Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, вказавши, що 20.11.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ТОВ «Вердикт Фінанс») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11255128000 (далі - кредитний договір), за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 105500,00 грн. для придбання автомобіля строком до 18.11.2014р. зі сплатою за користування кредитом 14,00% річних. Банк умови кредитного договору виконав шляхом надання [PERSON] кредиту в сумі 105500,00 грн. Вказані умови кредитного договору [PERSON] систематично порушувалися. Вона своєчасно взяті на себе зобов'язання не виконувала. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2013р. складає 176135,79 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вище указану суму боргу шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом його продажу та укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; надати позивачу право підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем; витребувати у відповідача комплект ключів від автомобіля та передати у володіння позивачу; надати позивачу право вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття автомобілю з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду. Від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ухвали суду введеться заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані по справі докази, суд переходить до наступного. 20.11.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11255128000, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 105500,00 грн. для придбання автомобіля строком до 18.11.2014р. зі сплатою за користування кредитом 14,00% річних. 11.08.2008р. між сторонами кредитного договору була укладена Додаткова угода № 1, а 20.11.2007р. укладена Додаткова угода № 2. Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб - марка SAMAND, модель LX І.8, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ Легковий Седан-В, номери агрегатів: шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], д. № [NUMBER]. У відповідності до п. 2.2 кредитного договору за домовленістю сторін вартість предмету застави складає 105500,00 грн. 20.04.2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, згідно яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 20.11.2007р. № 11255128000. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Розділом 4 кредитного договору передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором від 20.11.2007р. № 11255128000 виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 105500,00 грн. Відповідач своєчасно взяті на себе зобов'язання не виконує. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2013р. складає 176135,79 грн., що складається з заборгованості по основній сумі - 87930,10 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 64523,36 грн., пені - 21044,45 грн., 3% річних - 2637,88 грн. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалося вище, п. 1.3 кредитного договору вже визначений розмір річних процентів, а тому підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України у позивача не має. Отже, у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю таких вимог. У зв'язку з наведеним відповідному корегуванню підлягає і загальний розмір боргу, належний до стягнення з відповідача. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість у розмірі 173497,91 грн., що складається з заборгованості по основній сумі - 87930,10 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 64523,36 грн., пені - 21044,45 грн.. Згідно з ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. У відповідності до ст. 26 зазначеного Закону, одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Пунктом 8.5 кредитного договору передбачено, що при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зі змісту ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вбачається, що якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Приписами статті 28 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вказаних норм права банком було направлено відповідачу Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за Вих. № 9075710 від 09.12.2013р. Відповідач в добровільному порядку не сплатив суму заборгованості та не передав предмет застави у володіння позивача. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Статтею 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Статтями 19, 20 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпечення заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріусу, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Враховуючи вказані норми чинного законодавства, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість за кредитним договором та не передає предмет застави у володіння позивача, то є всі підстави для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості шляхом укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Посилання позивача на ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», п. п. 2, 40, 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388, п. п. 1.4, 4.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом МВС від 11.08.2010р. № 379, є безпідставними, оскільки вказаними нормами визначається коло повноважень та встановлюється порядок здійснення цих повноважень підрозділами Державтоінспекції МВС. Крім того, ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», п. 8.5 кредитного договору чітко визначений один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Вказаними нормами не передбачено інших дій щодо реалізації предмета застави таким способом. За такого, позовні вимоги щодо надання права позивачу підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем, витребування у відповідача спірного автомобіля та передачі його у володіння позивача, надання позивачу право вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до Порядку від 07.09.1998р. № 1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду, - безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 1734,98 грн.

Outcome: partial