Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист права на користування житловим будинком та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 08.07.2021 первісний позов [PERSON] до [PERSON] про захист права на користування житловим будинком та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення - залишено без розгляду. [PERSON] , звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якому просила, визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS] . Мотивуючи зустрічний позов тим, що [PERSON] не володіє правом власника будинку за адресою [ADDRESS] оскільки згадане житлове приміщення є спадщиною від його покійної матері [PERSON] , яка склала заповіт, на свою сестру [PERSON] щодо усієї спадщини через конфліктність сина та його неповаги до неї, незаконно користується частиною її майна, зокрема домовою книгою шляхом її викрадення при житті матері. Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.11.2015 відмовлено в задоволені уточнених позовних вимог [PERSON] щодо встановлення нікчемності заповіту складеного [PERSON] 27.09.2012 та посвідченого державним нотаріусом Гайсинської нотаріальної контори Кобилянською О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1 -1650. Відповідач [PERSON] з 13 листопада 2012 року не проживає у вказаному житловому будинку, не цікавиться ним, та не брав участі у його догляді, ремонті, а навпаки допускає його руйнування в оплаті комунальних послуг, тобто припинив виконувати обов`язки як член сім`ї , передбачені ст. 64 ЖК України, а реєстрація його проживання у цьому будинку перешкоджає [PERSON] реалізувати в повному обсязі право власності на житловий будинок і не може бути підставою для його вселення і користування житловим будинком. Добровільно вирішити питання про зняття з реєстрації місця проживання відповідач не бажає, а тому [PERSON] змушена звернутися до суду задля захисту своїх прав. У судове засідання позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , повторно не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відповідач за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні, зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, вказуючи на те, що [PERSON] на їх думку є власником вказаного житлового приміщення, адже на її ім`я складений заповіт на вказане майно. Суд заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 50), якій на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с 101-102), в якому відповідно до відмітки про місце проживання в паспорті та довідки виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області № 175 від 10.01.2018 зареєстрований син покійної [PERSON] (а.с. 5,7,10), відповідно до заповіту посвідченого 27.09.2012 державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право, заповіла - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Положеннями ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За приписами ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказаною норою матеріального права визначається право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права, у спосіб, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. За приписами ч.ч. 1, 4 ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не є власником житлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] , так [PERSON] було складено на ім`я [PERSON] , заповіт, відповідно до якого [PERSON] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право заповіла - [PERSON] , однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази прийняття [PERSON] спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких клопотання про витребування доказів від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого, за обставинами цієї справи, позивачем не доведено. Отже, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення, в зв`язку з чим у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed