Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» та Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в одеській області, в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна стосовно фізичної особи - [PERSON] , підстава внесення запису про арешт майна: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9117043 від 16.12.2013 18:02:18, [PERSON], Одеське міське управління юстиції, Одеська область, накладений Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35048685, адреса: Україна, 65026, Одеська обл., м. Одеса, Польський узвіз, 6 на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (з ідентифікатором), серія та номер: б/н винесену 13.12.2013р. [PERSON] , Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, код ЄДРПОУ 35048685 та скасувати (виключити) запис про обтяження № 3877365 від 16.12.2013р., з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перевірки реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, 01.10.2018 року ним було виявлено, що Першим Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (з ідентифікатором), серія та номер: б/н винесену 13.12.2013р. [PERSON] , внесено до реєстру заборон запис про обтяження за № 3877365. 05 жовтня 2018 року позивач направив до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області заяву про скасування арешту, але відповідь на свою заяву позивач так і не отримав, арешт виконавчою службою знято не було. Наведені факти змусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження (а.с. 13). 30 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 17-), в якому відповідач ставить питання про визнання Ат КБ «Приватбанк» неналежним відповідачем мотивуючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника було винесено Першим Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області, а отже належним відповідачем є відповідно - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області. Інших заперечень до позовної заяви позивача відповідачем не надано. Від третьої особи на стороні відповідача - Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області, заяви та/чи заперечення до позову надано не було. Ухвалами суду від 07.02.2019р., 11.04.2019р., 14.06.2019р. та 20.09.2019 року були задоволені заяви позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Херсонським районним судом Херсонської області, оскільки позивач не має можливості прибути в м. Київ. У підготовчому провадженні, позивачем надано до суду клопотання про долучення до позовної заяви про скасування арешту додаткових пояснень та доказів, а саме позивачем надано до матеріалів справи відповідь Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.10.2019 року за № 39686, де зазначено, що згідно даних АСВП дане виконавче провадження було завершено 30.12.2014р., повернуто стягувачу згідно п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати матеріали виконавчого провадження № 41227357 не має можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження було знищено. Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог б/н від 03 грудня 2019р., у якій він просить уточнити позовні вимоги, а саме просить зняти арешт, який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, б/н, винесену 13.12.2013р. [PERSON] , Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, код ЄДРПОУ 35048685; Скасувати (виключити) запис про обтяження № 3877365 від 16.12.2013р., з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Представник відповідача, яка була присутня у судовому засіданні, у задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог не заперечувала. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 90). 11.11.2020р. в судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи [PERSON] та заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити повністю та провести судове засідання за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про проведення судового засідання повідомлений належним чином. Тому, суд розгляну справу за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що на виконанні Першому Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП № 41227357 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/16069/12, виданого 22.11.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з Позивача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» коштів у розмірі 1967283,29грн. Згідно з даними АСВП (Автоматична система виконавчих проваджень) 30 грудня 2014 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження було завершено, старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Зозулянським І.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу Стягувачеві (АТ КБ «Приватбанк»). 01.10.2018р. під чачс перевірки реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, позивачем було виявлено винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника б/н від 13.12.2013р., номер запису про обтяження за № 3877365 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2018р. за № 139708854 - в матеріалах судової справи). 05.10.2018р. [PERSON] звернувся із заявою про скасування заборон відчуження нерухомого майна, однак матеріали виконавчого провадження були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання згідно Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, а тому відсутня можливість вирішити зазначене питання в межах виконавчого провадження. Відповідно до п. 2 розділу XI, наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно з п. 1 розділу XI, наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року № 1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Зважаючи на викладене, оскільки виконавче провадження АСВП № 41227357 завершено 30.12.2014 року, воно було знищене. У позовній заяві позивач посилається на порушення своїх майнових прав та порушення державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) в частині зняття арешту. Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). На позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. Норми Закону № 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення. Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: -закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; -повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; -повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, було передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснене частково, повертається стягувачеві. Пунктом 4 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Згідно з частиною другою вказаної статті про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Відповідно до п. 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) в редакції діючої на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Умовою для повернення виконавчого документу на підставі обставин, у частині першій статті 47 Закону України № 606-XIV є те, що визначені вказаною частиною статті обставини повинні бути зафіксовані відповідним актом державного виконавця, складеним відповідно до приписів п. 1.5.2 Інструкції № 512/5. Згідно з положеннями статті 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, відповідно до зазначеної статті та Інструкції № 512/5 проводяться всі інші дії державного виконавця необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, зокрема, поверненням виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону та наслідки завершення відповідного виконавчого провадження зі зняттям арешту, що по даному виконавчому проваджені № 41227357 зроблено не було. Наразі, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладений постановою державного виконавця не знято. 05.10.2018 року позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту, однак відповідь на заяву отримано не було, арешт не знято. Під час судового розгляду позовної заяви, Позивачем було отримано відповідь від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про неможливість зняти арешт з нерухомого майна позивача без матеріалів виконавчого провадження, в звязку з їх знищенням з підстав закінчення терміну їх зберігання. Отже, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. Не зняття арешту та заборони обмежують права позивача щодо розпорядженням своїм майном. Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) передбачає, що: 1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. 3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У зв`язку зі знищенням виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт та обтяження на все майно Позивача, суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна. Згідно до даних інформаційної довідки 223825482 від 14.09.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - фізична особа [PERSON] міститься номер запису про обтяження: 3877365 від 16.12.2013р., згідно до чого здійснено арешт нерухомого майна позивача на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (з ідентифікатором), серія та номер: б/н, виданий 13.12.2013, видавник: [PERSON] , Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська область. Наразі вказане виконавче провадження закінчене та матеріали знищенні. Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами про зняття виконавцем арешту з усього майна або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що «за правами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задовольняє. Відповдіно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved