Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. На теперішній час в квартирі зареєстрований батько позивачки [PERSON] та її брат [PERSON] При цьому відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2007 року, в квартирі немає його особистих речей, однак знятися з реєстраційного обліку не деякий час не мав можливості через втрату паспорта, на теперішній час позивачка не підтримує стосунки з відповідачем, його місце проживання їй не відомо. Разом з тим, реєстрація відповідача перешкоджає позивачці у реалізації права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, належними чином оформити субсидію, на яку вона має право, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідача таким, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки їх реєстрація порушує права позивача як власника вільно розпоряджатися належним їй майном. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому ЦПК України порядку. Третя особа [PERSON] заперечень проти позову не надав, підтвердив факт не проживання відповідача у квартирі понад один рік. Суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], як належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 04.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шевцовою О.В., р. номер 370, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ. За вказаною адресою крім власника [PERSON] зареєстрований з 10.09.2014 і батько [PERSON], та з 26.06.2001 по теперішній час зареєстрований брат [PERSON], що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів Запорізької міської ради, відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Факт не проживання [PERSON] за вказаною адресою понад рік підтверджується поясненнями позивачки, третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. За положеннями статей 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає понад один рік без поважних причин, він є таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі наведеного суд вважає, що позов про усунення перешкод у користуванні власністю і визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами і підлягає задоволенню.

Outcome: approved