Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

у лютому 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно та аліменти у розмірі 1/6 на користь позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у якому у них народився син, після чого 27.04.2020 рішенням Святошинського районного суду м. Києва вказаний шлюб розірвано, а тому з лютого 2020 р. позивач разом із сином проживають окремо від відповідача та дитина перебуває на утриманні позивача, при цьому відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, добровільно не надає матеріальної допомоги, незважаючи на те, що позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином до досягнення ним трьох років та отримує від держави допомогу у розмірі 860 грн 00 коп., що на теперішній час є недостатнім розміром для прожиткового мінімуму свого та дитини, до того ж позивачу відомо, що відповідач нікому не платить аліменти, інших неповнолітній дітей у нього на утриманні немає. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 20). 18.03.2021 від відповідача по справі надійшов відзив в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та призначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн 00 коп., а щодо утримання позивача відповідач заперечує з підстав того, що майновий стан відповідача не дає можливості сплачувати аліменти на позивача, оскільки на даний час він є безробітнім та немає постійного доходу, при цьому зазначив, що він не ухилявся від обов`язків покладених на нього як батька, він після розлучення увесь час допомагав їй матеріально та бажав приймати участь у фізичному та духовному розвитку сина, також відповідач кожного місяця сплачував матеріальну допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп. на утримання малолітнього сина. 22.03.2021 від позивача по справі надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що відповідач не надав належних доказів проте, що він зараз є безробітним, а довідка сформована засобами автоматичних систем ПФУ не є доводить такого факту, також позивач зазначила, що допомога, яку вона отримує від держави у розмірі 860 грн 00 коп. є недостатньою для розміром для прожиткового мінімуму, а тому відповідач згідно положень СК України повинен матеріально утримувати. У відповідності до п. 1, ч. 4 ст. 274 ЦПК України передбачено що в порядку спрощеного позовного справдження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.08.2018 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Святошинському районному у у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис №853 (а.с. 7). У вказаному шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 27.04.2020 рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб укладений 10.08.2018 розірвано (а.с. 8). Згідно довідки від 17.11.2020 №321 встановлено, що [PERSON] дійсно працює у Київському університеті ім. Бориса Грінченка на посаді лаборанта кафедри публічного та приватного права Факультету права та міжнародних відносин з 01.09.2016 (наказ №1312-к/тр від 31.08.216) донині, з 24.12.2018 по 06.11.2021 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років (а.с. 11). Згідно відомостей з ДРФО від 14.12.2020 [PERSON] з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат отримує державну та соціальну матеріальну допомогу (а.с. 15). Згідно довідки із Пенсійного фонду України [PERSON] усього за 2020 рік отримав 17393 грн 03 коп., найменування страхувальника [PERSON] . Крім цього відповідачем в якості доказів надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина, надано докази переказів коштів на рахунок [PERSON] у розмірі 3015 грн 08 коп. за період: 05.11.2018, 08.12.2020, 06.02.2021, 05.01.2021. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги вищевикладене, та ту обставину, що позивач просить стягнути аліменти у відсотковому співвідношенні, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Щодо стосується позовних вимог про стягнення 1/6 частини на утримання дружини слід зазначити наступне. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Диспозиція ст. 84 СК України визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Проте у матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Позивачне довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 грн 00 коп., чи у іншому розмірі, при цьому суд враховує той факт, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, а також ним надано довідку, проте, що на даний час у нього немає постійного стабільного доходу. Оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити за недоведеністю. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial