Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У спірній квартирі крім неї зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідачі з моменту реєстрації місця проживання фактично не проживали у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачують. [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] проживають в Російській Федерації. Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин та не приймають участі в її утриманні. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі. З відзиву на позовну заяву [PERSON] вбачається, що він просить закрити провадження у справі. Зазначено, що 15 вересня 2004 року [PERSON] вже зверталась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (справа № 2-3505-1/04). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року відмовлено в задоволенні зазначеного позову. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року залишено без змін. Зі змісту позовної заяви від 15 вересня 2004 року вбачається, що вона є аналогічною позовній заяві, поданій 21 листопада 2018 року (а.с. 36-37). З відповіді на відзив на позовну заяву позивача вбачається, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року було ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, але не з тих самих підстав. Підставою звернення у 2004 році були довідки власників будинку про не проживання від 2004 року, а підставою звернення у 2018 році - акти про не проживання від 05 листопада 2018 року. Крім того, рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року не було виконано та ті особи, які були визнані такими, що втратили право користування житлом, а саме [PERSON] та [PERSON] до сих пір зареєстровані у спірній квартирі. Також, відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується факт не проживання без поважних причин понад один рік у спірній квартирі, не зазначається щодо створення позивачем перешкод у користуванні квартирою та не вказується про взяття ним участі у витратах на утримання спірної квартири (а.с. 44-45). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Стріла» № 15 від 09 листопада 2004 року (а.с. 11). У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою форми № 3 від 25 листопада 2015 року № 4562 (а.с. 12). З позову вбачається, що відповідачі з моменту реєстрації місця проживання фактично не проживали у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачують. [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] проживають в Російській Федерації. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи містяться акти, складені мешканцями будинку [ADDRESS] , від 05 листопада 2018 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з моменту реєстрації (а.с. 13-16). Відповідач [PERSON] у відзиві зазначає про те, що 15 вересня 2004 року [PERSON] вже зверталась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а.с. 38-39). У матеріалах справи міститься копія ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року, якою рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року залишено без змін (а.с. 40). З ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме, відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою, в задоволені позову в частині вимог до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , відмовлено. З позову [PERSON] від 15 вересня 2004 року вбачається, що вона зверталась до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, але не з тих самих підстав. Підставою звернення у 2004 році були довідки власників будинку про не проживання від 2004 року. Вбачається, що 21 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, проте з інших підстав, а саме посилаючись на акти про не проживання, складені мешканцями будинку [ADDRESS] , від 05 листопада 2018 року. Відповідачем [PERSON] у відзиві не заперечується факт його не проживання без поважних причин понад один рік у спірній квартирі, не зазначається щодо створення позивачем перешкод йому у користуванні квартирою та не вказується про взяття ним участі у витратах на утримання спірної квартири. Доказів на спростування викладеного у позовній заяві відповідачем суду не надано та не зазначено у відзиві. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом підлягає задоволенню. Позивач також просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2004 року ухвалено з інших підстав, ніж ті, на які [PERSON] посилається у своїй позовній заяві від 21 листопада 2018 року. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає 1409 гривень 60 копійок судового збору, по 704 гривні 80 копійок з кожного.

Outcome: partial