Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] , звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] ,посилаючись на те, що з 01 липня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року було розірвано. В період шлюбу у подружжя народився: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03\~березня 2017 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму ДІЯ дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку щомісячно починаючи стягувати з 07 лютого 2017 року і до досягнення їхнього сина [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позивачка зазначала, що відповідач ухиляється від належного виконання зазначеного вище судового рішення, в результаті чого станом на 01 лютого 2020 року за останнім утворилася заборгованість 78 419,03 грн. (сімдесят вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять грн. 03 коп.)сума боргу по несплачених аліментах на утримання сина [PERSON] станом на 01.01.2020 року та сума боргу по несплачених аліментів на її утримання, яка на даний час склала 30837,45 грн. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості. Позивачка та її представник, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 01 липня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року було розірвано. В період шлюбу у подружжя народився: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03\~березня 2017 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму ДІЯ дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку щомісячно починаючи стягувати з 07 лютого 2017 року і до досягнення їхнього сина [PERSON] , [INFO] , трьох років. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на 01 лютого 2020 року за останнім утворилася заборгованість 78 419,03 грн. (сімдесят вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять грн. 03\~коп.)сума боргу по несплачених аліментах на утримання сина [PERSON] станом на 01.01.2020 року та сума боргу по несплачених аліментів на її утримання яка на даний час склала 30837,45 грн. У ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.ч. 1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В ході судового розгляду встановлено, що державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС були відкриті виконавчі провадження щодо вже існуючої заборгованості по сплаті відповідачем аліментів, а тому повторне стягнення заборгованості є неможливим. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд доходить висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача частково є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial