Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогами до відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку у розмірі 89459,13 грн., компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 10690,99 грн. та вихідну допомогу у розмірі 22276,60 грн. посилаючись на те, що він перебувала з відповідачем у трудових відносинах - працював на посаді головного фахівця відділу врегулювання страхових подій управління врегулювання страхових подій та контролю виплат, був звільнений з роботи у зв'язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання належним чином повідомлявся, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається з копії трудової книжки та наказу від 26.01.2015 р. № 51-кго, позивача [PERSON] 30.01.2015 р. було звільнено з роботи у зв'язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивачу не було здійснено перерахування середнього заробітку при звільнені як того вимагають положення ст. 116 КЗпП України. Із змісту положень ст. 44 КЗпП України вбачається, що у разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до довідки ПАТ «УСК «Гарант-Авто» № 200 від 02.02.2015 заборгованість невиплаченої заробітної плати перед позивачем становить 24783,14 грн., яка сплачена не була. Таким чином, розмір вихідної допомоги, яку роботодавець повинен був виплатити при звільнені становить 22276,60 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток для компенсації несвоєчасного розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Отже, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток у розмірі у розмірі 89459,13 грн. У випадку порушення строків (затримки) виплати заробітної плати працівникові має виплачуватися компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з затриманням на один і більше календарних місяців термінів її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги, в порядку та розмірах, визначених у Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050. Таким чином, розмір компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату складає 10690,09 грн. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Враховуючи, що відповідач порушив трудові права позивача, а саме право на своєчасне одержання винагороди за працю, передбачене чинним трудовим законодавством України, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а саме в сумі 89459,13 грн. невиплаченого середнього заробітку, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 10690,99 грн., вихідної допомоги у розмірі 22276,60 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved