Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У листопаді 2017 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON], з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на обліку служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах перебувають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Мати неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] - [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не дбає про їх здоров'я, матеріально дітей не утримує. Відомості про батька дітей внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Представник позивача просила суд, позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частині заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Третья особа [PERSON] позов підтримала, вважала таким, що підлягає задоволенню. Ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою судді від 07.12.2017 року відкрито провадження у справі. 04.04.2018 року у справі проведено підготовче провадження по справі, призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, на обліку в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах неповнолітня [PERSON], [INFO], та малолітня [PERSON], [INFO]. Мати неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] - [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не дбає про їх здоров'я, матеріально дітей не утримує. Відомості про батька дітей внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Окрім неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON], [PERSON] має ще одну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з батьком [PERSON] у [ADDRESS]. З 03.05.2017 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], поставлені на облік в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на підставі заяви бабусі дівчат [PERSON] та самої неповнолітньої [PERSON]. Бабуся [PERSON] виховує дівчат. З її слів, мати дітей не відвідує, не піклується про їх розвиток, матеріальної допомоги на утримання дівчат не надавала; місцезнаходження її бабусі не відоме. Відповідно до довідки Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру № 340 від 19.05.2017 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у даному закладі з 2002 року з діагнозом: синдром залежності від опіоїдів. 27.09.2017 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] визнала тойчакт, що вона дійсно не виконує батьківські обов'язки та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітньої [PERSON]. При неодноразовому огляді помешкання за місцем проживання дітей спеціалістами органу служби у справах дітей було встановлено, що умови проживання у будинку задовільні, про що було складено акти обстеження житло-побутових умов від 21.03.2017 року, 04.05.2017 року та 29.08.2017 року (а.с. 30, 31, 32). Згідно відомостей даних актів, у дитини є місце для сну, необхідний одяг, взуття, книжки, продукти харчування. 06.11.2017 року рішенням виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1220 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 7). 06.11.2017 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 8-11). У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] підтримала заяву про позбавлення матері батьківських прав відносно неї та її сестри. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, [PERSON], як мати самоусунулася від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своїх доньок, не цікавиться їх особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Таким чином суд вважає, що мати неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] свідомо не бажає виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дітей, їх здоров'я та займатись їх вихованням. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved