Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг», Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязання за Договором та угодою виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві кредит у розмірі встановленому Договором. Згідно п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг», у разі невиконання зобовязань за Договором, Клієнт на вимогу Банку повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати Винагороди Банку. Згідно п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг», при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідач не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позову. Надав суду заяву про застосування строку позовної давності, письмові заперечення проти позову, просив відмовити у позові за обставин зазначених у заперечення проти позову. Суду пояснив, що 27 липня 2011 року звернувся до банку, підписав відповідну заяву, отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. З того часу використовував кредитні кошти. Пізніше розмір кредитного ліміту за рішенням банку збільшено до 4800 грн. [PERSON] продовжував використовувати грошові кошти. Користувався кредитним лімітом до втрати роботи. Втративши роботу перестав виконувати зобовязання за кредитним договором. Останній платіж на погашення заборгованості здійснив після закінчення строку дії картки, можливо 2 березня 2015 року. Не бажає реалізувати право заявити клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи правильності нарахування заборгованості за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 27 липня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір приєднання (а. с. 6). За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви [PERSON] від 27 липня 2011 року, згоден, що ця заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлений і згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами банку, що були надані для ознайомлення у письмовому виді (а. с. 6). Таким чином, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», між [PERSON] та ПРИВАТБАНКОМ укладено договір приєднання, а саме договір надання банківських послуг (кредитний договір). Тобто доводи [PERSON] з приводу того, що з позивачем будь-якого договору, у тому числі у письмовому виді не укладав, є необґрунтованими. При цьому, заявою позичальника спростовується той факт, що [PERSON] не був ознайомлений з «Умовами та правила надання банківських послуг». На боргові зобовязання за Кредитом і [PERSON] нараховує відсотки у розмірі встановленому Тарифами Банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг». Пунктом 1.1.3.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору, та/або у разі виникнення овердрафта [PERSON] має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за Договором. Згідно п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг», у разі невиконання зобовязань за Договором, Клієнт на вимогу Банку повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати Винагороди Банку. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення [PERSON] (п. 2.1.1.5.7. «Умов та правил надання банківських послуг»). Відповідно до п. 1.1.2.1.6. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобовязується звернутися до Банку для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом тридцяти днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі спасанням коштів із картрахунку інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) [PERSON] про це протягом тридцяти пяти днів з моменту списання. За змістом п. 1.1.2.1.7. «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 1.1.3.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг» [PERSON] має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п. 1.1.3.1.9. Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розмір наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) [PERSON] залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Як видно з матеріалів справи, 27 липня 2011 року [PERSON] отримав на картку кредитний ліміт у розмірі 495 грн, 7 березня 2013 року у розмірі 4886,73 грн. При цьому відповідач не надав суду жодного доказу про відмову в отриманні кредитного ліміту у цих розмірах, визнавши таким чином умови кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.10. «Умов та правил надання банківських послуг» [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, що регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. У порушення умов Договору та зазначених правових приписів, станом на 31 грудня 2016 року [PERSON] допустив заборгованість за Договором у розмірі 26027,16 грн, що складається із заборгованості за кредитом 4839,07 грн, заборгованості за процентами 17272,51 грн, заборгованості за пенею 2200 грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн, штрафу (процентна складова) 1215,58 грн. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як видно зі змісту виписки заборгованості за кредитним договором, відповідачем [PERSON] здійснено оплату за кредитним договором 2 березня 2015 року у розмірі 250 грн, що ним визнається. Ці дії свідчать про визнання зобовязання, а тому після вчинення таких дій перебіг позовної давності розпочався заново. З виписки заборгованості за кредитним договором також видно, що пеню у розмірі 2200 грн за невиконання основного зобовязання позивачем нараховано за період з 31 березня 2015 року до 31 грудня 2016 року. Банк звернувся до суду з цим позовом 26 січня 2017 року, що відображено на конверті про відправлення поштової кореспонденції, а тому стягнення пені підлягає за період з 26 січня 2016 року по 26 січня 2017 року. У цьому періоді пеня нарахована у розмірі 1200 грн, що відповідно підлягає стягненню з відповідача. У стягненні пені у розмірі 1000 грн має бути відмовлено з підстав пропущення позовної давності. При цьому, доводи відповідача про те, що виписка по картковому рахунку не може бути належним доказом підтвердження факту невиконання зобовязання не можна визнати обґрунтованими, оскільки ці виписки відображають виключно таку інформацію, а факт відсутності заборгованості за кредитним договором не спростований належними та допустимими доказами. Слід також наголосити, що судом відповідачеві розяснювалось його право, зокрема заявити клопотання про призначення експертизи фінансово-кредитних операцій (економічної експертизи) з метою спростування нарахування заборгованості за кредитним договором, виконання зобовязань, однак від реалізації такого права відповідач відмовився. За змістом ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). З урахуванням вищезазначеного, суд уважає необґрунтованим нарахування позивачем 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1215,58 грн штрафу (процентна складова) з одночасним нарахуванням пені як цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання зобовязання, а тому у цій частині позову має бути відмовлено. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному звязку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Закінчення строку дії договору у разі невиконання зобовязань не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23311,58 грн. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій справі понесло судові витрати у розмірі 1600 грн зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача у розмірі 1433,06 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial