Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ДП «Безпека» про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та передачу дублікату ключів від квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 березня 2006 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є діти: син - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2006 року позивач разом з малолітніми дітьми зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] що належить малолітньому сину на підставі договору дарування. З 5 березня 2015 року позивач не змогла потрапити до зазначеної квартири, оскільки замки на вхідних дверях були замінені в відповідач [PERSON] вивіз усі її особисті речі. 7 березня 2015 року позивач потрапила до квартири шляхом заміни замків у ній, проте в цей же день відповідач знову замінив вхідні замки, через що позивач не може потрапити до квартири. Крім того, відповідач уклав з договір з охоронним агентством ДП «Безпека» щодо охорони квартири. Працівники вказаного товариства також перешкоджають позивачу потрапити до квартири. 7 лютого 2016 року позивач спробувала зайти до квартири, але такі спроби були марними, оскільки працівники ДП «Безпека» не впустили до квартири, зазначивши, що на це є розпорядження іншого відповідача [PERSON] Враховуючи те, що відповідачі протиправно позбавили позивача права користування квартирою [ADDRESS] фактично виселили її та чинять перешкоди у користуванні квартирою, позивач просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користування квартирою, усунути перешкоди у користуванні квартирою, вселити її та передати дублікати ключів від квартири. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2015 року [PERSON] дізнався про близькі інтимні стосунки його дружини з іншим чоловіком, які тривають з 2013 року. Після усвідомлення того, що чоловіку відомо про близькі інтимні стосунки з іншим чоловіком, у березні 2015 року [PERSON] добровільно виїхала з вказаної квартири, покинувши чоловіка разом із донькою, які там проживали, до постійного місця проживання до квартири [ADDRESS] Зважаючи на те, що їх малолітній син [PERSON] у 2014 році виїхав на навчання до Великої Британії, а також у зв'язку з добровільним виїздом [PERSON] до іншого місця проживання, відповідач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 209-211). Ухвалою суду залучено як третю особу Службу у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (т. 1 а.с. 231-232). У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги (т. 2 а.с. 81-84). Зазначила, що 26 вересня 2016 року працівники ДП «Безпека» на вимогу [PERSON] закрили спірну квартиру у присутності [PERSON], на ланцюг з метою недопущення її до квартири. Вказані події відбувались в присутності працівників Печерського ГУ НП у м. Києві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також уточнив позовні вимоги (т. 2 а.с. 20-22) Представники ДП «Безпека», третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації до судового засідання не з'явилась. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду обставини, на котрі посилається позивач як на підставу для задоволення позову. Зазначили, що [PERSON] замінив замки до квартири, дублікати від котрої [PERSON] не надав та заборонив впускати позивача до спірної квартири. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що з 25 березня 2006 року сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є діти: син - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 8-10). З 2006 року сторони разом з малолітніми дітьми проживали у квартирі [ADDRESS] що не заперечується сторонами, у зв'язку з чим вказана обставина відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає доказуванню. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності малолітньому [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування незавершеного будівництва об'єкта нерухомого майна від 16 червня 2006 року (т. 1 а.с. 13). З 3 березня 2011 року позивач [PERSON] разом з малолітніми дітьми зареєстровані у цій квартирі (т. 1 а.с. 14). Відповідача [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрований з 27 березня 2015 року (т. 1 а.с. 14). Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Згідно з ч. 2 ст. 161 ЖК Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Отже, [PERSON] була вселена у квартиру свого сина як член його сім'ї та набула рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 20913 року № 24/150/0/4-13 члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалась. Тому хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР, до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього треба визнати, що стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Застосування в цьому випадку строку, встановленого статтею 71 ЖК УРСР, є неправильним. Разом з тим, будь-яких доказів того, що [PERSON] не проживала у спірній квартирі понад один рік суду не надано. Натомість, у матеріалах справи містяться інші докази, докази того, що [PERSON] неодноразово намагалась потрапити до квартири, починаючи з 5 березня 2015 року. Проте до квартири її не пускали відповідачі. Так, за фактом неможливості потрапити до квартири 5 березня 2015 року Печерським районним судом м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі № 757/17473/15-ц ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки 7 березня 20515 року вона самостійно потрапила до квартири, котре в цій частині ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишене без змін (т. 1 а.с. 52-61). Проте, цього ж дня 7 березня 2015 року відповідачем [PERSON] знову були замінені замки, внаслідок чого [PERSON] не могла потрапити до спірної квартири. Вказані обставини, стверджуються, зокрема, скаргою позивача від 17 березня 2015 року, відповідно до котрої в ніч з 12 на 13 березня 2015 року вона не могла потрапити до квартири (т. 1 а.с. 15); заявою відповідача [PERSON] від 3 червня 2015 року, відповідно до котрої [PERSON] протягом березня-квітня 2015 року намагалась потрапити до квартири (т. 1 а.с. 18); іншими доказами, відповідно до котрих вбачається, що, починаючи з 7 березня 2015 року позивач [PERSON] намагалась вселитись у квартиру, проте у цьому чинились їй перешкоди [PERSON] та ДП «Безпека», що здійснювало охорону квартири (т. 1 а.с. 127, т. 2 а.с. 37-79). Крім того, 26 вересня 2016 року працівники ДП «Безпека» на вимогу [PERSON] закрили спірну квартиру у присутності [PERSON], на ланцюг з метою недопущення її до квартири. Вказані події відбувались в присутності працівників Печерського ГУ НП у м. Києві (т. 2 а.с. 85-108). Суд також бере до уваги, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, котре постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року залишене без змін, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх матір'ю - [PERSON] Отже, враховуючи вказані обставини, того, що [PERSON], починаючи з 7 березня 2015 року намагається потрапити до квартири малолітнього сина, до котрої вона була вселена як члені сім'ї власника квартири, де зареєстрована та проживала, рішення суду, котрим визначено місце проживання малолітніх дітей з позивачем, того, що з 7 березня 2015 року відповідачами [PERSON] та ДП «Безпека» чиняться перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, не надається дублікат ключів тощо, того, що підстав припинення права користування квартирою у [PERSON] не виникло, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову [PERSON], а саме: збов'язання [PERSON] та ДП «Безпека» не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON], зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, а саме передати їй дублікати ключів від вказаної квартири та вселити [PERSON] у вказану квартиру та про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд звертає увагу, що право користування квартирою (сервітут) у позивача відповідно до положень ст. 406 ЦК України не припинилось. Інші доводи представника відповідача щодо того, що позивач має інше нерухоме та рухоме майно у власності, що спірна квартира була переобладнана, не виконує обов'язків щодо утримання спірної квартири, що позивач при реєстрації як фізичної особи-підприємця вказала адресу місця свого знаходження спірну квартиру, не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір порівну. На підставі викладеного та

Outcome: approved