Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, надану для ведення підсобного сільського\~\~ господарства,\~\~ що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1613 га, кадастровий номер: 7423810100:01:036:0138, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧН № 000137, виданого 11 жовтня 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Носівської міської ради від 28 жовтня 1995 року за № 107, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 145. За життя [PERSON] склав заповіт, за яким заповів позивачеві усе своє майно. Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, спадкова справа відкрита у приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН № 000137 виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме державний акт був виданий 11 жовтня 1995 року, а рішення № 107 виконавчого комітету Носівської міської ради, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, прийнято 28 жовтня 1995 року. Тому позивач просив судовим рішенням визнати за ним право власності на земельну ділянку, надану для ведення підсобного сільського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1613 га, кадастровий номер: 7423810100:01:036:0138, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧН № 000137, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що відповідач визнає позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача, не покладати на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 11 жовтня 1995 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Носівської міської ради № 107 від 28 жовтня 1995 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН № 000137, відповідно до якого останньому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1613 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території Носівської міської ради, що підтверджується копія державного акта (а. с. 15). Відповідно\~\~ до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1613 га, призначеної для ведення особистого підсобного сільського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 7423810100:01:036:0138 (а. с. 16-18). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, яким належну йому частину квартири, жилий будинок з надвірними\~\~ будівлями та присадибною земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке йому належить і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 14) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. У\~\~ судовому\~\~ засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв [PERSON] , оскільки постійно на час смерті [PERSON] був зареєстрований разом з ним, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1379 від 16 вересня 2019 року (а. с. 6). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 80/2019, заведеної приватним\~\~ нотаріусом\~\~ Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А., [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири та житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 36-55). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, надану для ведення підсобного сільського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1613 га, кадастровий номер: 7423810100:01:036:0138, що належала [PERSON] , у зв`язку із тим, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН № 000137 виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме державний акт був виданий 11 жовтня 1995 року, а рішення № 107 виконавчого комітету Носівської міської ради, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, прийнято 28 жовтня 1995 року, що підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 402/02-31 від 27 жовтня 2020 року (а. с. 21). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 4). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved