Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

у лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 23.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №11203295000 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер змінено №11203295001), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 312282,32 грн. з розрахунку 8,99% річних на строк з 23.08.2007 року по 07.09.2027 року. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором АТ «УкрСиббанк» відступає АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а в наслідок передачі прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідач неналежно виконує передбачені договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 13.12.2013 року перед «Дельта Банк»утворилась заборгованість у розмірі 756566,42 грн., яка складається із: -заборгованості за кредитом у сумі 689082,86 грн.; -заборгованості по відсотках у сумі 67483,56 грн.; 13.01.2014 року представником ПАТ «Дельта Банк» відповідачу направлено вимогу про дострокове погашення кредиту, але на дату подачі позову до суду вимога не виконана. Посилаючись на зазначені обставини представник ПАТ «Дельта Банк» просив суд задовольнити позов, стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 756566,42 грн. та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив суду, що відповідно до додаткової угоди№2 до договору про надання споживчого кредиту №11203295000 від 23.08.2007 року сторони змінили валюту виконання зобов»язання та встановили заборгованість в розмірі 689082,86 грн. Цим договором сторони домовилися викласти додаток №1 до договору про надання спожитвчого кредиту від 23.08.2007 року в новій редакції, що є його невід»ємною частиною. Додатковий договір №2 є невід»мною частиною договору. Пояснив, що саме виходячи з додаткового договору, який є невід»ємною частиною договору кредиту від 23.08.2007 року, позивачем зроблено розрахунок заборованості. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідачки за участю представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, подала заяву про застосування строків позовної давності та наполягала на відмову у прийнятті у позивача як доказу заборгованості додаткового договору №2 від 22.10.2012 року до договору кредиту від 23.08.2007 року, оскільки вважає, що цей доказ поданий з порушенням, тобто після початку розгляду справи по суті. Вважає заборгованість недоведеною. Разом з тим пояснила, що оскаржувати правомірність додаткового договору №2 від 22.10.2012 року наразі наміру не має. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 23.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредимту №11203295000 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер змінено №11203295001), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 312282,32 грн. з розрахунку 8,99% річних на строк з 23.08.2007 року по 07.09.2027 року. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. Додатковою угодою №1 до догвоору про надання споживчого кредиту від 16.02.2009 року змінено кінцевий термін повернення кредиту тощо. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором АТ «УкрСиббанк» відступає АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 22.10.2012 року між сторонами укладено додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту від 23.08.2007 року. Відповідно до п.1 додаткового договору сторони домовились змінити валюту виконання зобов»язанні за догвором з відповідним переведенням заборговангості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладання цього додаткового договору №2 складає 91028,12 швейцарських франків, з швейцарських франків на гривні за курсом 1 долар США=7,57 грн та встанорвленням цієї заборгованості в розмірі 689082,86 грн. Відповіднодо ч.3 додаткового договору сторони домовилися викласти договір у викладеній далі редакції і відповіднодо п.1.1 договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченності та цільового характеру для використання грошові кошти в сумі 689082,86 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 07.09.2027 року Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що додаткові угоди є невід»ємною частиною угоди від 23.08.2007 року, а тому позивач проводив розрахунок заборгованості саме на підставі останньої угоди від 22.10.2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачастаном на 13.12.2013 року перед «Дельта Банк»утворилась заборгованість у розмірі 756566,42 грн., яка складається із: -заборгованості за кредитом у сумі 689082,86 грн.; -заборгованості по відсотках у сумі 67483,56 грн.. Суд приймає до уваги, що саме на підставі цього розрахунку заборгованості позивач звернувся до суду за захистом порушених прав у зв»язку з невиконанням умов договору відповідачем і не вважає порушенням надання додаткового договору для підтвердження раніше своєчасно наданого розрахунку після початку розгляду справи по суті. Наполягання представника відповідача на тому, що даний додатковий договір не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він поданий в порушення вимог ЦПК щодо подання доказів суд вважає необгрунтованим з тієї позиції, що суд здійснює всі заходи для повного та всебічного розгляду справи і прийняття доказу жодним чином не порушує прав відповідача. Також суд приймає до уваги, що відповідачу достеменно було відомо про наявність додаткового договору від 22.10.2012 року і вона його не оспорює. Досудова вимога банку відповідачу про виконання умов договору була направлена 23.01.2014 року і залишилась поза увагою, на час звернення до суду не виконана. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] суми заборгованості за кредитомзаконні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору . На підставі викладеного та

Outcome: approved