Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 2445,00 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 02.08.2017 року, близько 13 год. 00 хв. по вул. узвіз Крутогорний, біля будинку № 12 в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в результаті якої пошкоджено автомобіль «Шкода\~Октавія А5», державний номер [NUMBER], який належить позивачу. ДТП сталося внаслідок наїзду автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача на автомобіль позивача, який знаходився на стоянці, закритий, в нерухомому стані, із вимкненим двигуном, без жодної особи в салоні. Внаслідок ДТП автомобіль «Шкода\~Октавія А5», державний номер [NUMBER], отримав пошкодження переднього бамперу. Усунення пошкодження потребувало фарбування. Вартість виконання робіт з фарбування пошкодженого внаслідок ДТП бамперу автомобіля позивача складає 2445, 00 грн. Крім того, позивач зазнав моральної шкоди через незручності, пов'язані з оформленням ДТП, пошуком інформації про особу, яка завдала шкоди позивачу, він витратив час на ремонт авто, тому, вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутня постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], згідно якої останній був би визнаний винним у вчиненні ДТП, крім того, позивачем, на підтвердження факту пошкодження транспортного засобу повинна була бути надана суду відповідна експертиза, проте, остання також відсутня, а в судовому засіданні представником позивача відповідна експертиза заявлена не була, тому вимоги позивача є незаконними і необґрунтованими, у зв'язку з чим, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Шкода Октавія А5», державний номер [NUMBER], належить [PERSON] (арк.с.19). Як вбачається зі схеми місця ДТП від 02.08.2017, остання містить розташування транспортного засобу «Шкода Октавія А5», державний номер [NUMBER] у місті Дніпро на узвозі Крутогірному біля будинку 12; містить напрямок руху іншого транспортного засобу; перелік пошкодження лако-фарбового покриття переднього бамперу зліва (арк.с.20-21). Згідно копії рахунку на оплату №10997 від 29.09.2017, виготовленого ПП «Автоінтерсервіс», [PERSON] було перераховано найменування робіт та запчастин із зазначенням вартості останніх на загальну суму 2997,00 грн. (арк.с.24). Як вбачається із копії заказу - наряду від 02.11.2017, виданого на ім'я [PERSON] вартість робіт з фарбування переднього бампера складає 2445,00 грн. (арк.с. 25). Згідно копії рахунку-фактури №108 від 02.11.2017, виготовленого ФОП [PERSON], [PERSON] було виписано зазначений рахунок за сплату покраски переднього бамперу автомобіля на суму 2445,00 грн. (арк.с.26). Відповідно до копії Акту здачі - прийняття робіт, загальна вартість робіт з фарбування переднього бампера автомобіля складає 2445,00 грн. Сторони претензій один до одного не мають (арк.с.27). Як вбачається з копії квитанції від 06.11.2017, [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] 2450,00 грн. (арк.с.30). Відповідно до копії постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року, інспектором патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у відношенні [PERSON], відповідно до якого, останній 02 серпня 2017 року о 13:15 годині, керуючи транспортним засобом «Ніссан», державний номер [NUMBER], під час руху заднім ходом в районі будинку № 12 по Крутогірному узвозу в м. Дніпрі, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (арк.с.34-35). Згідно зазначеної постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року, справа відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрита, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення (арк.с.34-35). Позивач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка згідно вимог ст.92 ЦПК України, зазначив, що 08 або 12 серпня 2017 року біля 12:00 години він вийшов з офісу по вул. Крутогірний узвіз в м. Дніпрі, підійшовши до машини, звернув увагу, що інше авто здійснювало наїзд заднім ходом на його транспортний засіб. Він викликав працівників поліції, які склали протокол та відповідні матеріали. Вважає, що зібраних матеріалів, запису з камери відео спостереження достатньо для встановлення вини відповідача. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні зазначив, що він є співробітником поліції відділу розшуку та дізнання Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, ним були отримані матеріали розшукової справи, згідно яких [PERSON], стверджував, що він був свідком того, як на його припаркований транспортний засіб було вчинено наїзд іншим транспортним засобом. Після бесіди з [PERSON], ним було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП. Протокол відносно [PERSON] не складався, будь-яких експертиз ним мне призначалось і не проводилось; особисто свідком ДТП - інспектор не був. Аналізуючи посилання позивача [PERSON], допитаного в судовому засіданні у якості свідка, а також пояснення свідка [PERSON], інспектора відділу розшуку та дізнання, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частини 1,2 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У необхідних випадках для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови у позові, при цьому, наявність пошкоджень на транспортному засобі, їх причинний зв'язок з ДТП, має довести особа, яка пред'явила позов про відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, учасник справи, відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, які наголошують про засади змагальності сторін; зазначають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Отже, в судовому засіданні представником позивача відповідного клопотання про призначення експертизи заявлено не було, як і не було надано відповідного висновку, складеного на замовлення позивача, таким чином, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте, в судовому засіданні встановлено, свідками та сторонами у справі підтверджено, що відносно [PERSON] відсутня постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, на підтвердження питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави та обґрунтування, на які вказував позивач у своїй позовній заяві, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі доказами. У зв'язку з наведеним, відсутністю у матеріалах справи відповідної експертизи на предмет з'ясування пошкоджень на транспортному засобі, їх причинний зв'язок з ДТП; постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, суд вважає недоведеними підстави позову, а тому, в частині відшкодування матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача, необхідно відмовити. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Проте, позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, та відповідно до вимог ст.16 ЦК України, обираючи за власним розсудом спосіб захисту, відповідачем у зазначеній справі визначає [PERSON], та стверджує, що саме останній є винним у ДТП, натомість позивачем не надано суду достовірних доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наслідками у вигляді пошкодження автомобіля позивача, а отже, вимога в частині відшкодування шкоди з боку відповідача також є недоведеною. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Таким чином, вимоги позивача до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не ґрунтуються на законі. Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим останній не виконав вимоги Закону. Аналізуючи посилання представника позивача на те, що доказом вини відповідача є фотофайли, на яких зображено відповідача, суд критично розцінює останні, оскільки дані докази не є належними, достатніми і достовірними, так як вказані фото не є такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які входять до предмета доказування по даній справі, а саме на підставі даних доказів не можна встановити факт завдання шкоди саме відповідачем. Суд критично відноситься і до свідчень свідка [PERSON], інспектора відділу розшуку та дізнання Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, та не може їх прийняти до уваги, оскільки останнім всі матеріали були зібрані зі слів самого позивача. Інші посилання представника позивача у судовому засіданні є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed