Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму майнової шкоди в розмірі 200 269,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 1 000,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених судових витрат в загальному розмірі 2 124,50 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2015 року по цивільній справі №521/14624/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди скасовано. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди призначено до розгляду в загальному порядку в судовому засіданні. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач посилалась на ті обставини, що 15 червня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], а також автомобілю марки «Лексус», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] [PERSON] вказувала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було зокрема визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен [PERSON] як особа, яка цієї шкоди завдала, у звязку з чим позивач просила суд стягнути з [PERSON] суму відшкодування майнової шкоди у розмірі 200 269,00 гривень та судові витрати. Відповідач [PERSON] заперечував проти заявлених [PERSON] позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що заявлена сума матеріальних збитків, заподіяних у наслідок ДТП, на його думку, значно завищена, крім того, у своїх поясненнях звернув увагу суду, що у скоєній ДТП, в якій визнали його винним, на його думку, винний й інший учасник ДТП [PERSON], який у момент зіткнення керував автомобілем марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], також звернув увагу суду на те, що автомобіль марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], було реалізовано, у результаті чого [PERSON] отримала вигоду. На підставі викладеного відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, виходячи із розрахунку обопільної вини обох учасників ДТП та з вирахуванням вартості пошкодженого майна, у звязку із реалізацією цього майна. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, але від представника особи надійшла заява, в якій сторона позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, просила провести розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява, в якій сторона заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила суд задовольнити позов частково, просила провести розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені і забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER]. 15 червня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «Лексус», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/11841/15-п від 14 серпня 2015 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення п.п. 12.1., 12.3., 2.10«а»,«в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у звязку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 82 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Спираючись на вказані норми закону суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON], суд вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER]. У матеріалах справи присутній висновок №5492 з визначення вартості відновлювального ремонту автомобілю «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року виготовлення, складений судовим експертом Федотовим Ф.В. від 19 серпня 2015 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту механічних пошкоджень автомобіля «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], отриманих у результаті ДТП від 15 червня 2015 року, становить 168 476,90 гривень; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], визначається рівною ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 15 червня 2015 року, та становить 200 269,00 гривень; вартість автомобіля марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], з врахуванням пошкоджень отриманих в результаті ДТП від 15 червня 2015 року, становить 31 819, 10 гривень. Проте, сторона відповідача не погодилась із вищевказаним висновком експерта, просила суд призначити повторну експертизу по даній справі, у звязку із чим на підставі ухвали суду була проведена повторна експертиза. Так, відповідно до висновку №5721 судової авто товарознавчої експертизи по дослідженню автомобіля марки «Мазда-6», пошкодженого у результаті ДТП 15 липня 2015 року, складеного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Івахнюком В.П, вартість відновлювального ремонту механічних пошкоджень автомобіля «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], отриманих у результаті ДТП від 15 червня 2015 року, становить 407 118,18 гривень; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], визначається рівною ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 15 червня 2015 року, та становить 200 269,00 гривень; вартість автомобіля марки «Мазда-6», реєстраційний номер [NUMBER], з врахуванням пошкоджень отриманих в результаті ДТП від 15 червня 2015 року, становить 31 819, 10 гривень. Проте, як вбачається із довідки-рахунку серії ААЕ №914224 від 19 листопада 2015 року, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] продано і видано вказаний автомобіль вартістю 45 000,00 гривень. Отримання вигоди [PERSON] після реалізації автомобіля шляхом продажу підтверджується відповіддю ФОП [PERSON], у якій особа повідомляє, що 19 листопада 2015 року [PERSON] здійснила продаж автомобіля марки «Мазда-6» [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №914224 від 19 листопада 2015 року. Як зазначає ст. 1166 ч.ч.1,3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Однак, відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Пунктом 15 вказаної постанови передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як згадувалось раніше, згідно із ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, вирішуючи питання про розмір належної до стягнення суми матеріальної шкоди, судом було звернуто увагу на той факт, що згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2780675 від 21 травня 2015 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON], який є страхувальником за полісом, була застрахована та автомобіль марки «Lexus GX470», реєстраційний номер [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика ПрАТ «ВУСО», зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого) у розмірі 100 000,00 гривень, за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) у розмірі 50 000,00 гривень, франшиза 1 000,00 гривень У позасудовому порядку позивач страхового відшкодування не отримала. У силу ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: 1) життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як розяснюють ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоровя, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29). Але, згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, як вбачається у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року по справі №6-954цс16, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди, особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. Право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і був укладений на користь третіх осіб. Таким чином, потерпіла сторона на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Таким чином, у даному випадку власник майна має право на відшкодування, що дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з вирахуванням суми ліміту відповідальності страховика та з урахуванням франшизи, що складає: 200 269,00 45 000,00 (50 000,00 - 1 000,00) = 106 269, 00 гривень. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених судових витрат, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 1042,69 гривень. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст.ст. 13, 51 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. У звязку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивача та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial