Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У листопаді 2019 р. [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про спонукання до виконання зобов`язань за мировою угодою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07 грудня 2017 року Запорізьким районним судом Запорізької області було винесено ухвалу по справі № 317/2850/17 про затвердження мирової угоди, згідно з якою [PERSON] зобов`язується, починаючи з грудня 2017 року, з 15-го по 20-те число щомісячно перераховувати на платіжну картку позивача кошти у сумі 500 гривень до повного погашення боргу. У затвердженій угоді з відповідачем було досягнуто згоди про предмет угоди (зобов`язання відповідача щомісячно частково погашати заборгованість), так і щодо строків її погашення. Відповідач після укладання мирової угоди здійснив тільки два погашення на суму 1.000 гривень і до теперішнього часу зобов`язання за нею не виконує Звернувшись до нього з питанням щодо виконання умов угоди, він пообіцяв її виконувати, проте досі не виконує, чим порушує обумовлені домовленості. У зв`язку з продовженням невиконання умов мирової угоди, 16.01.2019 представник [PERSON] звернувся до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для примусового виконання мирової угоди в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. 29 березня 2019 р. за № 7995-3 від Запорізького районного відділу ДВС отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі ст.6 Закону України «Про виконавче провадження». 18 червня 2019 року в Запорізький районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для виконання надано виконавчий лист № 12 Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/2850/17. 01 липня 2019 р. за № 15254/6 від вказаного райвідділу ДВС отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі п.7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на вищевикладене позивач вирішила звернутись до суду із вказаним позовом в якому просить зобов`язати відповідача виконати мирову угоду від 07.12.2017 р. Ухвалою від 27.11.2019 р. відкрито провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, заяв по суті справи не подавав. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.01.2020 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представником позивача надано заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач за викликами повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 280, 281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, між сторонами було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.12.2017 р. Зі змісту мирової угоди вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався починаючи з грудня 2017 року, з 15-го по 20-те число щомісячно перераховувати на платіжну картку позивача [PERSON] кошти у сумі 500 гривень до повного погашення боргу. Відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року, в редакції, чинній на час визнання мирової угоди (далі -ЦПК України, 2004 року) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Із матеріалів справи вбачається, що вищезазначена мирова угода була визнана судом. Ухвала суду набрала чинності, підлягає виконанню сторонами. Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15, зазначено, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст.11 та ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки сама мирова угода являє собою не лише судову процедуру, а й угоду (багатосторонню), в своїй основі вона носить характер договору, в якому мають місце цивільні правовідносини. Тому мирова угода є підставою для виникнення нових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в угоді. В разі невиконання мирової угоди наступають певні наслідки. Мирова угода від 07.12.2017 року , яка затверджена ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.12.2017 року, не була розірвана у передбаченому законом порядку. В підтвердження факту неналежного виконання відповідачем умов мирової угоди позивач посилався на заяви, з якими він звертався до Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області та відповідні повідомлення Запорізького РВ ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 25.03.2019 р. та від 19.06.2019 р. Наявність заяв до Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, свідчить про те, що мирова угода не виконана. У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Мирова угода - це зобов`язання, до якого застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України. Суд розглядаючи справу вважає, що мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов`язковому виконанню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року у справі № 317/2850/17, не виконана та враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов мирової угоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved