Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справі за вказаним позовом, в якому [PERSON] просить: -розірвати шлюб, що укладений 12 листопада 2005 року між нею та [PERSON] ; -визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею; -стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку [PERSON] . В обґрунтування своїх вимоги позивач вказує, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім`я розпалась остаточно і примирення є неможливим. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх сина [PERSON] , який проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. Ухвалою судді від 17 квітня 2020 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 31 серпня 2020 року представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.58). Представник відповідача 31 серпня 2020 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, залишення дитини на проживання з матір`ю та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку його довірителя (а.с.57). 31 серпня 2020 року до суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій [PERSON] при ухваленні рішення в справі покладається на розсуд суду (а.с.49). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 листопада 2005 року Троянівською сільською радою Житомирського району Житомирської області між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис №10. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.17), під час проживання в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Крім того, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на подальше проживання з матір`ю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обов`язків щодо неї. Згідно ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання малолітнього [PERSON] , оскільки батьки рівною мірою зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний її надавати своєму синові. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір частково покладається на відповідача.

Outcome: partial