Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2020р. по 1.06.2020р. в розмірі 19800,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6336,00 грн., вихідну допомогу у розмірі 19799,92 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56341,25 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається не те, що з 27.07.2019р. позивач працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів. 01.06.2020 року Наказом № 157-к позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України, однак в день звільнення йому не виплачена заборгованість по заробітній платі та не здійснені інші виплати при звільненні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу запропоновано надати відзив, позивачу - відповідь на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив. Відповідач відзиву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 27.07.2019 року наказом №314-к від 26.07.2019 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолюкс Транс», що підтверджується записом № 23 у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 13). Наказом № 157-к позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України з 01.06.2020 (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Згідно розрахункового листа за червень 2020р., заборгованість по заробітній платі [PERSON] без урахування компенсації за невикористану відпустку станом на червень 2020р. становить 14185,82 грн., компенсація відпустки становить 4 384,80грн. (а.с. 21). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 14185,82грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4 384,80грн. Доказів того, що нарахована та невиплачена позивачу заробітна плата становить 19800грн., а компенсація невикористаної відпустки становить 6336грн. матеріали справи не містять, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач порушив строки виплати розрахунку з позивачем, суд вважає необхідним також задовольнити позов і в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - «наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Як вбачається з довідки, заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи (січень 2020р. та лютий 2020р.) становила - 6 600грн. + 6 600грн. = 13 200 грн. (а.с. 16). Враховуючи, що за дані місяці відпрацьовано 41 робочих днів, середньоденна заробітна плата складає: 13 200 : 41 = 321,95 грн. Період затримки розрахунку з позивачем відповідно до позовних вимог складає: з 02.06.2020р. по 24.11.2020р. - 175 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 02.06.2020р. по 24.11.2020р. складає: 321,95 грн. х 175 = 56 341,25 грн. і дана сума, за винятком податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до трудової книжки позивача, його було звільнено за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 8 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога, яка становить 321,95 * 20,5 *3 = 19799,92 грн. за винятком податків та обов'язкових платежів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial