Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власницею 4/100 частини домоволодіння з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Адмірала Лазарева, 23. Позивач зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою. Крім того, за вказаною адресою, зокрема, зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Позивач свідчить, що відповідач [PERSON] з 06 березня 2017 року за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснив необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку з викладеними обставинами, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді 4/100 частини будинку №23 по вулиці Адмірала Лазарева у місті Одесі. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надав. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але до суду надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно із ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] є власницею 4/100 частини домоволодіння з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Адмірала Лазарева, 23. Право власності на майно зареєстровано за позивачем згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23010562 від 18 січня 2010 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №161709, виданого Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 20 грудня 2011 року, 29 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кузьмінська». Згідно з довідкою №847 від 23 липня 2018 року, виданої КП ЖКС «Хмельницький», за адресою: місто Одеса, вулиця Адмірала Лазаревв №23, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до актів про не проживання, складених комісією у складі [PERSON] [INFO], що зареєстрована за адресою: [INFO], [PERSON] [INFO], що зареєстрована за адресою: [INFO], [PERSON] [INFO], що зареєстрована за адресою: [INFO], [PERSON] [INFO], з березня 2017 року не проживає. Виходячи з наведеного, судом встановлено що відповідач не проживають за вказаною адресою понад одного року. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, [PERSON] втратив право користування відповідним житловим приміщенням. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді 4/100 частини будинку №23 по вулиці Адмірала Лазарева у місті Одесі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 705,00 гривень.

Outcome: approved