Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 06.08.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-126420, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 100000 грн. до 04.08.2023 року зі сплатою 47,69% річних за користування кредитом та зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 02.11.2020 року виникла заборгованість у розмірі 126376, 64 грн., яка складається із: 90322,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 35873,04 грн. заборгованість за відсотками; 181,55 грн. заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту. У зв`язку з порушенням відповідачем кредитних зобов`язань 19.11.2020 року позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, але відповідач не здійснила жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість за договором та судові витрати у справі на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги і просить розглядати справу за його відсутності за наявними в справі матеріалами. Відповідач в\~судові засідання\~17.03.2021\~року,\~12.04.2021\~року,\~05.05.2021\~року не\~з`явилась, про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справиповідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 55, 67). Крім того, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду даної справи було розміщено оголошення на веб-сторінці Бобринецького районного суду Кіровоградської області веб-сайту «Судова влада України» (а.с. 54, 61, 63). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористалась та не повідомила суд про причини неявки в судові засідання. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.2018\~року між\~Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-126420, відповідно до пункту 1 умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі, що підтверджується копією вказаного кредитного договору (а.с.13-15, 27). Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.4 кредитного договору банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн. до 04.08.2023 року. Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 47,69% річних. Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п. 4.1 цього договору з моменту видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає умов цього договору. Згідно із п.6.9. кредитного договору банк у випадку, передбачених п.3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до 6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банк України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. АТ «Кредобанк» зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується копією меморіального ордеру №43427821 від 06.08.2018 року (а.с.7). Згідно з наданим позивачем розрахунком у [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02.11.2020 року виникла заборгованість у розмірі 126376,64 грн., яка складається із: 90322,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 35873,04 грн. заборгованість за відсотками; 181,55 грн. заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту (а.с.5-6). Заборгованість також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача з 06.08.2018 року по 02.11.2020 року (а.с.8-12). У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору банком на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 13.11.2020 року за вих. №200/2020, яка була отримана відповідачем 19.11.2020 року, що підтверджується копіями вимоги та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 20), яка залишились незадоволеною відповідачем. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання перед банком, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 126376, 64 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. З матеріалів\~справи вбачається,\~що позивачем\~на підтвердження\~понесених витрат\~напрофесійну правничу допомогу в сумі 12637,66 грн. надано копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» (а.с.34). Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази, окрім договору про надання правової допомоги, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тощо. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат не належить до позовних вимог, навіть якщо про це зазначає позивач в прохальній частині позовної заяви, тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені докази понесених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн., який у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved