Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, в якому просить визнати за нею, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], що мешкає та зареєстрована за адресою: [INFO], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме частку в розмірі 5/8 однокімнатної квартири №146 загальною площею 34,5 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м. в будинку №9 по вул. Чураївни у м.Полтаві. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій просять справу розглядати без участі їх представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] (матері позивачки), яка сталася 10 вересня 2012 року, залишилася як спадкове майно, 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку згідно заповіту померлої матері та на підставі рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15.07.2014 у справі №553/2607/14-ц, позивачка провела реєстрацію права власності на 3/8 частки вищевказаної квартири. Після смерті [PERSON] (чоловіка померлої матері позивача), яка сталася 27 січня 2015 року, відкрилася спадщина, частина квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося , що належатиме йому на день смерті та все те, на що він за законом матиме право, повністю заповів [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку на їх прийняття , він не заявив про відмову від неї. На момент смерті та після смерті своєї дружини, [PERSON] проживав у [INFO], тому фактично прийняв спадщину. Однак через тривалий хворобливий стан (інвалід 2 групи), [PERSON] не провів реєстрацію права власності на 5/8 частку вищевказаної квартири. Для отримання спадкових документів позивачка 07.06.2016 року звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Однак, нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація правовстановлюючих документів на спадкове майно. Саме не вчинення спадкодавцем [PERSON] відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання даної позовної заяви про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину позивачка не може. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеної частини квартири не існує. Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті [PERSON] не має. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі ,якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.392 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України - Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України - Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом. Відповідно до абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року - У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного,

Outcome: approved