Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У позовній заяві Любомльська міська Рада просить постановити рішення про визнання незаконним і скасування рішення її ж виконкому №178 від 25.11.1997 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], а також про визнання недійсним і скасування Державного акту серії ЯК №050172 від 05.05.2012 року на ту ж ділянку. Вимоги обґрунтовано тим, що міська Рада 19.10.2012 року отримала клопотання Державної інспекції сільського господарства у Волинській області клопотання про приведення меж вказаної ділянки будівельному паспорту і генеральному плану. 28.03.1995 року земельна ділянка буда надана під будівництв рішенням виконкому Ради №60. Головним архітектором району було виготовлено будівельний паспорт, межі ділянки винесено в натурі розміром 25х40 метрів. Рішенням виконкому Ради від 25.11.1997 року №178 відповідачу земельна ділянка передана у власність як така, що була у його користуванні. 26.02.2010 року Любомльська міська Рада затвердила рішення виконкому №178 своїм рішенням за №37/3. В порядку Перехідних положень ЗК України 2001 року відповідач замовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Любомльський районний виробничий відділ Волинської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» така документація виготовлена, на підставі чого видано Державний акт. Однак при розробці документації допущено помилку, в результаті чого розміри ділянки та прив'язка до твердих точок не відповідають будівельному паспорту і генеральному плану забудови, а конфігурація незаконно змінена з 25х40 метрів на 28,5х35,5 метрів, в результаті чого відповідачу було зайво надано у власність належну міській Раді ділянку площею 0,013 га. Через такі порушення технічна документація не відповідає положенням чинного законодавства, а можливість внесення змін чи виправлень до Державного акту не передбачена. Оскільки Державний акт є похідним документом від рішення органу місцевого самоврядування, міська Рада вважає за необхідне скасувати і рішення свого виконкому, на підставі якого цей акт видано. В судовому засіданні представник позивача Ющук Р.В. вимоги позову із заявлених підстав та фактичних обставин підтримав в повному об'ємі. Представник відповідача [PERSON] і третя особа [PERSON] позов не визнали. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що вини його довірителя у допущеній проектною організацією помилці немає, оскільки при її виготовленні було погоджено межі ділянки із суміжними власниками, а відповідність меж визнали своїми підписами головний архітектор, міський голова і спеціаліст міської Ради із земельних питань. Право власності набув у 1997 році, що своїм рішенням Рада підтвердила 26.02.2010 року. Тим самим Рада знала про фактичні обставини і пропустила строк позовної давності, який і просить застосувати. Крім цього, земельна ділянка у 2012 році була подарована [PERSON], яка на даний час є її зареєстрованим власником. Третя особа пояснила, що отримала ділянку в подарунок і не має жодного відношення до виготовлення документації на неї. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з рішенням виконкому Любомльської міської Ради від 28.03.1995 року №60 [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS]. 29.03.1995 року межі виділеної земельної ділянки конфігурацією 25х40 метрів винесено в натурі, видано межові знаки, про що свідчить відповідний акт представника головного архітектора району та схема до нього. З витягу з архівної копії вбачається, що згідно Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 виконком Любомльської міської Ради рішенням від 25.11.1997 року №178 передав [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель. Згідно з довідкою Любомльської міської Ради рішенням від 25.12.2002 року №6/42 вулицю Наталії Ужвій кварталу №38 в місті Любомль перейменовано на вулицю Ростислава Братуня. З рішення Любомльської міської Ради від 26.02.2010 року №37/3 вбачається, що нею затверджено рішення виконкому Ради від 25.11.1997 року №178 щодо передачі у власність земельних ділянок, яке прийняте без делегування повноважень Радою відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» після прийняття останнього. З Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовленої Любомльським районним відділом Волинської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», вбачається наступне. Документація виготовлялась за заявою відповідача [PERSON] на підставі рішення виконкому Любомльської міської Ради від 25.11.1997 року №178. В розпорядженні працівників відділу були в наявності також рішення виконкому від 28.03.1995 року №60 та рішення Ради від 26.02.2010 року №37/3 та генеральний план забудови земельної ділянки. Під час проведення робіт складено акт погодження меж земельної ділянки із суміжними володільцями [PERSON], [PERSON] та представником міської Ради [PERSON] Конфігурація земельної ділянки визначена розмірами 28,53х35,30х28,60х35,30 метра загальною площею 0,1000 га. На підставі Технічної документації 05.04.2012 року на ім'я [PERSON] видано оскаржуваний Державний акт серії ЯК №050172 на земельну ділянку по [ADDRESS] кадастровим номером 0723310100:01:003:0057. Таким чином, рішенням виконкому Ради від 28.03.1995 року №60 на підставі ст.19 ЗК України 1990 року відповідачу було надано у користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 1000 кв.м., винесено у встановленому порядку її межі в натурі з конфігурацією ділянки 25х40 метрів. Рішенням виконкому Ради від 25.11.1997 року №178 ту ж ділянку передано [PERSON] у власність на підставі п.1 Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92. Згідно із п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який набув чинності 12.06.1997 року, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються … відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. З рішення Ради від 26.02.2010 року №37/3 вбачається, що після набрання чинності Законом «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення земельних питань Радою виконкому не делегувалось, відтак рішення виконкому від 25.11.1997 року №178 через невідповідність його закону не може бути підставою для виникнення у відповідача права власності на земельну ділянку. Однак, на думку суду, такою підставою є рішення самої Ради від 26.02.2010 року №37/3, яким орган місцевого самоврядування вирішив тим чи іншим способом заяви громадян, в тому числі, відповідача, про передачу їм земельних ділянок. Тому суд приходить до висновку, що відповідач набуває право власності в порядку п.а ч.3 ст.116, ч.1 ст.118 ЗК України 2001 року на земельну ділянку, що була надана йому в користування і відведена в натурі відповідно до рішення виконкому Ради від 28.03.1995 року №60, тобто площею 1000 кв.м та розмірами 25х40 метрів. На час виникнення спірних взаємовідносин(2012 рік) ст.126 ЗК України передбачалось, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з п.1.13 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. В судовому засіданні начальник Любомльського районного відділу ВЗФ «Центр ДЗК» [PERSON] в якості свідка показала, що при виготовленні технічної документації за заявою відповідача працівники відділу помилково не взяли до уваги генеральний план забудови земельної ділянки і схему виносу в натурі її меж, а виходили із фактичного землекористування на час обстеження ділянки. Крім цього, при огляді в судовому засіданні спірного Державного акту заявила про невідповідність відображених в ньому відомостей щодо суміжних землекористувачів(землевласників), оскільки лінія від А до Г має відмежовувати від ділянки [PERSON] землі загального користування(вулиця Р.Братуня), а лінія від Г до В - землі [PERSON], а не навпаки, як всупереч технічній документації відображено в Державному акті. В судовому засіданні досліджено також Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натуру і документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виготовлену НВП «Технічне бюро кадастру» за заявою [PERSON], власника суміжної ділянки по [ADDRESS]. З документації встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] видано 28.01.2009 року, тобто на момент виготовлення документації за заявою [PERSON] відомості про географічні координати суміжного землевласника були внесені в Державний земельний кадастр з присвоєнням відповідного номеру. Той же свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що координати земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] в місці їх межування не відповідають технічній документації останнього. З наведених норм законодавства і встановлених фактичних обставин суд вважає, що виготовлена за заявою [PERSON] технічна документація не відповідає рішенню виконкому Ради від 28.03.1995 року №60, рішенню Ради від 26.02.2010 року №37/3, Інструкції Держкомзему від 04.05.1999 року №43, оскільки межі земельної ділянки [PERSON] фактично не відновлені, а встановлені нові. У зв'язку з цим не відповідає рішенням органу місцевого самоврядування і виданий відповідачу Державний акт на земельну ділянку, тому позовні вимоги щодо визнання його недійсним і скасування обґрунтовані, доведені і підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання незаконним і скасування рішення виконкому від 25.11.1997 року №178 суд прийшов до такого висновку. Як зазначено вище, таке рішення прийнято всупереч Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що стверджено рішенням Ради від 26.02.2010 року №37/3. В той же час правових наслідків рішення виконкому в межах даного спору не тягне, оскільки, на думку суду, земельні питання щодо надання відповідачу земельної ділянки у власність врегульовані названим рішенням Ради №37/3 та рішенням виконкому від 28.03.1995 року №60. Крім цього, в позовній заяві підставою для скасування рішення виконкому зазначено похідний від нього статус Державного акту, який визнається недійсним. Тим самим законність рішення ставиться в залежність від дійсності і законності Державного акту, що суперечить положенням закону про процедуру набуття права на землю, оскільки Державний акт видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а не навпаки. Інші підстави вимог в цій частині, в тому числі, щодо невідповідності Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в позовній заяві не зазначені і в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України в судовому засіданні не заявлені. З наведених міркувань суд вважає, що в межах заявлених підстав вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial