Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У поданій до суду 20 заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики, проценти за користування коштами та втрати від інфляції в сумі 70228 грн. 55 коп. і судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 01 березня 2016 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 2000 доларів США строком до 01 березня 2017 року, які зобов`язувався повернути шляхом сплати боргу по 250 доларів щомісячно. Відповідач свої зобов`язання не виконав та у добровільному порядку не сплатив борг, який згідно курсу Національного банку України становить 54300 грн., а тому підлягає стягненню у судовому порядку разом з нарахованими процентами в сумі 3209 грн. та втратами від інфляції в сумі 12719 грн. 55 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позов від 09 квітня 2019 року відповідач зазначає, що кошти в сумі 2000 доларів США ним отримувалися від [PERSON] для [PERSON] , тому борг та відсотки за користування коштами у розмірі 800 доларів США повертався позивачу як ним особисто та і [PERSON] , а також через довірених осіб в присутності свідків. Крім того, безпідставно позивач просить стягнути з нього втрати від інфляції за отримані кошти в іноземній валюті. Просить у задоволені позову відмовити за безпідставністю. У відповіді на відзив від 16 квітня 2019 року позивач не погодився з викладеними відповідачем у відзиві на позов обставинами повернення йому боргу, категорично заперечуючи отримання коштів в рахунок погашення позики від [PERSON] , [PERSON] чи інших осіб, а також надання останній розписки від 08 березня 2018 року про отримання коштів в сумі 250 доларів США. Заперечення відповідача на відповідь на відзив до суду не надходили. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, повторно подавши клопотання про відкладення розгляду справи, що відповідно до положень ч.3 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з позикою грошей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З розписки [PERSON] вбачається, що 01 березня 2016 року він отримав позику від [PERSON] у сумі 2000 доларів США під проценти строком на один рік, зобов`язавшись повернути кошти протягом року щомісячними платежами в сумі 250 доларів США. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Доказами належного виконання боргового зобов`язання відповідно до положень ст.545 ЦК України є, зокрема, розписка кредитора, повернення ним боргового документа боржнику, внесення боргу в депозит нотаріуса (ст.537 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що боргового документа або інших передбачених законом допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання боржником свого боргового зобов`язання перед кредитором, відповідачем суду не надано. А долучена відповідачем ксерокопія розписки [PERSON] від 29 лютого 2016 року про отримання від [PERSON] коштів в сумі 2000 доларів США раніше від виниклих у березні 2016 року спірних правовідносин між сторонами не узгоджується з доводами останнього про їх позику у [PERSON] для [PERSON] , яка таких правочинів із позивачем не укладала. Будь-яких належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-72 ЦПК України доказів повернення позики суду не надано, а написання розписки [PERSON] 08 березня 2018 року про отримання 250 доларів США боргу[PERSON] позивач категорично заперечує. А відповідно положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідач передбачені договором грошові кошти у розмірі 2000 доларів США в установлені строки не сплатив, чим порушив умови договору. А згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку позивача 3% річних від суми боргу становлять 3209 грн., правильність якого відповідачем не спростовано. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики в сумі 12719 грн. 55 коп. відсутні. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 629,241 грн. (81,89% від ціни позову). На підставі наведеного та

Outcome: approved