Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 08.10.1997 року між позивачем, [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2398. Договір був посвідчений експертом Одеської товарної біржі Кац Т.О. відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору вона відкрито володіє та користується належним їй житловим будинком з надвірними спорудами, проте фактично будучи власником житла, вона позбавлена можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання права власності на житло. Представником позивача надано заяву, якою просить поновити строк для звернення з позовом до суду. Справу просить розглядати у його відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2398 від 08.10.1997 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 20,5 кв.м., корисною площею 20.5 кв.м., 1 кімната житловою площею 8,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 08.10.1997 року за № 2398 (а.с.8). 01.04.1986 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18.12.1987 року. Після укладення шлюбу жінці присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с.9). Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.6 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2020 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved