Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б / н від 08 лютого 2017 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, а також відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначене підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 11 жовтня 2020 року має заборгованість в розмірі 19 942, 79 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом (простроченим тілом ) кредиту - 14 052, 01 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 5 890, 78 грн. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 08 лютого 2017 року [PERSON] підписав заяву у АТ КБ «ПриватБанк». У заяві зазначено прізвище відповідача, його анкетні дані. Також зазначено, що відповідач згоден з тим що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладенні і згоден з його умовами, також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Між тим, відповідно до тексту зазначеної заяви вбачаться, що відповідачем не обраний тип кредитної картки, бажаний кредитний ліміт. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач станом на 11 жовтня 2020 року має заборгованість в розмірі 19 942, 79 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом (простроченим тілом ) кредиту - 14 052, 01 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 5 890, 78 грн. Матеріали справи містять виписку по рахунку за період з 30 жовтня 2017 року по 01 березня 2020 року, з якої вбачається користування відповідачем грошовими коштами. Строк дії картки № [NUMBER] , яка відкрита 28 травня 2017 року на ім`я [PERSON] встановлено до травня 2021 року. Строк дії картки № [NUMBER] , яка відкрита 23 квітня 2018 року на ім`я [PERSON] встановлено до березня 2022 року. У відповідності до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] оформленої на ім`я [PERSON] встановлений кредитний ліміт декілька разів збільшувався та зменшувався. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем фактично отримані та використані гроші банку не повернуті, розмір заборгованості відповідачем не спростований, а тому суд вбачає наявність правових підстав для стягнення із відповідача суми заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту) у розмірі 14 052, 01 грн. Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У долученій заяві-анкеті позичальника процентна ставка не зазначена. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , які відкриті на ім`я [PERSON] зі строком дії до травня 2021 року та до березня 2022 року. Банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з дійсним позовом). Проте за змістом позовної заяви вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України пред`явлені станом на 11 жовтня 2020 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2017 року у розмірі 14 052, 01 гривня. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 481, 10 гривня.

Outcome: partial