Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом до [PERSON], Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація. В процесі розгляду справи [PERSON] подано заяву про збільшення розміру позовних вимог якою ініційовано питання про залучення до участі в справі у якості третіх осіб орган приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та службу у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, при цьому збільшено розмір позовних вимог. [PERSON] просив: скасувати Протокол №8 засідання житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14.08.2015 року про затвердження рішення райуправління про видачу житлового ордера серії Б на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім»я [PERSON]; частково скасувати Розпорядження №490 від 22.09.2015 року Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання окремої однокімнатної квартири [ADDRESS] та видачу ордера серії Б на жиле приміщення згідно з пунктом 1 цього розпорядження на ім»я [PERSON]; визнати недійсним ордер серії Б на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім»я [PERSON], який видано відділом обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на ім»я [PERSON]; скасувати Розпорядження за №1679 від 27.11.2015 року органа приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на приватизацію жилого приміщення квартири та видачу Свідоцтва про право власності на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім»я [PERSON]; визнати недійсним Свідоцтво про право власності від 27.11.2015 року на житлове приміщення квартири [ADDRESS] на ім»я [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він з 07.11.2015 року проходив службу в Національній поліції України м. Києва, а до цього з 01.04.1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 23.02.1976 року на підставі рішення Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва за №52 «Про надання службової жилої площі» квартири від №73 до №158 в будинку [ADDRESS] в м. Києві вважаються службовими Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва. Вказаним рішенням місцевої влади кімнати №79-108 були закріплені під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. 18.08.1992 року згідно з Розпорядженням начальника Мінського РВВС м. Києва, працівник міліції [PERSON] був поселений до кімнати [NUMBER] гуртожитку готельного типу в будинку [ADDRESS] в м. Києві. При цьому, [PERSON], його син [PERSON], 1993 року народження та донька [PERSON] 2005 року народження постійно мешкають та зареєстровані у вказаній кімнаті. З огляду на зазначене, [PERSON] стверджує, що рішення про надання окремої однокімнатної квартири [ADDRESS] та видача ордера серії Б на жиле приміщення на ім»я [PERSON] було здійснено в порушення вимог житлового законодавства, оскільки дане приміщення не було вільним. У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення останнього з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову вказував, що 22.09.2015 року розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі [PERSON] На підставі вказаного розпорядження Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація 25.09.2015 року видала [PERSON] ордер серії Б №010599 на вселення в квартиру [ADDRESS]. 01.10.2015 року [PERSON] в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS]), а 27.11.2015 року отримав свідоцтво про право власності на вказане помешкання. Свідоцтво про право власності видане згідно з Розпорядженням за №1679 від 27.11.2015 року органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. При цьому, [PERSON] не зміг поселитися до квартира [ADDRESS] з огляду на те, що квартира була безпідставно та самовільно зайнята [PERSON] Оскільки [PERSON] добровільно не звільняє квартири [ADDRESS], позивач просив про задоволення позовних вимог. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016 року позов [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсним житлового ордера, свідоцтва про право власності на квартиру, часткового скасування розпоряджень та позов [PERSON] та [PERSON], третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого житлового приміщення об'єднані в одне провадження. [PERSON] та його представник підтримали свій позов з підстав зазначених у позовній заяв при цьому просили відмовити у позові [PERSON] [PERSON] та його представник просили задовольнити позов про виселення та відмовити у позові [PERSON] Представники Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вказували на безпідставність вимог [PERSON] та підтримали позовні вимоги [PERSON] Представник служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації просив прийняти рішення у справі на підставі наявних доказів враховуючи інтереси дітей. Представник Національної поліції України ГУНП у м. Києві та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Міськвиконкому від 13.12.1975 року кімната готельного типу [ADDRESS] рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23.02.1976 року використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК Української РСР. Зі змісту ст. 127 ЖК Української РСР та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208 вбачається, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання. У відповідності до ст. 132 ЖК Української РСР, працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. З аналізу діючого законодавства вбачається, що кімната у гуртожитку надається громадянам у тимчасове користування. Тимчасовим, сезонним робітникам, студентам та учням воно дається на термін, заздалегідь обумовлений у законі: на час виконання тимчасової або сезонної роботи або на час навчання в навчальному закладі. Що стосується постійних робітників та службовців, то хоча договір найму житлової площі укладається з ними на невизначений термін, вони також є по суті тимчасовими користувачами, тому що, по-перше, отримання житлової площі в ньому не задовольняє повністю їх потреби у житлі, по-друге, рано чи пізно трудові відносини припиняться. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.04.1992 року по 06.11.2015 року проходив службу в ОВС, а з 07.11.2015 року службу в національній поліції. Згідно наказу щодо особового складу Головного управління національної поліції у м. Києві від 15.08.2016 року №697 о/с [PERSON] звільнений зі служби за власним бажанням. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був поселений у гуртожиток по [ADDRESS] за Розпорядженням районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22.09.1998 року на час роботи. З копії довідки Форма №3 від 03.02.2016 року вбачається, що [PERSON] та члени його сім»ї: дружина - [PERSON], син - [PERSON] [INFO], донька - [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] однак не в конкретній кімнаті, (квартирі) а в гуртожитку. При цьому, згідно копії свідоцтва про право власності від 04.12.2003 року дружина [PERSON] - [PERSON] є співвласником окремої трикімнатної квартири загальною площею 60.60 кв.м. у [ADDRESS] За ст. 129 ЖК Української РСР від 21.12.1983 року, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є ордер, який видається адміністрацією установи на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності вселення та зайняття [PERSON] з сім'єю не лише квартири [ADDRESS], але й правомірності проживання в гуртожитку за відсутності відповідного ордера. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.09.2015 року №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що відпала потреба у використані їх під гуртожиток, в тому числі - [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 25.09.2015 року [PERSON] видано ордер серії Б №010599 на вселення в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ч. 2 ст. 61 цього Кодексу зазначає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2015 року [PERSON] здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS]), а 27.11.2015 року використав своє право на приватизацію та отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, правомірність отримання [PERSON] та право на зайняття квартири [ADDRESS] підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні. У відповідності до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. [PERSON] в обґрунтування своїх вимог вказує на порушення [PERSON] його права на вселення та проживання в квартирі [ADDRESS] Згідно ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Виселення згідно ст. 109 ЖК Української РСР проводиться добровільно або в судовому порядку. За таких обставин, вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, при цьому, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а його позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved