Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДельтаБанк» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрдебт плюс»), треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки від 23.04.2008 року № 11332960000/П1 недійсним та його розірвання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час розгляду цивільної справи № 203/3840/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до позивача про стягнення заборгованості останньому стало відомо про існування спірного договору поруки. При цьому, позивачем ніколи не укладався та не підписувався вказаний договір з ПАТ «Дельта Банк», тому є підстави для визнання такого договору недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Ухвалою суду (суддя Москаленко К.О.) від 02.03.2016 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду на 21.04.2016 року (т. 1 а.с. 11). 21.04.2016 року від представника ПАТ «Дельта Банк» - Кратенко Ю.О. до суду надійшли письмові заперечення (т. 1 а.с. 26), відповідно до яких заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний договір був укладений із дотриманням усіх вимог, встановлених чинним законодавством, в матеріалах кредитної справи міститься Анкета поручителя, яка власноруч підписана позивачем та довідка про доходи позивача, що спростовує доводи позивача про його необізнаність щодо укладення спірного договору. Ухвалою суду (суддя Москаленко К.О.) від 28.10.2016 року провадження у справі зупинено та призначено у судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - ким виконано підпис у графі «Поручитель» у договорі поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008, [PERSON] чи іншою особою? (т. 1 а.с. 71). Ухвалою суду (суддя Москаленко К.О.) від 30.10.2017 року провадження у справі відновлено (т. 1 а.с. 113). Ухвалою суду (суддя Москаленко К.О.) від 30.10.2017 року внесено виправлення в ухвалу суду від 28.10.2016 року, допущену в описовій та в резолютивній частинах ухвали суду (т. 1 а.с. 114). Ухвалою суду (суддя Москаленко К.О.) від 30.10.2017 року направлено матеріали цивільної справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2016 року (т. 1 а.с. 115). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2018 року справу розподілено судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 160) та ухвалою суду від 07.09.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.11.2018 року (т. 1 а.с. 169). Ухвалою суду 17.01.2019 року витребувано у ПАТ «Дельта Банк» оригінал договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008 для огляду його в судовому засіданні та належним чином засвідчену його копію для доручення до матеріалів справи (т. 1 а.с. 196). Ухвалою суду від 18.03.2019 року витребувано докази у ПАТ «Дельта Банк» матеріалів кредитної справи за кредитним договором № 11332960000 від 23.04.2008, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] для їх огляду в судовому засіданні (т. 1 а.с. 206). Ухвалою суду від 25.04.2019 року провадження у справі зупинено та призначено у судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені [PERSON] ним самим чи іншою особою у графі «Поручитель» у договорі поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008? (т. 1 а.с. 216-217). Судова почеркознавча експертиза не проведена (т. 1 а.с. 228-229), у зв`язку з чим ухвалою суду від 21.02.2020 року провадження у справі поновлене та замінено у цивільній справі відповідача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрдебт плюс» (т. 1 а.с. 239). Ухвалою суду від 10.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2020 року (т. 2 а.с. 4). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Гавриленко К.Р. заперечила щодо задоволення позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Гавриленко К.Р. , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України). Виходячи з положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2010 року у справі №2-737/10 позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь «Укрсиббанк» сума заборгованості у розмірі 471 129 грн. 10 коп. та судові витрати у розмірі 1 950 грн. 00 коп. Вказаним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2010 року встановлено, що 23.04.2008 року між позивачем і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11332960000, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 56 500,00 доларів США. Відповідно до п.п.1.1, 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит /встановленні проценти та комісії / у терміни, встановлені кредитним договором. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11332960000 від 23.04.2008 року у [PERSON] перед банком станом на 25.06.2009 рік виникла заборгованість у розмірі 471129,10 грн., у тому числі - 56 142,89 доларів США, еквівалент 428 005,21 грн. кредиту; 5 288,09 доларів США, еквівалент 40 313,75 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 368,60 доларів США, еквівалент 2 810,03 грн. пені. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору про надання споживчого кредиту № 11332960000 від 23.04.2008 року, між банком і [PERSON] 23.04.2008 року укладений договір поруки № 11332960000/П1, відповідно до якого останній відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що й позичальник [PERSON] . Також 23.04.2008 року між банком і [PERSON] був укладений договір поруки № 11332960000/П2, відповідно до умов якого остання відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що й позичальник [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним судовим рішенням фактично встановлено та підтверджено укладення між сторонами, правомірність, дійсність оспорюваного договору поруки від 23.04.2008 року. За наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України мають преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати. Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 369/1495/16-ц (провадження № 61-19654св18). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, перед укладенням спірного договору поруки 13.03.2008 року позивач заповнив та власноручно підписав Анкету поручителя (додаток №1 до заявки-анкети позичальника) на отримання кредиту, в якій зазначено відомості про поручителя, зокрема повна дата народження, паспортні дані, ідентифікаційний код, відомості про місце роботи, які є ідентичними даним, наданих самим позивачем при зверненні до суду (т. 1 а.с. 27-29). Також позивачем було надано довідку про доходи від 19.03.2008 року № 29/16 (т. 1 а.с. 30), що також свідчить про обізнаність позивача [PERSON] про укладення оспорюваного договору поруки від 23.04.2008 року у забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11332960000. Щодо доводів позивача про ненадання відповідачем оригіналу договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008 року або копії, що унеможливило проведення почеркознавчої експертизи та дає підстави вважати, що договір поруки ним не підписувався та взагалі відсутній, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухвалою суду від 28.10.2016 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза (т. 1 а.с. 71). Позивачем здійснено оплату витрат для проведення експертизи № 2977/17-32/2978/17-33 у вказаній цивільній справі № 757/8918/16-ц від 22.03.2017 згідно з рахунком № 1358 від 23.02.2017 на суму 3 471,20 грн. (т. 1 а.с. 99). Для проведення експертизи представником ПАТ «Дельта Банк» 01.11.2016 року суду надано оригінал договору поруки (т. 1 а.с. 73), який судом направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 15.03.2017 року (т. 1 а.с. 95) Отримання оригіналу договору поруки підтверджується поясненнями експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у листі від 21.03.2017 року (т. 1 а.с. 122 на звороті), який експертом при поверненні справи не підшито до справи та окремо не направлено, що стверджується описом цивільної справи. При повторному направленні цивільної справи до експертної установи, листом від 19.03.2018 року № 911-913/18-32 повідомлено суд про неможливість виконання ухвали суду через відсутність оригіналу договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008 і те, що в якості дослідження було надано копію документа (т. 1 а.с. 127). Крім того, судом неодноразово витребувався від ПАТ «Дельта Банк» оригінал договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008, однак ПАТ «Дельта Банк» не надав оригінал договору поруки для проведення почеркознавчої експертизи. Водночас, оригінал договору поруки у справі відсутній. Відповідно до повідомлення голови суду від 22.11.2018 № 3903/18-вих. у результаті проведення службового розслідування не встановлено місцезнаходження оригіналу договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008 (т. 1 а.с. 203). Ухвалою суду від 25.04.2019 року у справі повторно була призначена судова почеркознавча експертиза (т. 1 а.с. 216-217). Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.12.2019 року № 28016-28018/19-32 повідомлено суд про неможливість виконання ухвали суду через відсутність оригіналу договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008 і те, що в якості дослідження було надано технічне зображення документу (т. 1 а.с. 229). При цьому, отримання оригіналу досліджуваного договору поруки експертною установою підтверджено, будь-яких даних щодо його повернення суду немає, що стверджується матеріалами справи. Такі обставини не свідчать про ухилення відповідача від подання експертам необхідних матеріалів, документів чи від іншої участі в експертизі, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування положень статті 109 ЦПК України. Таким чином, твердження представника позивача, що оспорюваний правочин суперечить ст. 203 ЦК України суд відхиляє, оскільки ці доводи базуються на власному припущенні. Іншого судом не встановлено. При цьому, суд звертає увагу, що оскільки в силу положень ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо недійсності договору поруки № 11332960000/П1 від 23.04.2008, суду не надано. Так, позивачем на надано належних та допустимих доказів, що він дійсно не укладав та не підписував оспорюваний договір поруки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про розірвання договору поруки, оскільки позивачем не зазначені підстави розірвання договору та не надано доказів цього. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed