Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У лютому 2014 року приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС», [PERSON], про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. В своєму позові приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» просить стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» 4831 грн. 05 коп. витрат з виплати страхового відшкодування та 220 грн. 34 коп. витрат з оплати судового збору. Крім того, просить стягнути з [PERSON] 510 грн. 00 коп. витрат з виплати страхового відшкодування та 23 грн. 26 коп. витрат з оплати судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що 30 березня 2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Солідарність» та приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» було укладено договір перестрахування № 2579-6-12ФП-Р майнових інтересів власника автомобіля автомобіля марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER]. 21 грудня 2012 року в м. Києві на перехресті вул. Толстого та вул. Саксаганського відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] та автомобіля марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП вказані автомобілі зазнали механічні пошкодження. 17 травня 2013 року приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» на виконання умов договору перестрахування № 2579-6-12 ФП-Р майнових інтересів власника автомобіля «Toyota FJ Cruiser» [NUMBER] та на вимогу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Солідарність» перерахувало останньому 35% суми сплаченого ним страхового відшкодування. Оскільки винним у вищевказаній ДТП згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2013 року було визнано водія «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] - [PERSON], а цивільно-правову відповідальність власника вказаного транспортного засобу було застраховано у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» і на день звернення до суду відшкодування суми сплаченої приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» на виконання умов договору перестрахування № 2579-6-12 ФП-Р не здійснено, останнє просить стягнути з відповідачів цю суму в примусовому порядку. Представник приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 69), проте, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій, окрім іншого, позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 76). Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» в судове засідання свого представника не направило, про місце день і час розгляду справи повідомлене належним чином (а.с. 72), про причини неявки представника суду не повідомило. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 73), про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає завдоленню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Столиця» та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Солідарність» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1504-6-Р, згідно якого останнє взяло під свій страховий захист майнові інтереси власника автомобіля «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 6-9). 30 березня 2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Солідарність» та приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» було укладено договір перестрахування № 2579-6-12ФП-Р за яким останнє взяло на себе відповідальність в розмірі 35 % у разі настання страхового випадку за участю автомобіля «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 5). 21 грудня 2012 року в м. Києві на перехресті вул. Толстого та вул. Саксаганського відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] та автомобіля марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП було вказані автомобілі зазнали механічні пошкодження (а.с. 12-16). Винним у вищевказаній ДТП згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва визнано водія автомобіля марки «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] [PERSON] (а.с. 15,16). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 1504-6-Р від 27 березня 2012 року приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Солідарність» було визнано вищевказану ДТП страховим випадком та здійснено власнику автомобіля марки «Toyota FJ Cruiser» д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 14840 грн. 15 коп. (а.с. 32). 17 травня 2013 року на вимогу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Солідарність» та виконання умов договору перестрахування № 2579-6-12 ФП-Р майнових інтересів власника автомобіля «Toyota FJ Cruiser» [NUMBER] приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» перерахувало на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Солідарність» 35% суми страхового відшкодування в розмірі (а.с. 36). Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] на момент вчинення ДТП було застраховано в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» (а.с. 37), приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до нього із заявою про страхове відшкодування (а.с.38), проте вказана заяву залишено без реагування. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року. Відповідно до якого, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку в даному випадку слід застосовувати суброгацію. Як вбачається з витягу з централізованої бази даних моторного (транспортного) страхового бюро України (www.mtsbu.kiev.ua/ru/) за реквізитами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» та власником автомобіля марки «Mersedes-Benz» д.н.з [NUMBER] у формі полісу № АВ/7857983 (а.с.37), сума франшизи складає 510 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Також відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином, оскільки франшизу згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7857983 визначено в сумі 510 грн. 00 коп. і ця сума не підлягає виплаті товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» у разі здійсненні страхового відшкодування її слід стягнути з [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» на підтвердження доводів викладених у його письмових запереченнях, суду не надано. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС», [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» на користь приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» підлягає стягненню 220 грн. 34 коп. витрат з оплати судового збору. Крім того, з [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» підлягає стягненню 23 грн. 26 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved