Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2004 року між нею та ТОВ «Говер» на праві приватної належить база відпочинку, яка розташована в [ADDRESS] . Право власності за нею зареєстроване 17.03.2006 року. Факт правомірного набуття позивачкою права власності на спірний об`єкт нерухомого майна - базу відпочинку, у зв`язку з чим вона набула права на відповідну земельну ділянку, на якій це майно розташоване встановлено у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014р. (справа № 923/715/14) та Постанові Вищого господарського суду України від 28 січня 2015р. Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 5,25 га, що була надана в постійне користування Херсонського педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської, правонаступником якого є відповідач за державним актом від 04.06.1996р. Наявність нерухомого майна виключає можливість використання земельної ділянки університетом під розміщення його спортивно- оздоровчого табору « [INFO] ». Отже, між сторонами, а саме між [PERSON] - власником нерухомого майна - бази відпочинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS] та Херсонським державним університетом - власником спортивно-оздоровчого табору «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS] існує спір щодо користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Просила визнати припиненим право постійного користування Херсонського державного університету земельною ділянкою загальною площею 5,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за державним актом I-ХС №001539 від 04.06.1996р. 21.12.2019 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачка не мала переважні права на отримання земельної ділянки під власним нерухомим майном, оскільки відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку може переходити, а не обов`язково переходить, на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тому, до [PERSON] не перейшло автоматично право користування спірною земельною ділянкою, оскільки це суперечить ст.120 ЗК України. Крім того, землі, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності, законодавцем віднесено до обмежено оборотоздатних об`єктів, які не можуть передаватися у приватну власність. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 10.12.2019 залучено [PERSON] , [PERSON] в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 27.02.2020 заяву представника відповідача про відвід судді Клімченка М.І. залишено без розгляду. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 27.02.2020 у задоволенні клопотання заступника прокурора Херсонської області К.Шабуняєва про вступ прокурора у справу відмовлено. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 27.02.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представники позивачки в судове засідання з`явилися, позов підтримали з викладених у ньому підстав, просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, неодноразово надсилала на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи через карантин. Треті особи в судове засідання з`явилися, позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, що узгоджується з висновком КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Херсонському державному університету, як правонаступнику Херсонського державного педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської та Херсонського державного педагогічного університету надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,25 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії I-ХС №001539 від 04.06.1996р. (а.с. 12-15). Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2004 року між ТОВ «Говер» та [PERSON] , останній на праві приватної власності належить база відпочинку, яка розташована в [ADDRESS] та складається з будинку літ. «А» площею 114,3 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «Б» площею 115,5 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «В» площею 116,7 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «Г» площею 115,5 кв.м. (матеріал стін дерево), більярдної літ. «Д» площею 77,1 кв.м. (матеріал стін цегла), будинку літ. «Ж» площею 75,9 кв.м. (матеріал стін дерево), господарської будівлі літ. «З» (матеріал стін метал). Право власності за [PERSON] зареєстроване 17.03.2006 року (а.с. 16-20). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у вказаній справі №6-253цс16 за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 19.03.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в редакції постанови №2 від 19.03.2010 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. У справі № 663/2845/14-ц за позовом [PERSON] судами було встановлено, що до [PERSON] разом з об`єктами нерухомого майна - базою відпочинку, розташованою за адресою: [ADDRESS] перейшло право користування земельною ділянкою під ними та частиною земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 5,25 га, що була надана в постійне користування Херсонського педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської, правонаступником якого є відповідач за державним актом від 04.06.1996р. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою, у тому числі, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Отже, перехід права власності на нерухоме майно - є підставою припинення, у тому числі - права постійного користування земельною ділянкою. Право користування припиняється в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, навіть якщо площа ділянки під ним є лише частиною ділянки первинного землекористувача. Такий правовий висновок зробив ВСУ в Постанові №6-2225цс16. У даній Постанові Верховний Суд України зазначає, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, неправильно застосували положення статей 120, 125, 141 ЗК України та дійшли помилкового висновку про те, що чинне законодавство не передбачає припинення права користування земельною ділянкою в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки під яким є лише частиною земельної ділянки первинного землекористувача. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, правильно застував вищезазначені норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Зазначена Постанова ВСУ мотивована тим, що фактичне користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно (нежитлові приміщення), здійснює його новий власник. Вищевикладене співвідноситься з правовою позицією ВСУ у справі № 6-253цс16 від 13 квітня 2016р., згідно якої визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, один із базових принципів законодавства у сфері земельних правовідносин - принцип цілісності земельної ділянки із будівлею, яка на ній розташована. Згідно з ч.ч.1,2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналіз зазначених норм свідчить, що їх суттю є пов`язання використання земельної ділянки саме з використанням розташованого на такій земельній ділянці об`єкта нерухомості. При цьому, у Постанові від 30 травня 2018р. (Справа № 908/1990/17) Верховний Суд робить висновок про те, що з системного аналізу ст.ст. 120, 141 ЗК України вбачається, що відчуження нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці є підставою припинення права землекористування, з подальшим внесенням цих відомостей в реєстр. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved