Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] (замість неправильного [PERSON] ), третя особа Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, відповідно до якого просив: - усунути для нього перешкоди у користуванні майном - квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - позбавити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] прав користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з не проживанням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . У серпні 2006 року у вказаній квартирі були зареєстровані донька позивача - [PERSON] та онук - [PERSON] . Проте, відповідачі у квартирі з моменту їх реєстрації жодного дня не проживали та не проживають. Факт не проживання відповідачів у квартирі стверджується даними Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за вих. №105/01-2399/1 від 24.05.2017 року, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва за вих. №2782484 від 26.05.2017 року; Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вих. № 262-аз/125/52/05-2017 року. Враховуючи наведене, того, що відповідачі безпідставно зареєстровані у квартирі позивача та не бажають добровільно зніматись з реєстраційного обліку, та ставати на реєстраційний облік за місцем свого фактичного проживання позивач звернувся з цим позовом до суду, оскільки реєстрація відповідачів у його квартирі обмежує його права щодо володіння, користування та розпорядження власністю, збільшуються витрати позивача по сплаті за комунальні послуги та користування квартирою. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду на 16 лютого 2018 року (а.с. 34). 28 березня 2018 року від третьої особи Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов (а.с. 74-75), відповідно до якого між позивачем та третьою особою відсутній спір з приводу квартири позивача та зареєстрованих у ній осіб. У разі надання відповідних документів, необхідних для зняття з реєстрації відповідачів, Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією будуть зняті з реєстрації відповідачі. На даний час третя особа заперечує щодо задоволення позовних вимог. 6 березня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с. 79-84), відповідно до якого відповідач та її неповнолітній син зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 01.08.2006 року. На той період за вказаною адресою була зареєстрована та проживала лише бабуся відповідача - [PERSON] (мати позивача у справі). Згоду на реєстрацію відповідача та її сина надали двоє: бабуся та позивач. До свої смерті (липень 2014 року) бабуся повідомляла відповідача, що батько повинен подарувати їй спірну квартиру. Проте, договір дарування квартири не був оформлений, оскільки за згоду на оформлення цього договору мати відповідача вимагала 10 000 доларів США. Відповідачем оформлений договір на обслуговування з Укртелекомом, рахунки на оплату послуг якого відповідач оплачує. Відповідач також вказала, що позивач [PERSON] також у спірній квартирі не проживає і не зареєстрований, оскільки він проживає у своїй власній квартирі у [ADDRESS] . Крім того, у листопаді 2014 року ключі від квартири позивач забрав у відповідача та почав здавати квартиру в оренду, чим фактично не допускав відповідачів у квартиру для проживання. 12 березня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-93), відповідно до якої позивач не може розпорядитись своєю власністю. На даний час позивач склав заповіт на квартиру своєму синові - [PERSON] . На реєстрацію у квартирі відповідача та її неповнолітнього сина він згоди не давав, договір дарування квартири не мав намір укладати, відповідач з сином у квартирі не проживають тривалий час. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року залучено у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування (Службу у справах дітей) Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 123). 13 грудня 2018 року у справі закінчено підготовче судове засідання на виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року та судовий розгляд справи призначено на 5 березня 2019 року (а.с. 150). Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року витребувано в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації даних того, чи дійсно [PERSON] перебувала на обліку та фактично проживала як внутрішньо переміщена особа з листопада 2014 року по червень 2016 року за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , заперечила щодо задоволення позову, мотивуючи обставинами, викладеними у відзиві. Представники третіх осіб Печерської районної в місті Києві державна адміністрації, Органу опіки та піклування (Служба у справах дітей) Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до судового засідання не з`явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 9.06.1995 року (а.с. 28). Відповідно положень ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. У квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими позивач [PERSON] , його донька - відповідач у справі [PERSON] , а також неповнолітній син відповідача - [PERSON] , [INFO] , з 1.08.2006 року (а.с. 18). Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація у спірній квартирі відповідача та її неповнолітнього сина відбулась за усною згодою позивача [PERSON] після набуття ним квартири у власність на підставі договору довічного утримання від 9.06.1995 року. При цьому, законодавство не передбачає надання письмової згоди на вселення до квартири та реєстрацію в ній родичів власника квартири. Тому, доводи позивача, що він не надавав письмової згоди на вселення до квартири відповідача та її неповнолітнього сина суд відхиляє. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, відповідач та її неповнолітній син мають такі самі права на проживання у квартирі [ADDRESS] , як і сам позивач [PERSON] , оскільки іншої угоди щодо визначення порядку користування квартирою при реєстрації відповідачів та їх вселенні сторонами не погоджено (відповідного договору суду не надано). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: -заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; -судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; -свідоцтва про смерть; -паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; -інших документів, які свідчать про припинення: -підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; -підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; -підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у квартирі [ADDRESS] не проживають відповідач [PERSON] та неповнолітній відповідач [PERSON] . Листами Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за вих. №105/01- 2399/1 від 24.05.2017 року, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва за вих. №2782484 від 26.05.2017 року; Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вих. № 262-аз/125/52/05-2017 року повідомлено, що за період з 2013 по 2017 роки звернення на їх адресу від громадянки [PERSON] не надходило (а.с. 20, 22, 24). Проте, вказані листи не є безспірним доказом не проживання у квартирі відповідачів у зазначений період без поважних причин, оскільки вони підтверджують лише факт відсутності звернень відповідача [PERSON] до них. Крім того, в матеріалах справи містяться акти від 02.08.2017 року та 26.01.2018 року, підписані сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі позивача на даний час (тобто станом на 2.08.2017 року та на 26.01.2018 року) не проживають (а.с. 17, 72), а не протягом року до дня подання позову, як того вимагають положення ст. 405 ЦК України. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов стверджує, що вона в квартирі не проживає з листопада 2014 року, оскільки позивач забрав ключі від квартири та почав її здавати в оренду іншим особам. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві Державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа у період з 06.02.2015 по 20.06.2017 за адресою [ADDRESS] , що стверджується довідкою Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві Державної адміністрації від 12.09.2011 за № 105/74/17/60-8844. Таким чином у період з 06.02.2015 по 20.06.2017 відповідачі у квартирі не проживали з поважних причин, оскільки у квартирі проживала [PERSON] , що унеможливлювало проживання відповідачів у квратирі. Належних даних щодо факту не проживання відповідачів у квартирі до 06.02.2015 суду не надано. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати телекомунікаційних послуг (а.с. 102-110). Враховуючи наведене, того, що відповідачі у спірній квартирі не проживають більше одного року з поважних причин (у квартирі проживають сторонні особи), наявність згоди власника квартири на реєстрацію місця проживання відповідачів у квартирі, відсутність договору, що визначає право користування відповідачами квартирою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed