989 році [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] переїхали до свого дядька [PERSON] , який проживав у [ADDRESS] , та проживали з 1989 року по 1994 рік без реєстрації, з 1994 року по 2007 рік з відповідною реєстрацією за вищевказаною адресою, що підтверджується копією домової книги (а.с.32-41). 17.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №4779. Право власності за [PERSON] було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.12.2006 року (а.с.27-31). З довідки про стан сім`ї та реєстрації від 20.02.2019 року вбачається, що [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] з 21.02.2007 року (а.с.42). Відповідно до довідки Філії «Укрінтеравтосеравіс-Одеса» УДП «Укрінтеравтосервіс» №46 від 18.09.2018 року [PERSON] працює в Філії з 08.12.2014 року по теперішній час на посаді в.о.директора (а.с.11). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області 03.05.2018 року, відповідний актовий запис №1982 (а.с.12). Після набрання законної сили рішення від 19.12.2019 року заявник звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за виконанням зазначено рішення, але йому було відмовлено, у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду, так як для відповідної категорії справ та встановленого Законом порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», в рішенні суду має бути зазначено: особа, яка постійно проживала на території України до 24 серпня 1991 року. Проте, посилаючись на той факт, що в рішенні суду від 19.12.2019 року встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України, відмовляють у прийнятті та виконанні зазначеного рішення. Таким чином, з матеріалів цивільної справи та заяви про ухвалення додаткового рішення суду вбачається, що зазначене рішення суду не виконано. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 цього Закону. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. №588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонастунництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту її постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Таким чином, судом встановлено факт проживання [PERSON] з 01.01.1989 року на території УРСР до 24 серпня 1991 року, що стала територією України, було підтверджено, досліджено у справі належними доказами. Згідно з п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Правила щодо обов`язковості виконання судових рішень законодавцем також закріплені й, зокрема, у ст.13, п.5 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.7 ч.3 ст.2, ст.18 ЦПК України тощо. Відтак, проаналізувавши наведені норми законодавства у їх сукупності, приймаючи до уваги той факт, що рішенням суду від 19.12.2019 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення України (24 серпня 1991 року), суд вважає за можливе доповнити резолютивну частину рішення суду від 19.12.2019 року, зазначивши проживання останнього на території України і до 24 серпня 1991 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі.

Outcome: approved