Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У позовній заяві, що зареєстрована в суді 16.03.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк»(далі - Банк) просить стягнути з [PERSON] 33109,94 гривні заборгованості по кредиту та судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що 05.01.2010 року Банк та [PERSON] уклали кредитний договір(далі - Договір), який складають заява відповідача, а також на підставі ч.1 ст.634 ЦК України Умови та Правила надання банківських послуг(далі - Умови), Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку. Відповідач отримала кредит в сумі 10100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов Договору та положень ст.ст.526, 527, 530, 599 відповідач свої зобов'язання не виконувала, через що станом на 31.01.2017 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 33109,94 гривень, з них: по кредиту - 8335,83 гривень, по відсотках - 20740,27 гривень, по пені та комісії - 1980,99 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 1552,85 гривень. Провадження в справі відкрито і судовий розгляд позову здійснювався в порядку редакції ЦПК України, що діяла до 15.12.2017 року: проводилось попереднє засідання; постановлялись ухвали про витребування доказів; призначено, але не розпочато розгляд позову по суті. У зв'язку з набранням 15.12.2017 року чинності новою редакцією ЦПК України ухвалою від 09.01.2018 року постановлено продовжити розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження; сторонам визначено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень; для розгляду по суті судове засідання призначено на 08.02.2018 року без виклику сторін. 26.01.2018 року надійшов відзив на позов. У відзиві представник відповідача заявлені вимоги не визнав і зазначив, що при підписанні відповідної заяви відповідачу не було роз'яснено необхідність сплати процентів; відповідач не одержувала фінансових виписок з розрахунками своїх зобов'язань; всі одержані від Банку кошти відповідач повернула, в тому числі, через самостійне списання Банком коштів з карткового рахунку. Вважає, що відповідно до положень ст.ст.203, 509, 626, 628, 629, 630, 638, 1054, 1055, 1066, 1067, 1069 ЦК України, ч.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні докази укладення та існування усного чи письмового договору між сторонами. 07.02.2018 року у суд надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідача. У відповіді стверджується про оформлення кредиту за принципами договору приєднання відповідно до ст.634 ЦК України, у зв'язку з чим власноруч підписана відповідачем заява з відповідними посиланнями дає підстави вважати, що кредитний договір складають кілька документів: сама заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку, Довідка про умови кредитування. Представник позивача вважає безпідставним посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки кредит не надавався на споживчі цілі на придбання продукції. Заявлений розмір позовних вимог представник позивача обгрунтовує розрахунком і банківською випискою. Судове засідання для розгляду позову по суті призначалось без повідомлення сторін на 08.02.2018 року. Однак у зв'язку з надходженням додаткових письмових доказів, витребуваних під час розгляду позову в порядку попередньої редакції ЦПК України, сторонам ухвалою від 08.02.2018 року надано строк для ознайомлення з такими новими матеріалами до 01.03.2018 року. Розгляд позову в повному об'ємі наданих сторонами доказів проведено без повідомлення сторін в письмовому провадженні по закінченню строку для ознайомлення із матеріалами справи. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до заяви відповідача на стандартному бланку ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2010 року [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім'я кредитну карту «Кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду». Заява акцептована Банком, відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 2000 гривень на кредитну картку [NUMBER]. У заяві відповідач вказала номер мобільного телефону [NUMBER]. Також 05.01.2010 року відповідач своїм підписом посвідчила ознайомлення з довідкою про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду»(далі Умови кредитування «Універсальна»). Цими Умовами встановлено базову процентну ставку у 2,5% в місяць, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році і має сплачуватись до 25 числа місяця, наступного за звітним. Обов'язковим місячним платежем з врахуванням плату за користування кредитними коштами встановлено 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Умови кредитування «Універсальна» передбачають пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% заборгованості, але не менше 10 гривень, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень. Ті ж Умови кредитування «Універсальна» встановлюють штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову у випадку порушення строків будь-яких платежів за договором більше 120 днів, а також комісії за моніторинг неактивної карти. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою відповідачем не підписані. Згідно із довідкою Банку за кредитним договором відповідачу видавались картки: 05.01.2010 року - [NUMBER] із строком дії по грудень 2011 року включно; 19.04.2010 року - [NUMBER] із строком дії по лютий 2014 року включно; 20.01.2012 року - [NUMBER] із строком дії по грудень 2015 року включно. Відповідно до банківської виписки по кредитній картці відповідача [NUMBER] першою операцією по картці була видача 06.01.2010 року з банкомату 5673 в місті Любомль готівки в сумі 1920 гривень. Готівка також знімалась 26.04.2010 року двома платежами в сумі 4000 і 500 гривень, 20.01.2011 року - в сумі 3005 гривень, 30.03.2011 року - в сумі 5205 гривень, 27.04.2011 року - в сумі 3005 гривень, 08.07.2011 року - в сумі 205 гривень, 20.07.2011 року - в сумі 155 гривень, 12.12.2011 року - в сумі 805 гривень, 20.01.2012 року - в сумі 2000 гривень, 17.02.2012 року - в сумі 1000 гривень, 23.02.2012 року - в сумі 405 гривень, 23.03.2012 року - в сумі 500 гривень, 23.05.2012 року - в сумі 2000 гривень, 31.08.2012 року в сумі 600 гривень. Всього по картці знято 25305 гривень. Крім цього, з використанням картки сплачені покупки на суму 815,25 гривні, послуги мобільного зв'язку за номером, вказаним відповідачем у заяві від 05.01.2010 року, в сумі 90 гривень. Згідно з тою ж випискою та довідкою Банку кредитний ліміт підвищувався 19.04.2010 року до 5000 гривень, 11.07.2010 року до 6500 гривень, 25.04.2011 року до 9200 гривень, 08.12.2011 року до 10100 гривень, 11.02.2013 року ліміт зменшено до 8340 гривень. Відповідно до виписки Банку на картку зараховано як погашення заборгованості кошти в загальній сумі 24354 гривні, в тому числі, шляхом перерахування коштів з іншого рахунку відповідача. Останній платіж здійснено 21.12.2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості 12.09.2013 року на картковий рахунок надійшло 500 гривень, 12.06.2014 року - 23,95 гривні. Заборгованість по кредиту в сумі 8335,83 гривні виникла з 26.02.2013 року і в подальшому не змінювалась. Твердження представника відповідача про сплату заборгованості за рахунок пенсійних виплат безпідставне. Надана ним довідка Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 30.10.2017 року свідчить лише про розмір одержуваної позивачкою пенсії. Зарахування таких коштів на погашення заборгованості у 2011-2012 роках дійсно вбачається з банківської виписки, однак загальна сума цих коштів не привела до повного виконання зобов'язань за договором. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зважаючи на досліджені докази і наведені норми закону, суд приходить до висновку про доведеність укладення між сторонами кредитного договору, який складають заява відповідача та довідка про умови кредитування «Універсальна», та заборгованості по кредиту в сумі 8335,83 гривні як прояву невиконання відповідачем умов договору. Суд не бере до уваги додані позивачем до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг, оскільки вони містять умови, які відповідно до ст.638 ЦК України є всі підстави вважати істотними, однак відсутність підпису відповідача на таких документах не дає підстав вважати ці умови погодженими. Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача подав письмову заяву про застосування позовної давності. Позивачем заперечень чи пояснень з цього приводу не подано. Заявлена у позові заборгованість виникла з 26.02.2013 року. З огляду на строк дії останньої кредитної картки до грудня 2015 року включно з 01.01.2016 року почався перебіг строку позовної давності в частині виконання умов договору про повернення усієї заборгованості власне по кредиту відповідно до положень ч.1 ст.530, ч.1 ст.1049, ст.1054 ЦК України. Отже, до вимог про повернення заборгованості по кредиту підстави для застосування позовної давності відсутні відповідно до ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України, оскільки позов надійшов у суд 16.03.2017 року. В той же час відповідно до положень ст.1048, 1049, 1054, 10561 ЦК України позивач має право на одержання процентів за користування кредитними коштами. Позов у суд надійшов 16.03.2017 року, тому саме з цієї дати слід обрахувати початок 3-річного строку позовної давності для стягнення процентів, яким буде 16.03.2014 року. Заявлені позивачем вимоги обмежені ним у позовній заяві датою 31.01.2017 року, тому строк від початку обчислення позовної давності до цієї заявленої дати становить 1052 дні. Таким чином, розмір процентів становитиме 7307,74 гривні за формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів=Х, де А1 - сума заборгованості за кредитом(8335,83 гривні), А2 - кількість днів прострочення(1052 дні). Щодо стягнення пені, комісії і штрафів суд прийшов до такого висновку. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України в справі №6-1374цс17 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, заявлені в даній справі вимоги Банку про стягнення і пені, і штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання не відповідають закону. Згідно із ст.549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що і пеня, і штраф обчислюються виключно у відсотковому вираженні. Цивільним кодексом України не передбачена можливість стягнення пені і штрафу у фіксованій грошовій сумі. Довідкою про умови кредитування, яка є складовою кредитного договору в даній справі, передбачено стягнення пені в розмірі базової процентної ставки, поділеної на 30(нараховується за кожен день прострочення кредиту), та в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 гривень в місяць(нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів на суму більше 50 гривень). Договором також передбачено штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань більше 120 днів в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. В позовній заяві заборгованість відповідача за договором визначена в таких сумах: по кредиту - в сумі 8335,83 гривні, по відсотках - 20740,27 гривні, по пені та комісії - 1980,99 гривні, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 1552,85 гривні. В розрахунку заборгованість в сумі 1980,99 гривні названа нарахованою комісією, однак обгрунтування такої заборгованості не надано. Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Зважаючи на наведені положення законодавства, правові позиції Верховного Суду України і встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що на засадах принципу розумності та справедливості і з огляду на підстави позову в межах заявлених вимог щодо пені, штрафу та комісії стягненню підлягає виключно штраф у відсотковому виражені з врахуванням визначеної суми заборгованості. Отже, до стягнення підлягає заборгованість за кредитом і відсотками в загальній сумі 15643,57 гривні(8335,83+7307,74), а штраф становитиме 782,18 гривні (15643,57х5%). Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial