Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У лютому 2021року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 16 000 доларів США та кошти у розмірі 165 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони підписали розписку про отримання грошових коштів від 11.02.2020 року, відповідно до якої позивач передав, а відповідач отримав завдаток у розмірі 8 000 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язується: забезпечити переведення приміщення - квартиру [ADDRESS] з жилого в нежиле в максимально стислі строки, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2020 року; протягом 15 робочих днів з моменту переведення приміщення з жилого в нежиле укласти з позивачем договір оренди приміщення зі строком оренди - 4 роки; орендна плата за місяць користування приміщення становить 8 000 доларів США; призначення приміщення - розміщення закладу охорони здоров`я. У разі відмови від укладення договору оренди приміщення після переведення його в нежиле приміщення та/або відмови від укладення договору оренди на умовах, погоджених в п. 2 розписки [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] завдаток. Станом на час подання позову [PERSON] не отримав від [PERSON] докази виконання ним умов розписки щодо переведення зазначеної квартири у нежитловий фонд з дотриманням вимог законодавства, а строк виконання такого зобов`язання закінчився 01.09.2020 року. Крім того, після підписання розписки, [PERSON] випадково стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що [PERSON] 19.03.2020 року уклав з [PERSON] договір оренди, посвідчений 19.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано за № 1165, відповідно до якого предметом договору оренди стала квартира [ADDRESS] , як нежитлове приміщення, строк дії оренди - 3 роки, тобто до 19.03.2023. Така передача та укладення договору оренди, на думку позивача, свідчить про односторонню відмову [PERSON] від виконання своїх зобов`язань за розпискою, виконання якої було забезпечено завдатком. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму завдатку в розмірі 8 000 доларів США, суму у розмірізавдатку відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, що разом складає 16 000 доларів США, а також завдані збитки у розмірі 165 00 грн. як витрати, понесені [PERSON] за договором від 20.02.2020 року на виконання робіт з розробки дизайн-проекту, укладеним з ФОП [PERSON] . Ухвалою суду від 4.03.2021 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 0 квітня 2021 року (а.с. 100). До суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , відповідно до якого згідно з п. 1 розписки відповідач зобов`язується перевести приміщення з жилого у нежитлове приміщення не пізніше 01.09.2020 року. Згідно з п. 2 розписки протягом 15 робочих днів з моменту переведення приміщення сторони укладають договір оренди приміщення з орендною платою у розмірі еквівалента 8 000 доларів США. Відповідач, вважає, що належним чином виконав всі покладені на нього обов`язки, передбачені розпискою, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення, приміщення, яке є предметом розписки, має статус нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 468601480000. Відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою укласти договір оренди, але позивач відмовився від укладання договору оренди. Зазначив, що відповідно до розписки призначення приміщення - розміщення закладу охорони здоров`я, тим самим, вважаючи, що сторони домовилися на майбутнє про такі умови договору оренди, як строк дії договору, розмір орендної плати, призначення приміщення, тобто призначення приміщення стосувалося договору оренди, а не отримання відповідачем завдатку. Також відповідач заперечив щодо позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 165 000 грн., оскільки умовами розписки таке не передбачено, як і не передбачено право позивача до укладення договору оренди приміщення укладати договори щодо проведення дизайнерських робіт відносно спірного приміщення та виконувати будь-які роботи. Даний договір на виконання дизайнерських робіт викликає сумніви у відповідача, оскільки відповідно до акту виконаних робіт № 280420-1 від 28.04.2020 року замовником зазначений «Медичний центр Камінського». У Додатку № 1 до договору на виконання робіт від 20.02.2020 року зазначено, що у Дизайн-проект включаються роботи, а саме обмірний план, план демонтажних робіт, план монтажних робіт, хоча такі роботи не могли бути проведені, так як позивач не мав у своєму розпорядженні ключ від приміщення, тому обміри ніяким чином не могли бути здійснені, і такі роботи ФОП [PERSON] не здійснював. 11 червня 2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 9 серпня 2021 року (а.с. 117). 6 серпня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів, яке ухвалою суду від 9 серпня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено що, 11.02.2020 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено розписку про отримання грошових коштів, відповідно до п. 1 якої [PERSON] зобов`язується перевести приміщення з жилого у нежитлове приміщення не пізніше 01.09.2020 року. Згідно з п. 2 розписки протягом 15 робочих днів з моменту переведення приміщення сторони укладають договір оренди приміщення зі строком оренди 4 роки, з орендною платою у розмірі 8 000 доларів США, призначення платежу - розміщення закладу охорони здоров`я. Підписавши розписку про отримання грошових коштів, [PERSON] зобов`язується у разі відмови від укладання договору оренди приміщення після переведення його в нежиле та/або відмови від укладення договору оренди на умовах, визначених в п. 2 цієї розписки, зобов`язаний повернути [PERSON] завдаток (п. 3 розписки). Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач [PERSON] 19.03.2020 року уклав з [PERSON] договір оренди, посвідчений 19.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано за № 1165, відповідно до якого [PERSON] 19.03.2020 року передав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , як нежитлове приміщення, в оренду на 3 (три) роки до 19.03.2023 року (а.с. 13-17). У подальшому 24.03.2020 року такий договір розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити сумув розмірі завдатку або його вартості. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 цього Кодексу). Судом встановлено, що 27.08.2020 року [PERSON] пред`явив [PERSON] вимогу, відповідно до якої вимагав від [PERSON] у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги надати йому копії документів щодо переведення приміщення з житлового в нежитлове, щодо проведеної реконструкції квартири у будинку [ADDRESS] , у нежитлове приміщення з функціональним призначенням - розміщення закладу охорони здоров`я. У разі відсутності у [PERSON] цих документів та/або їх ненадання у зазначений строк, [PERSON] повідомив, що вказане розцінить як таке, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за розпискою, тим більш що відповідач вже вчинив дії щодо передачі приміщення іншій особі, у зв`язку з цим вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (якщо не будуть надані копії документів, які [PERSON] вимагав надати на підтвердження законності переведення приміщення з житлового в нежитлове та визначення функціонального призначення) сплатити суму завдатку та суми у розміру завдатку згідно розписки, а саме у розмірі 16 000 доларів США (а.с. 18-24). Враховуючи, що закінчився строк для передачі [PERSON] в оренду приміщення, [PERSON] повторно звернувся до [PERSON] з вимогою від 22.09.2020 року, відповідно до якої вимагав від [PERSON] сплати завдатку та суми у розміру завдатку у розмірі 16 000 доларів США у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (а.с. 25-29). Даних щодо отримання вказаних вимог відповідачем матеріали справи не містять. Натомість, [PERSON] надіслав [PERSON] претензію від 04.12.2020 року, у якій стверджується, що нібито [PERSON] порушено зобов`язання за розпискою та вимагав, щоб [PERSON] повідомив до 31.12.2020 року про рішення щодо укладення договору оренди нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] стверджував, що ним належним чином виконано усі покладені на нього обов`язки, а також, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення, яке є предметом розписки, має статус нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 468601480000; в оренду не передано (а.с. 49). На таку претензію, [PERSON] надано відповідь від 14.12.2020 року, відповідно до якої, виходячи з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі його ж рішення від 19.03.2020 року внесено зміни в розділ 468601480000, а саме: змінено опис об`єкта нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так, змінено на нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості. Однак, законодавством не передбачено можливість переведення житлового приміщення у нежитлове лише за рішенням приватного нотаріуса та/або державного реєстратора (а.с. 50-56). При цьому, в Державному реєстрі не зазначено документи, які стали підставою для переведення приватним нотаріусом Швець Р.О. квартири [ADDRESS] із житлової на нежитлове приміщення, у зв`язку з цим, [PERSON] звернувся до Міністра юстиції України Малюска Д.Л. із заявою від 10.09.2020 року про проведення позапланової перевірки дотримання приватним нотаріусом вимог законодавства при внесені змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на яку відповіді не отримав. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання за розпискою, перевівши майбутній предмет договору оренди - приміщення з жилого до нежилого приміщення 19 березня 2021 року. Відповідно до умов договору сторони протягом 15 днів мали укласти договір оренди з часу переведення приміщення з жилого до нежилого приміщення. Проте такий договір сторонами укладений не був. Укладення договору оренди [PERSON] з іншою особою - [PERSON] не свідчить про неможливість укладення відповідачем договору оренди з позивачем [PERSON] , оскільки такий договір був розірваний в межах строку, передбаченого розпискою - 15 робочих днівз моменту переведення приміщення з жилого в нежиле. Суд звертає увагу, що в розписці не зазначено яким чином сторони повинні повідомляти одне одного про готовність укладення договору оренди (письмові повідомлення, смс-повідомлення, електронне листування тощо). Тому, визначити, хто зі сторін прострочив умови укладення договору оренди, неможливо. Суду надано письмові вимоги позивача про необхідність укладення договору оренди, а у разі неможливості повернути кошти. Водночас, жодних письмових даних про отримання відповідачем вимог позивача та/або навпаки щодо необхідності укладення договору оренди приміщення матеріали справи не містять. Також і відсутні дані про виклик сторін за розпискою до нотаріуса для укладення договору оренди приміщення, що могло би підвередити факт ухилення будь-кого із сторін від укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно зі ст. 793, 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 793 цього Кодексу, якщо договір, укладений за результатами електронного аукціону, предметом якого є майно державної або комунальної власності. Оскільки договір оренди, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у розмірі 8 000 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд дійшов висновку, що сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК, а саме не укладено договору оренди, на виконання якого передано кошти. Посилання позивача на те, що саме з вини відповідача сторони не уклали основний договорів, а тому позивач втратив право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Вказане стверджується постановою Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму авансу у розмірі 8 000 доларів США, яка зазначена у договорі як завдаток. Тому, позовні вимоги про стягнення додаткової суми у розмірі завдатку відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, а саме 8 000 доларів США задоволенню не підлягають. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 165 00 грн. як витрати, понесені [PERSON] за договором від 20.02.2020 на виконання робіт з розробки дизайн-проекту, укладеним з ФОП [PERSON] (а.с. 57-60), оскільки їх стягнення не передбачено розпискою. Крім того, суд бере до уваги, що розпискою також і не передбачено право позивача до укладення договору оренди приміщення укладати договори щодо проведення дизайнерський робіт відносно спірного приміщення та виконувати будь-які роботи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 8 000 доларів США сплачених позивачем в якості авансу. Доводи позивача, що відповідач не належним чином оформив документи з проводу переведення жилого приміщення в нежиле, не спростовують наведених висновків суду. У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 250 грн. 59 коп., що пропорційно сумі задоволених позовних вимог (8 000 доларів США таеквівалентно 22 5059 грн. 20 коп. за курсом НБУ станом на 1.02.2021 року відповідно до даних ціни позову, вказаних позивачему позові (а.с. 1).

Outcome: partial