Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У лютому 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], де третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначивши, що [INFO] помер [PERSON], який є чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], які проживали на момент смерті спадкодавця однією сім'єю в квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2000, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №4056, належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по ? частині кожному. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, оскільки проживали разом зі спадкодавцем. 12.07.2006 [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. В нотаріальній конторі [PERSON] переконали відмовитися від оформлення ? частини спадкового майна, так як їй належить друга частина квартири, щоб не витрачати зайві кошти. Оскільки нотаріус не до кінця роз'яснив їй процедуру вступу у спадщину 12.07.2006 позивач [PERSON] підписала відмову від спадкового майна на користь відповідача [PERSON] З 12.07.2006 по теперішній час позивачі проживають та користуються спадковим майном, а саме квартирою [ADDRESS], несуть витрати по його утриманню, сплачують комунальні послуги. 11.02.2015 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріус своєю постановою від 11.02.2015 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON], оскільки наявна заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON]. 11.02.2015 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріус своєю постановою від 11.02.2015 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON], оскільки [PERSON] пропущено термін на прийняття спадщини та на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлим. Однак [PERSON] спільно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою ЖБК №374. На підставі зазначеного позивачі просять поновити пропущений строк позовної давності для прийняття спадщини; визнати не дійсною заяву [PERSON] від 12.07.2006 про відмову від спадщини; встановити додатковий строк [PERSON] для прийняття спадщини до трьох місяців після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] на спадкове майно, що складається з ? частини квартири [ADDRESS]; встановити додатковий строк [PERSON] для прийняття спадщини до трьох місяців після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] на спадкове майно, що складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат Якуб С.А. у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволення позову наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник 3-ї особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надано заяву про слухання справи у їх відсутність та з проханням винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивачів, їх представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. За змістом ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] - чоловік позивача [PERSON] та батько [PERSON] та [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть, [NUMBER], виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 07 березня 2006 року, актовий запис №469 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є дружина померлого - [PERSON] та його діти - [PERSON] і [PERSON]. В матеріалах спадкової справи відкритої після смерті [PERSON], який помер [INFO], наявна заява [PERSON] про відмову від спадщини, яка залишалася після смерті [PERSON] на користь сина спадкодавця [PERSON]. Звертаючись до суду, позивач [PERSON] просить визнати її заяву про відмову від спадщини від 12 липня 2006 року недійсною. Розглядаючи справу, суд зазначає, що чинним законодавством чітко передбачено строк коли спадкоємець може прийняти спадщину, відмовити від неї, відізвати свою заяву про відмову від спадщини - шість місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а лише якщо він не заявив про відмову від спадщини. Позивач [PERSON] скористалася своїм правом на спадщину, подавши заяву про відмову від неї на користь сина [PERSON] Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] проте, що при підписанні заяви про відмову від спадщини, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в абз.5 п.25 відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229 - 231, 233 ЦК. Разом з тим, за своєю сутністю відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, причому тільки у випадку, коли особа, яка відмовляється від прийняття спадщини, помилялася щодо природи такого правочину. В спадковій справі наявна заява [PERSON] про відмову від спадщини на користь сина, яка позивачем [PERSON] власноруч підписана та в якій останній роз'яснено наслідки подання такої заяви (а.с.57). Позивачем не доведено, в чому полягала її помилка при поданні такої заяви, тим більше, що в судовому засіданні вона пояснила, що прийшла до нотаріальної контори одна, без примусу, заяву підписала добровільно и лише зараз, майже після спливу восьми років, коли почалися негаразди у відношеннях з сином, вона звернулася до суду. З урахуванням встановлених обставин по справі, суд не знаходить підстав для визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною. Крім того, оскільки у спадковій справі наявна заява спадкоємця [PERSON] про відмову від права на спадщину, підстав для її визнання недійсною не встановлено, її вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Така позиція узгоджується із ч. 5 ст. 1273 ЦК, відповідно до якої відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Що стосується позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивачу [PERSON], то суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з часу її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України у своєму рішенні від 26 вересня 2012 року, прийнятому у справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ч.3 ст. 1272 ЦК України) у подібних правовідносинах, зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Дослідивши, всі докази у їх сукупності, суд вважає, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач [PERSON] не надала. Крім того, суд зважує на те, що позивач проживала зі спадкодавцем [PERSON] в одному місці, нікуди не виїжджала, до смерті спілкувалася з батьком, тобто позивач [PERSON] свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Доказів поважності пропуску не прийняття спадщини, позивачем [PERSON] суду в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано. Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] щодо її фактичного проживання на момент смерті батька з ним, оскільки доказів на підтвердження цього суду не надано. До позовної заяви позивачами надана довідка від 09.02.2015 підписана головою ОКЖСК-374 [PERSON] проте, що [PERSON] проживає в спірній квартирі та не має заборгованості по квартирі. В матеріалах спадкової справи наявна довідка від 10 лютого 2015 року підписана головою ОКЖСК-374 [PERSON] проте, що на момент смерті [PERSON] - [INFO] - в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] Про інших зареєстрованих або фактично проживаючих на момент смерті [PERSON] довідка інформації не містить. В позовній заяві зазначено, що з 12.07.2006 по теперішній час позивачі проживають та користуються спадковим майном, несуть витрати по його утриманню, сплачують комунальні послуги (а.с.3), що протиріччить твердженням в той же позовній заяві проте, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину оскільки спільно проживала з померлим безпосередньо перед його смертю (а.с.3зв.). Доказів на усунення цих протиріч позивачем [PERSON] не надано. Матеріали спадкової справи відкритої після [PERSON] не містять жодної довідки про місце фактичного проживання [PERSON] і подана нею заява про прийняття спадщини не містить жодного посилання на фактичне прийняття спадщини, оскільки у разі проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті, і таким чином фактичне прийняття спадщини, на що посилається позивач [PERSON] в позовній заяві, законом передбачено позасудовий порядок оформлення спадщини, а саме нотаріальний порядок, і в цьому випадку визначення додаткового строку на прийняття спадщини законом не передбачено. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд зазначає, що по справі заяв відповідача щодо спливу строків позовної давності не подано, як і подано позивачами доказів на підтвердження позовних вимог про поновлення такого строку. Тоді як, пропуск строків звернення є самостійною підставою відмови у задоволенні позову за його обґрунтованості, необґрунтованість вимог є підставою для відмови у позові саме з цих підстав. На підставі вищезазначеного, враховуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову позивачам у задоволенні їх позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed