Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10694,50 доларів США та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 29 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір №2911/МК/07-840-8, за яким остання отримала кредит у розмірі 13300 доларів США строком до 28 листопада 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. 10 вересня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до указаного вище кредитного договору, за якою кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах повернення в сумі 11873,98 доларів США до 28 листопада 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. У забезпечення виконання позичальником зобовязання за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки, за яким останній несе солідарну відповідальність поряд із основним боржником перед кредитором. Отримавши кредит, позичальник належним чином взяті по договору зобовязання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. А тому невиконання умов договору дають право позивачу стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON], і як представник відповідача [PERSON], та її представник позовні вимоги не визнали та просять у задоволені позову відмовити за безпідставністю та за спливом позовної давності. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, 29 листопада 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] укладено кредитний договір №2911/МК/07-840-8, за яким остання отримала кредит у розмірі 13300 доларів США строком до 28 листопада 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. У забезпечення виконання позичальником зобовязання за кредитним договором між ВАТ «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] укладено договір поруки №8/2911/07-1 від 29 листопада 2007 року із внесеними додатковою угодою №1 від 10 вересня 2009 року змінами, за яким останній несе солідарну відповідальність поряд із основним боржником перед кредитором (п.1.2 договору). Кредитор ВАТ «Комерційний банк «Надра» виконало свої зобовязання та надало [PERSON] кредит у розмірі 13300 доларів США, що не спростовано відповідачем. Відповідно до п.3.3 договору позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити передбачені договором відсотки шляхом здійснення перерахування на рахунок №2909 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, що складає 259 доларів США щомісяця, не пізніше 28 числа відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток №1), який є невідємною частиною кредитного договору. 10 вересня 2009 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору№2911/МК/07-840-8 від 29 листопада 2007 року, за якою вказаний кредитний договір викладено у новій редакції, згідно якої кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 11873,98 доларів США до 28 листопада 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. Моментом надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту згідно даного договору, що узгоджується з графіком погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому, що є додатком №1 та невідємною частиною кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідач [PERSON] порушила свої зобовязання за кредитним договором, грошові зобовязання по кредитному договору належним чином та у строки, передбачені договором, не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість по платежах. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) та у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У разі прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій у вигляді плати за управління кредитом, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.1 кредитного договору). З представленого позивачем розрахунку станом на 13 квітня 2016 року заборгованість позичальника становить: за кредитом 6090,68 доларів США, при цьому сплачено кредиту 7209,32 доларів США, що в загальній сумі відповідає розміру отриманого [PERSON] кредиту - 13300 доларів США; по відсотках за користування кредитом, розрахованих по 01 квітня 2016 року, 1406,45 доларів США, при цьому сплачено відсотків 10328,97 доларів США. Всього позичальником повернуто кредитних коштів на загальну суму 18181,70 доларів США, що не заперечується [PERSON] та підтверджується її розрахунком, однак є меншими від передбаченого сукупного розміру кредиту, якій підлягав сплаті у визначені кредитним договором строки за умови їх дотримання - спочатку до 28 листопада 2014 року в розмірі 21685,48 доларів США, а потім до 28 листопада 2015 року в розмірі 24577,20 доларів США. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, зважаючи на яку з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні (правова позиція Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №.№ 909/660/14 Таким чином, правові підстави стягнення нарахованої за кредитним договором пені в сумі 2975,72 доларів США відсутні, а тому розмір заборгованості за кредитом становить7497 доларів США 13 центів, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2016 року 100 доларів США 2557,0654 грн. еквівалентно 191706,52 грн. та 5667 грн. 74 коп. штрафу за порушення умов додаткової угоди (п.4.2 договору), яка підлягає стягненню лише з позичальника виходячи з такого. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі №6-263цс15, яка згідно положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосування норм права. Позивач звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя від 06 червня 2016 року, що надійшов поштою 15 червня 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя (закінчився 29 травня 2016 року), а тому суд погоджується з доводами відповідачів та їх представників, що договір поруки №8/2911/07-1 від 29 листопада 2007 року є припиненим. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позичальник [PERSON] здійснювала платежі для погашення заборгованості, які розподілялися відповідно до встановленого п.2.6 кредитного договору черговості погашення заборгованості, останній платіж здійснено 09 грудня 2014 року, які свідчать про визнання нею боргу, а тому доводи про сплив позовної давності є помилковими. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2960 грн. 61 коп. (1,5% від суми стягнутої заборгованості). На підставі наведеного та

Outcome: approved