Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № ВLаЖГА00015767 від 02 березня 2011 року в сумі 15733,47 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02 березня 2011 року між\~ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (далі по тексту позивач, банк) та [PERSON] (далі по тексту відповідач, позичальник) було укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00015767 (далі по тексту кредитний договір), відповідно до\~умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4500 грн. на поточні потреби під 15% річних, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 1,75 % від суми кредиту з терміном повернення кредиту 02 березня 2014 року. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов вищезазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у звязку з чим перед банком виникла заборгованість в сумі 15733,47 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, якою позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення і просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно він отримав кредит, але у звязку з тяжким матеріальним становищем не має можливості погасити заборгованість, у звязку з чим просив суд зменшити розмір плати за пропуск платежів. Заслухавши пояснення відповідача, приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 02 березня 2011 року між\~ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00015767, відповідно до\~умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4500 грн. на поточні потреби під 15% річних, зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 1,75 % від суми кредиту з терміном повернення кредиту 02 березня 2014 року (а.с.4-8). Позивач свої зобовязання за договором банківського обслуговування № ВLаЖГА00015767 виконав в повному обсязі, перерахувавши кошти на відкритий на імя позичальника поточний рахунок в банку. Відповідно до п. 1.2. загальної частини кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі, зазначеній в п.1 спеціальної частини договору, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невідємну частину цього договору. Пунктами 4.2., 4.3. загальної частини кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі 25,00 % від суми кредиту. У випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від невиконаних боргових зобовязань. Пеня становиться 0,50% і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кредитні кошти та сплачував передбачені договором банківського обслуговування платежі, що призвело до виникнення заборгованості у загальному розмірі 15733,47 грн., в тому числі: прострочена до повернення сума кредиту 4148,16 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом 948,42 грн.; комісія за РО 1636,50 грн., плата за пропуск платежів 9000,39 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Отже, позивач має право вимагати від відповідача виконання умов кредитного договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків і комісії на умовах договору. Разом з тим, із положень ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як розяснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Таким чином, суд вважає можливим застосувати норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки, яка включена до суми заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00015767 від 02 березня 2011 року до 5000,39 грн., враховуючи те, що він значно більший від розміру боргового зобовязання, а також те, що відповідач перебуває у важкому матеріальному становищі, що відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості. Даний позов предявлено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 р. Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно із яким з 20.03.2015 р. розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно. Згідно із ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Тому слід вважати, що позов предявлено в інтересах ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» особою, яка мала право на предявлення даного позову, і повноваження вказаної особи підтверджені належним чином. Вказані суми заборгованості за договором банківського обслуговування слід стягнути на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», який є позивачем в даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судові витрати, відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial