Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У листопаді 2020 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просила встановити факт спільного проживання [PERSON] із її чоловіком [PERSON] станом на момент його смерті [INFO] , а також факт перебування на його утриманні на час смерті. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на ті обставини, що 12 січня 1983 року заявник [PERSON] та [PERSON] одружилися, з моменту укладення шлюбу і до моменту смерті чоловіка вони проживали спільно та вели спільний побут. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Також заявник зазначає, що дізналась про можливість отримати пенсію по втраті годувальника, оскільки її покійний чоловік був військовослужбовцем. З цією метою звернулась до [INFO] , яким підготовлено відповідне подання з підтверджуючими документами та надіслано їх до ГУ ПФУ у Полтавській області для розгляду. За результатами розгляду цих документів розпорядженням від 25 березня 2020 року вирішено відмовити заявнику у призначенні пенсії в разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання з чоловіком на момент його смерті та факту реєстрації за однією адресою. У зв`язку зі спливом значного строку з моменту смерті відсутня організація, яка може надати довідку чи інший документ, що підтверджує факт спільного проживання. Встановлення юридичного факту спільного проживання та перебування на утриманні заявнику необхідно для вирішення питань отримання пенсії по втраті годувальника. Доказами зазначає свідоцтво про шлюб та вказує, що на момент смерті чоловіка шлюб між ними не був розірваний, наведені вище обставини можуть також підтвердити свідки. На підставі викладеного, заявник [PERSON] звернулась для вирішення зазначених питань в судовому порядку. 30 листопада 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду не з`явився, направив пояснення, в яких зазначив, що розпорядженням від 25.03.2020 року було відмовлено заявнику в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка, оскільки члени подружжя на момент смерті [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, а також не було надано докази їх спільного проживання. Вважають, що вимоги заявника не достатньо доведені, оскільки не надано документів, які б підтверджували факт спільного проживання подружжя за однією адресою, а також не доведено факт, що матеріальна допомога, яку [PERSON] одержувала від чоловіка, була для неї єдиним та основним джерелом існування, і що всі доходи сім`ї вносились в єдиний сімейний бюджет, кошти витрачалися на сім`ю, оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків тощо. На підставі викладеного, при розгляді питання щодо встановлення факту перебування особи на утриманні представник покладався на розсуд суду та просив проводи розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст.315 ЦПК України та не є вичерпним, зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Судом установлено, що з 12 січня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради народних депутатів 30 жовтня 1987 року. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 05 липня 2011 року, вбачається, що гр. [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років, про що в книзі реєстрації смертей 23 серпня 1994 року зроблено відповідний актовий запис №2635. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полатвській області 21 жовтня 2002 року [PERSON] зареєстрована за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Ананлогічні відомості щодо місця реєстрації та проживання заявника відображені у копії довідки голови правління ЖЕК «Вогник» №185 від 07 березня 2020 року. Як вбачається з матеріалів судової справи, з метою отримання пенсії по втраті годувальника [PERSON] звернулась до [INFO] , яким за вих.№12/895/фн.41917 від 19 березня 2020 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області направлено відповідне подання з підтверджуючими документами для оформлення пенсії в разі втрати годувальника гр. [PERSON] за померлого (дата смерті [INFO] ) чоловіка [PERSON] . За результатами розгляду розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №302/02.22-06 від 25 березня 2020 року вирішено відмовити [PERSON] в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання з чоловіком на момент його смерті та факту реєстрації за однією адресою. Як пояснила заявник у судовому засіданні, вона та її покійний чоловік [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне домогосподарство, так як вони проживали за однією адресою, її чоловік отримував пенсію як військовослужбовець, забезпечували себе усім необхідним для життя, перебували у шлюбі по день смерті чоловіка, з настанням якої заявник втратила годувальника. На даний час встановлення факту перебування на утриманні заявнику необхідне для переходу на інший вид пенсії по втраті годувальника, так як розмір її пенсії за віком є недостатнім для необхідного забезпечення. З урахуванням викладеного, з`ясовано, що доходи, зокрема, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання подружжя. Крім того, даний факт підтвердила допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою [PERSON] з 1992 року, яка дійсно проживала постійно з чоловіком [PERSON] у своїй квартирі однією сім`єю, та що заявник його доглядала до моменту смерті, основним джерелом їх доходу був дохід чоловіка. Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересована в справі і підстав для обмови заявника у них немає, тоді як покази не суперечать іншим матеріалам справи. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Відповідно до п.2.11 Постанови Пенсійного фонду України № 22-1, 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), за документ що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім в приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку». Згідно роз`яснень, наданих в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 №5, визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом установлено, що починаючи з січня 1983 року заявник [PERSON] до моменту смерті свого чоловіка мала спільне домогосподарство з [PERSON] , так як вони проживали за однією адресою, забезпечували себе усім необхідним для життя, перебували у зареєстрованому шлюбі по день смерті чоловіка, разом із тим, допомога, яка надавалась [PERSON] , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, у зв`язку з чим суд вважає доведеним факт того, що заявник перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . За таких обставин, оскільки встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання та перебування [PERSON] на утриманні її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги доведені та підтверджені належними доказами, а відтак заява про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved