Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У листопаді місяці 2016 року [PERSON] звернувся до Дніпровської міської ради, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.09.2015 року помер його дідусь [PERSON], після якого залишилася спадщина у вигляді 81/100 частини домоволодіння №33 по вул. Рилєєва у м. Дніпро. 23 квітня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким все своє майно заповідав позивачу [PERSON]. Позивач зазначає, що він звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого дідуся [PERSON], проте постановою державного нотаріуса від 07.09.2016 рокуйому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що нотаріусом був встановлений факт побудови самочинно нового житлового будинку, який мав місце за життя спадкодавця, але не був ним узаконений. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на 81/100 частини домоволодіння №33 по вул. Рилєєва у м. Дніпро в порядку спадкування за законом після померлої 17.10.2004 рокуїї матері [PERSON]. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача просив позов залишити без задоволення. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надала заяву про розгляд справи за його відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що дідусю позивача, [PERSON], належить 81/100 частини домоволодіння №33 по вул. Рилєєва у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 02.03.2016, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-1454 та рішення нарсуду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 16.04.1985 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №441 за реєстровим №136. Відповідно до довідки від 04.07.2016 року за вих №8943 КП «ДМБТІ» ДОР, інші 19/100 частини домоволодіння №33 по вул. Рилєєва у м. Дніпро належать [PERSON] (який є померлим), на підставі рішення нарсуду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. 09 вересня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстрований 10 вересня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1710. За своє життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 23.04.2014 року, за яким все своє майно заповідав позивачу [PERSON]. Мати позивача, [PERSON], яка в свою чергу доводить донькою померлого [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини за законом, шляхом подачею заяви до нотаріальної контори. Позивач звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], проте постановою державного нотаріуса від 07.09.2016 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю право установлювального документа на житловий будинок. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно технічного паспорту від 22.07.2016 року самочинно збудовані господарські будівлі та споруди на території домоволодіння відсутні, збудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 N 91 (Порядок N 91), зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за N 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.92 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Саме такий технічний паспорт я і отримав від ФОП [PERSON] Аналогічне розяснення міститься в листі Державної Реєстраційної Служби України від 12.03.2013 р. N 95-06-15-13 начальнику реєстраційної служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, начальникам реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року». Так, як позивач позбавлений можливості захистити свої спадкові права в іншому порядку, крім судового, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved