Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа: АТ «СГ «ТАС» (приватне). В обґрунтування позиції позивача представник [PERSON] зазначила, що 25 квітня 2019 року о 8 годині 30 хвилин, водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ», виконуючи свої службові обов`язки, керуючи автомобілем марки «Газ», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Косовській у м. Одесі, під час руху заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру та не скористався допомогою сторонніх осіб в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] . Водій [PERSON] своїми діями порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року [PERSON] визнано винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Автомобілю марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , завдано механічні пошкодження. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях у зв`язку з пошкодженням майна, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного трудового та громадського життя. Позивач звернувся до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» (приватне), однак, страхове відшкодування не покрило повністю понесені матеріальні збитки, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду із позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, [PERSON] просив суд: 1) стягнути з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» вартість понесених матеріальних збитків на користь [PERSON] у розмірі 5939,21 гривень; 2) стягнути з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» вартість матеріальних збитків (франшизу) на користь [PERSON] у розмірі 950 гривень; 3) стягнути в солідарному порядку з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» та з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] у розмірі 10000,00 гривень; 4) стягнути з [PERSON] вартість матеріальних збитків, понесених за сплату послуг за проведення експертизи на користь [PERSON] у розмірі 1500 гривень; 5) стягнути з [PERSON] понесені судові витрати на користь [PERSON] у розмірі 768,40 гривень; 6) стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу на користь [PERSON] у розмірі 4200 гривень. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, відзив до суду не надходив. Представник відповідача УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» подала відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому просила у позові відмовити повністю, зважаючи на те, що страховою компанією було відшкодовано [PERSON] матеріальний збиток, понесений у результаті ДТП, та із розміром виплаченого страхового відшкодування [PERSON] погодився, представник звернула увагу на те, що висновок експертного дослідження, долучений до матеріалів справи, було складено тільки через 5 місяців після пригоди, що сталась, а також указувала на те, що подряпина на автомобілі не може зазнати душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного трудового та громадського життя. Представник третьої особи АТ «СГ «ТАС» (приватне) пояснень з приводу позову не надав, але надав заяву про долучення до матеріалів справи калькуляції рахунку вартості ремонту автомобілю марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] . Представник позивача [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку статті 211 частини 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» у відкрите судове засідання не з`явилась, установа про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Представник третьої особи АТ «СГ «ТАС» у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку статті 211 частини 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 25 квітня 2019 року о 8 годині 30 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Газ», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Косовській в м. Одесі, під час руху заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру та не скористався допомогою сторонніх осіб в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно із постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення від 11 липня 2019 року встановлено, що у діях [PERSON] міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу, у зв`язку із чим [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, Відповідно до\~ст.\~82\~ч.\~1,\~3,\~4\~ЦПК України\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Спираючись на вказані норми закону суд доходить висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] , суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. \~ \~ \~ \~Розглядаючи позовні вимоги у межах заявлених сум, суд виходить з наступного. Як зазначає ст. 1166 ч. 1, 3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч. 1, 2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлює ст. 1172 ч. 1 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Так, судом звернуто увагу, що відповідно до наказу УКВ «Автотранспортне господарство Одеського міськвиконкому» від 09 липня 1998 року №51 [PERSON] зарахований водієм 2 класу. У матеріалах справи знаходиться також наказ УКВ «Автотранспортне господарство Одеського міськвиконкому» від 31 березня 2015 року №78, відповідно до якого за [PERSON] закріплено з 01 квітня 2015 року мікроавтобус пасажирський марки «ГАЗ 22171-5404» державний номер [NUMBER] . Таким чином, вбачається, що [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» та керуючи автомобілем марки «Газ» виконував свої службові обов`язки. З огляду на викладене, суд вбачає обґрунтованим вважати УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» особою, яка зобов`язана відшкодовувати заподіяну [PERSON] матеріальну шкоду унаслідок ДТП. У матеріалах справи присутній висновок експерта №174-19 від 04 жовтня 2019 року, відповідно до якого автомобіль позивача пошкоджено при ДТП та вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яка відбулася 25 квітня 2019 року, визначено у розмірі 7389, 21 грн Як зазначає позивач, страхова компанія частково відшкодувала збитки у межах страхового полісу, проте, для повного відшкодування збитків, понесених при ДТП, необхідна ще сума у розмірі 5939, 21 гривень. У силу ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як роз`яснюють ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29). Як убачається із виписки з рахунку [PERSON] у АТ «КБ «Приватбанк», 31 липня 2019 року позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 1450,00 гривень за полісом АО/5043134 від 15 березня 2018 року. Згідно із ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, як вбачається у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі №6-954цс16, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди, особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і був укладений на користь третіх осіб. Таким чином, потерпіла сторона на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Таким чином, суд доходить висновку про доцільність стягнення з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» на користь [PERSON] суми, що дорівнює різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням, у розмірі 5939,21 гривень. Крім того, [PERSON] просив стягнути з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» на його користь франшизу у розмірі 950,00 гривень. Як убачається із полісу АО/5043134 від 15 березня 2018 року, сума франшизи становить дійсно 950,00 гривень. З огляду на вказане, також стягненню з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» на користь [PERSON] підлягає сума франшизи у розмірі 950,00 гривень. Крім того, [PERSON] просив стягнути солідарно з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» та [PERSON] суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ч. 1, ч. 2 п.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відтак суд вбачає, що у даному випадку відповідати за заподіяну моральну шкоду повинно УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» (ст. 1172 ЦК України). Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює її волю. Тобто, юридична особа реалізує свою цивільну право- і дієздатність, зокрема деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридичне сприймаються як дії самої юридичної особи. Як роз`яснюють\~п.\~3,9\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №4\~від 31\~березня 1995\~року (в\~редакції від\~27\~лютого 2009\~року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, зважаючи на відповідні вимоги, суд погоджується, що позивачу з боку УКВ «Автотранспортне господарство\~ОМВ» дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак, суму компенсації, яку заявив до стягнення позивач, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованим стягнути з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень. У задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] суд вбачає обґрунтованим відмовити. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2-4\~ст.\~137\~ЦПК Укарїни\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із квитанцією №66 від 10 вересня 2019 року [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень за подачу позову. Відповідно до договору від 09 вересня 2019 року, укладеним між [PERSON] та адвокатом Журик Т.В., за надання юридичної допомоги встановлено гонорар у розмірі 4200,00 гривень. Таким чином, суд вважає доцільним стягнути з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 768,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4200,00 гривень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з УКВ «Автотранспортне господарство ОМВ» суму, яка дорівнює різниці між фактичним розміром понесених збитків та страховим відшкодуванням, у розмірі 5939,21 гривень, суми франшизи у розмірі 950,00 гривень, суми понесеного матеріального збитку у зв`язку із проведенням експертного дослідження у розмірі 1500,00 гривень, суми відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень, суми сплаченого судового збору у розмірі 768,40 та суми понесених витрат у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 4200,00 гривень. У задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] суд вбачає обґрунтованим відмовити повністю.

Outcome: partial