Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання договору факторингу недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2007 року між відповідачем АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11191983001, виконання якого було забезпечено укладеним 01.08.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договором поруки №131085 від 01.08.2007. Вказує, що в порушення вимог чинного законодавства ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору від 12.12.2011 відступив права вимоги за кредитним договором №11191983001 від 01.08.2007 року на користь ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 року. Позивач вважає, що дії ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» щодо укладання між ними договору факторингу, предметом якого є передача від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», суперечать умовам даного кредитного договору, порушують його права як поручителя. Зокрема, зазначає, що укладення оспорюваного договору факторингу є удаваним правочином з огляду на те, що відступлення права вимоги від клієнта до фактора повинне підтверджуватися Актом приймання передачі прав вимоги, який в свою чергу, може бути складено лише після одержання клієнтом суми фінансування. Разомз тим, відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги від 12.11.2011 сума фінансування між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» не передавалася. Крім того, зазначає, що в результаті укладення оспорюваного договору, було порушено його права як поручителя за кредитним зобов'язанням його дружини, оскільки правовідносини між ним, [PERSON] та банком вийшли з регулювання нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує також на те, що він не був повідомлений про укладення договору факторингу, а відтак у нього не виник обов'язок здійснювати платежі на користь фактора. За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представники відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав його надуманості та недоведеності. Представник ПАТ «УкрСиббанк» також подав до суду заяву про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду. Третя особа, [PERSON], у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку наступним. З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2007 року між Акціонерним інноваційним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11191983000, відповідно до умов якого банк надав кредит в сумі 185 000,00 доларів США. 01.08.2007 в забезпечення вказаного кредиту між Акціонерним інноваційним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 131085. 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббан» зобов'язувався передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» прийняти права вимоги та в оплату надати грошові кошти в розпорядження банку за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.4. договору одночасно з відступленням прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект» переходять усі права банку за усіма договорами забезпечення. 12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на виконання договору факторингу було складено акт приймання-передачі прав вимоги. Відповідно до Додатку 1 «Перелік первинних договорів», станом на 12.12.2011 року сума заборгованості за кредитним договором №11191983000 від 01.08.2007 склала 169088,28 дол. США, за відсотками - 65 917,28 доларів США. 24.12.2011 позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] були направлені повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №12-22/26984 від 15.12.2011 року та №12-22/26983. Посилаючись на те, що договір про відступлення права вимоги є удаваним правочином та про його укладення не було повідомлено позивача та третю особу, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, однак його позовні вимоги не знайшли свого доведення у судовому засіданні у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено зором або законом (ст.514 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості укладення договору факторингу регулюється Главою 73 ЦК України. У відповідності з нормою ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вказано в ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні Договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було дотримано вимог чинного законодавства щодо укладення правочину фінансування під відступлення права грошової вимоги. Вимога за кредитним договором, укладеним з [PERSON], була дійсною, право вимоги за кредитним договором настало, оскільки позичальник мала заборгованість за кредитним договором та повинна була вносити платежі щомісячно. Що стосується вимог позивача про визнання договору факторингу недійсним з підстав його удаваності, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що договір факторингу № 1 від 12.12.2011 був спрямований на набуття сторонами цивільних прав і обов'язків, зміст цього правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладенні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Посилання позивача про відсутність платежів на виконання договору факторингу спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією платіжного доручення від 12.12.2011 р. про перерахунок ТОВ «Кей-Колект» коштів на рахунок АТ «УкрСиббанк» як суми фінансування згідно договору факторингу №1 від 12.12.2011 (а.с.100). Таким чином, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача на порушення ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект вимог чинного законодавства при укладенні договору факторингу, а відтак в силу вимог ст. 203, 215 ЦК України відсутні підстави для задоволення позову. Зважаючи на недоведеність позовних вимог, суд не вирішує питання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, про що просив представник ПАТ «УкрСиббанк».

Outcome: dismissed