Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб зареєстрований між ним та відповідачкою Новокаховським відділом РАЦС 06.12.1991 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №622. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося, сторони втратили почуття поваги та любові, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, на момент звернення з даною заявою до суду шлюбні стосунки є фактично припиненими. Отже, позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути збережена. Майнових спорів між сторонами також не існує. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 04.02.2019 року за клопотанням відповідачки подружжю судом було надавався строк на примирення тривалістю чотири місяці, у зв`язку із чим провадження по справі було зупинене. Ухвалою суду від 26.06.2019 року провадження по справі відновлено та продовжено судовий розгляд справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, на примирення не згоден. Відповідачка проти задоволення позову в судовому засіданні не заперечувала, проте, зазначила що не згодна з обставинами в ньому викладеними, посилаючись на те, що підставою для розірвання шлюбу є зрада її позивачем з іншою жінкою, що стало причиною сварок та скандалів між ними. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 1991 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час позивач та відповідачка шлюбних стосунків не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, на час винесення рішення, між ними немає, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, припинені фактичні шлюбні відносини між подружжям, суд вважає примирення сторін неможливим. За таких обставин подальше спільне життя суперечить їх інтересам, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », в судовому засіданні просила набуте нею у шлюбі прізвище « [PERSON] » не змінювати. Згідно ч.2 ст.114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 24, 114, ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved