Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 19 вересня 1998 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року. В період шлюбу сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачкою. В порядку поділу майна подружжя позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка позов не визнала, пред'явила зустрічний позов про поділ майна подружжя, у якому зазначає, що під час шлюбу було також придбано автомобіль ВАЗ- 210700-20, реєстраційний номер [NUMBER], який позивач продав та погріб, що розташований за адресою: [ADDRESS], які є спірною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини грошових коштів, одержаних позивачем від продажу автомобіля та на 2/3 частини погреба. Вимоги про збільшення своєї частки у праві спільної сумісної власності позивачка за зустрічним позовом обгрунтовує тим, що розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 1998 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 24.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. В період шлюбу сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON]. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження, копіями рішень Броварського міськрайсудк від 28.10.2013р. та від 20.01.2014р., копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.05.2011р., копією витягу про державну реєстрацію прав та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на наведене та враховуючи, що спірна квартира є спільною сумісною сумісною власністю сторін, оскільки придбана під час шлюбу, і при її поділі кожна із сторін має право на її 1/2 частину, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведене та враховуючи відсутність належних доказів щодо придбання за спільні кошти подружжя автомобіля ВАЗ-210700-20 та погреба, суд не вбачає підстав для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю сторін, та не враховує його при поділі. Крім того, суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки за зустрічним позовом у праві спільної сумісної власності, оскільки нею не надано належних та переконливих доказів, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, є недостатнім для утримання дитини. При цьому суд враховує, що позивачкою не пред'являлись вимоги до відповідача про збільшення розміру аліментів або стягнення додаткових витрат на утримання дочки в зв'язку з тим, що розмір аліментів, які він сплачує є недостатнім для фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. З наведених підстав суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved