Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про повернення боргу в розмірі 38338,8 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення. Рішенням суду позов задоволено. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 901345,19 грн. та 3654 грн. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не з'ясував особу, на користь якої необхідно повернути борг, валюту, в якій надавався борг, факт передачі коштів і повернення 280 євро, укладення договору позики в письмовій формі, наявність вимоги про повернення коштів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що у [PERSON] маються розписки: від 29.10.2014 року, де вказано що [PERSON] взяла у [PERSON] 25800 ; від 04.11.2014 року, де вказано що [PERSON] взяла у [PERSON] 12900 ; і від 04.11.2014 року, де вказано що у [PERSON] за 2-ма розписками на суму 38700 знаходяться гроші і вона зобов'язується повернути 30000 євро. [PERSON] зазначає, що оскільки [PERSON] за договором позики на її вимогу повернула лише 280 євро, то необхідно стягнути борг в розмірі 38338 доларів США 80 центів в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором позики та не повертає суму боргу в розмірі 38338,8 доларів США, що за курсом НБУ становить 901345,19 грн. Апеляційний суд погоджується з тим, що між сторонами був укладений договір позики, але вважає, що при визначенні суми, яка підлягає поверненню, суд першої інстанції зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. [PERSON], на підтвердження існування боргових зобов'язань [PERSON] перед нею, надала розписки, зі змісту яких убачається, що [PERSON] отримала певну суму грошей від [PERSON] і зобов'язується повернути теж певну суму грошей. Твердження [PERSON] про те, що оскільки розписки не містять вказівки на те, що гроші необхідно повертати [PERSON], то [PERSON] не має права вимагати повернення коштів, є безпідставними. [PERSON], як особа, що пред'явила боргову розписку, є позикодавцем і має право вимагати виконання зобов'язань. В розписці від 04.11.2014 року є посилання на суму боргу яка збігається з сумою коштів, які отримала [PERSON] від [PERSON] за двома іншими розписками. Посилання апелянта на ту обставину, що вказану розписку вона писала іншій особі, якій вже повернула борг, залишились не доведеними, а тому судом не приймаються до уваги. Доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] особисто не направляла вимогу [PERSON] про повернення боргу, не впливають на обов'язок [PERSON] повернути борг після пред'явлення позову. Що стосується зауважень апелянта про те, що боргові розписки не містять вказівки про отримання коштів у доларах США, то апеляційний суд знаходить їх слушними. Дійсно, розписки містять після зазначення суми боргу лише символ « », який використовується для позначення не тільки доларів США, але й доларів інших країн, де використовується грошова одиниця долар. Проте, розписка від 04.11.2014 року містить вказівку на те, що [PERSON] зобов'язується повернути 30000 євро. [PERSON], приймаючи таку розписку, погодилась з тим, що заборгованість за грошовими коштами у розмірі 38700 повертається у грошовій одиниці «євро» і дорівнює 30000, що не суперечить ст. 1046 ЦК України, яка визначає обов'язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яка була отримана у борг. Зважаючи на те, що сторони самі визначили ту суму, яка буде повернута, [PERSON] підтвердила отримання частини боргу в грошовій одиниці «євро» (280 євро), то підлягає поверненню борг у розмірі 29720 євро, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (25,19 грн./євро) на дату ухвалення рішення становить: 29720 х 25,19 = 755700 грн. Суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про існування боргових зобов'язань між сторонами, невірно визначився з сумою боргу, ухвалив рішення на припущеннях стосовно грошової одиниці, зазначеної в розписках, що є порушенням ч.4 ст.60 ЦПК України. За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми боргу, що підлягає поверненню.

Outcome: partial