Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги мотивував тим, що віє є власником квартири №14 у будинку по вулиці Пролетарській, 12 у с. Рудня Броварського району Київської області. [PERSON] є дочкою позивача та у спірному приміщенні не проживає фактично з 2000 року, будь які її речі відсутні. Просив позові вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що відповідач залишила спірне жиле приміщення ще у 2000 році, протягом усього цього часу там не зявлялася, її місцезнаходження не відоме, будь які речі у квартирі відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час і місце слухання справи, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №14 у будинку по вулиці Пролетарській, 12 у с. Рудня Броварського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 грудня 1994 року. Згідно довідки виконавчого комітету Руднянської сільської ради №102 від 05.02.2016 року [PERSON] постійно зареєстрований та проживає в [INFO]. Також за вказаною адресою зазначений склад сімї: [PERSON]Г дружина та [PERSON]І- дочка. З акта обстеження житлових умов, складеного комісією 02 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]., проте з 2000 року там не проживає. Факт непроживання відповідачки у спірній квартирі підтвердив у судовому засіданні й свідок [PERSON] Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В. ч. 2 п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року закріплено положення, згідно якого при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи\~ \~\~на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, суд встановив, що відповідач дійсно більше одного року не проживає у спірній квартирі, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи й допитаним у судовому засіданні свідком. позовні вимоги в частині визнання її такою що втратила право користування житлом у будинку позивача підлягають задоволенню. Що ж до позовних вимог примусове зняття відповідача з реєстрації, то суд вважає їх недоведеними. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial