overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-31 00:00:00

У лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві він посилається на те, що він з відповідачем проживали з жовтня 2011 року однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки на даний момент вони спільного господарства не ведуть та проживають окремо, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову частково заперечували, просили стягнути на користь відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 500,00 гривень щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони проживали з жовтня 2011 року однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Даний факт відповідачем не заперечувався. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення ( ст. 185 СК України ). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює з 08.07.2014 року у ТОВ «ДІЄСА» на посаді продавця непродовольчих товарів. Дохід на період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року склав 53 286,27 гривень. Оскільки відповідач є батьком дитини, і зобов'язаний її утримувати, то суд, з урахуванням статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, з урахуванням того, що він отримує регулярний дохід, частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з від усіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.02.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243,60 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У лютого 2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 9115,84 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судове засіданні представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до заяви позичальника від 01 квітня 2011р., [PERSON] був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами і правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника, зокрема: стягнення пені в розмірі 0,1 % від заборгованості (п. 1.1.5.25). Також при порушені Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 1.1.5.32). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 31 грудня 2014 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед банком становить 9115,84 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту - 6392,84 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 1712,72 грн., 100,00грн. комісії, штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), 410,28 грн. - штраф(процентна складова) (а.с.6-7). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в сумі: 9115,84 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У лютого 2015 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом вказуючи, що з 05.05.2000 р. по 16.06.2009 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу у сторін народилась [PERSON] [INFO] Як вказує позивач відповідач одразу після народження доньки, відповідач втратив інтерес до виховання дитини та утриманні її. У зв'язку із цим рішенням Мінського р/с м. Києва від 31.01.2001 р. із відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини, але станом на лютий 2015 р. у відповідача існує заборгованість. Як вказала позивач, у січні 2015 р. відповідач за пропозицією позивача написав нотаріальну заяву щодо не заперечення позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON] [INFO] У судовому засіданні позивач та представник вказані позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Представник 3 особи - служби у справах дітей Ірпінської міської ради Київської обл. не з'явився, надіслав свою заяву щодо підтримки даного позову. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Як встановлено судом, з 05.05.2000 р. по 16.06.2009 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу у сторін народилась [PERSON] [INFO] (а.с. 7. У відповідності до п. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний духовний моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як з'ясовано судом, (а.с. 10) 20.01.2015 р. відповідач написав нотаріальну заяву щодо згоди на позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] Таким чином з огляду на зазначене суд позбавляє відповідача [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У лютого 2016 р. до суду від позивача надійшов позов про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову було вказано, що 25.10.2010 р. постановою ст. державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було накладено арешт на все майно позивача [PERSON], а 25.05.2012 р. позивач сплатив у повному об'ємі суму заборгованості. Як вказує позивач, він звернувся до відповідача - ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про зняття арешту, але отримав відповідь, що виконавчих проваджень відносно позивача не має. Тому позивач просить суд зняти арешт із усього свого майна. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, надіслали заяву щодо підтримки позову у повному об'ємі. Представник відповідача - відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві у судове засідання не з'явився, надіслав також заяву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як з'ясовано судом, 25.10.2010 р. постановою ст. державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було накладено арешт на все майно позивача [PERSON] У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Як з'ясовано судом, станом на 29.02.2016 р. у позивача [PERSON] відсутня заборгованість, у зв'язку із сплатою її 25.02.2010 р. У відповідності до ст. 16 1ІК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня. коли йому стало відомо про такі обставини. Тому суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту із усього рухомого та нерухомого майна позивача [PERSON], так як стягнення по даній справі вже проведено, а виконавче провадження закінчене та знищене. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У лютого 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось через різні погляди на життя та втрату почуття любові один до одного. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач позов визнала та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). У судовому засіданні учасники судового розгляду зазначили, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Зазначили, що примирення між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом відповідач зазначила, що не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище відповідача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У лютого 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 14 квітня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, спільного господарства не ведуть більш як три роки. Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 квітня 2012 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, сторони не ведуть спільного господарства вже більше трьох років, шлюбні стосунки не підтримують. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У лютого 2016 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11.12.2002 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГСУ Оболонського РУЮ у м. Києві, а/з № 1769. В цьому шлюбу у є дитина - [PERSON] [INFO] Як вказує позивач, з січня 2009 р. сімейне життя погіршилось, між сторонами стали виникати непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем У судовому засіданні позивач у незрозумілій формі підтримала позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, але пояснень так і не надав, так як позивач його в цей час перебила. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 11.12.2002 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] який був зареєстрований відділом РАГСу Оболонського РУЮ у м. Києві, а/з № 1769. В даного шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO], який (зі слів позивача) мешкає із відповідачем, так як в неї (позивача) є здоровий егоїзм, який не перешкоджає їй надавати дозвіл сину спілкуватись із батьком, так як син перебуваючи у неї стає схожим на дівчинку. У подальшому вона планує сина забрати до себе. Як з'ясував суд, з січня 2009 р. сторони дійсно почали мешкати окремо та перестали вести спільне господарство та утримувати один одного. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У лютого 2016 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15.07.2010 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, а/з № 1433. Від цього шлюбу не мають дітей. Як вказує позивач, з травня 2012 р. сімейне життя погіршилось, між сторонами стали виникати непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем У судове засідання ні позивач ні відповідач не з'явились, надіслали свої заяви щодо підтримки позову. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 15.07.2010 р., який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, а/з № 1433. В даного шлюбу дітей не має. Як з'ясував суд, з травня 2011 р. сторони дійсно почали мешкати окремо та перестали вести спільне господарство та утримувати один одного. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У лютого 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.12.2010 р. У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, відсутності спільних інтересів та різних поглядів на життя. Сторони не приймають участі у житті один одного, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд розірвати шлюб. Позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, до початку розгляду справи позивач надіслала свою заяву щодо розгляду у її відсутність та підтримки позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясовано судом, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2010 р. У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] [INFO] На даний час сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову, як законного та обґрунтованого. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У лютого 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач\~у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 11 серпня 2012 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У лютого 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 23.12.2008 року в розмірі 8000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору від 23.12.2008 року, остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 2.12.2019 року, у [PERSON] перед банком виникла заборгованість за кредитом в розмірі 23776,09 грн., яку остання не погашає, що змусило банк звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник Банку в судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: partial