Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У лютому 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області звернулось ПрАТ «Уніка» з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 72809,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.04.2018 року на вул. Богдана Хмельницького в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, яка полягала в тому, що [PERSON] , рухаючись на велосипеді «Mylady Great», не переконавшись у безпечності свого маневру й тому, що вона не створить перешкоду для інших учасників дорожнього руху, почала перетинати проїзну частину у невстановленому місці. В цей же час своєю смугою руху рухався транспортний засіб «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка при виявленні перешкоди у виді [PERSON] на велосипеді вжила екстреного гальмування, але зіткнення уникнути не змогла. Задівши велосипед, автомобіль під керуванням водія [PERSON] виїхав на край проїзної частини, де врізався у дерево, отримавши при цьому механічні ушкодження. Вказаний автомобіль був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування № 009083/4017/0000014 від 26.01.2018 року, на підставі якого позивач виплатив [PERSON] , як власнику автомобіля, страхове відшкодування в розмірі 72809,28 грн. (вартість відновлювального ремонту). Відтак, позивач в порядку регресу просить стягнути вказану суму з [PERSON] як з особи, винуватої у ДТП. Ухвалою суду від 05.03.2021 року провадження у справі було відкрите, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, яким було наданий час для подання письмових заяв по суті спору та з процесуальних питань, а також доказів на їх обґрунтування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, а також про підтримання позовних вимог. Відповідач письмового відзиву не надала, але в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що вважає винуватою в дорожньо-транспортній пригоді 03.04.2018 року водія автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , яка, на думку відповідача, рухалась в межах населеного пункту (смт Комишуваха) з перевищенням гранично дозволеної швидкості. Відповідач пояснила, що перед тим, як почати переходити через дорогу, бачила, що вказаний автомобіль наближався зі сторони м. Оріхів, але він був на значній відстані, через що відповідач вважала, що встигне перейти до того, як автомобіль проїде. Однак автомобіль рухався так швидко, що водій [PERSON] , хоча й загальмувала, зупинитись не встигала та змінила напрямок руху, збивши з ніг при цьому саму відповідача, та врізала у дерево на узбіччі. Також відповідач пояснила, що після ДТП перебувала у шоковому стані, внаслідок чого підписала, не читаючи, протокол огляду місця події та інші документи, які були складені на місці працівниками поліції. Водночас відповідач стверджувала, що автомобіль [PERSON] не був серйозно пошкоджений, відразу після ДТП вона на ньому своїм ходом поїхала до Запоріжжя, тому заявлений позивачем розмір шкоди відповідач вважає завищеним й таким, не відображає реальний стан пошкоджень, а її матеріальне становище не дозволяє відшкодувати таку значну суму, оскільки поставить її на межу виживання. Ухвалою суду від 07.04.2021 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, була залучена [PERSON] , яка в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань не надала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 03.04.2018 року на вул. Богдана Хмельницького в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода, яка полягала в тому, що [PERSON] , рухаючись на велосипеді «Mylady Great», не переконавшись у безпечності свого маневру й тому, що вона не створить перешкоду для інших учасників дорожнього руху, почала перетинати проїзну частину у невстановленому місці. В цей же час своєю смугою руху рухався транспортний засіб «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка при виявленні перешкоди у виді [PERSON] на велосипеді вжила екстреного гальмування, але зіткнення уникнути не змогла. Задівши велосипед, автомобіль під керуванням водія [PERSON] виїхав на край проїзної частини, де врізався у дерево, отримавши при цьому механічні ушкодження. Вказані обставини учасниками справи не оспорюються й підтверджуються матеріалами справи за протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 021169 від 03.04.2018 року. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.04.2018 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення вимог п. п. 6.7, 10.1 Правил дорожнього руху. Щодо [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався. Вирішуючи питання про особу, яка має нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану автомобілю «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , суд виходить з такого. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. На зазначених правових позиціях ґрунтується практика Верховного Суду (зокрема, у справах № 234/246/16-ц, № 634/8439/16-ц). Водночас слід враховувати, що відповідно до частин першої та четвертої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто вина володільця джерела підвищеної небезпеки також презюмується, якщо не буде доведено, що відповідна подія відбулась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відтак, притягнення до адміністративної відповідальності за фактом згаданої вище дорожньо-транспортної пригоди лише відповідача [PERSON] не виключає наявності вини в порушенні Правил дорожнього руху й в іншого учасника цієї ДТП - водія [PERSON] . Більше того, така вина презюмується, оскільки не доведено того, що вона діяла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої. Оцінюючи дії водія [PERSON] у тій конкретній дорожній обстановці, суд бере до уваги, що відповідно до п. 1.7 Правил дорожнього руху водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, особи похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 Правил дорожнього руху). У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3 Правил дорожнього руху). У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4 Правил дорожнього руху). З наведеного випливає, що сама наявність на узбіччі дороги велосипеду під керуванням [PERSON] , явно особи похилого віку, становила для водія [PERSON] небезпеку для руху, оскільки в силу такого віку та пов`язаних з ним вад здоров`я й уваги особа може неналежним оцінювати дорожню обстановку. Відтак, водій [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинна була діяти відповідно до п. 12.3 ПДР та заздалегідь вжити заходів, які забезпечили б небезпечний проїзд цієї ділянки руху, в тому числі з урахуванням раптової зміни руху з боку відповідача. Однак матеріали справи вказують на те, що такі заходи вона почала вживати, лише коли відповідач почала перетинати проїзну частину у невстановленому місці, а тому таких заходів виявилось недостатньо для уникнення зіткнення. При цьому достовірних даних щодо відстані, яка була між відповідачем та [PERSON] в момент, коли відповідач почала перетинати дорогу, матеріали справи не містять. Суд також враховує, що шкода автомобілю, який належить [PERSON] , була завдана не безпосередньо діями [PERSON] , а були одночасно й наслідком власних дій [PERSON] , яка у тій дорожній обстановці сама обрала шлях об`їзду відповідача, що призвів до наїзду на дерево. Таким чином, суд приходить до висновку (оскільки не доведено іншого), що належний [PERSON] автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав шкоди як внаслідок дій відповідача [PERSON] , яка в порушення п. 10. 1 ПДР перетинала дорогу у невстановленому місці, не переконавшись у безпеці свого маневру, так і внаслідок дій самої [PERSON] , яка у цій конкретній дорожній обстановці діяла без урахування вимог п. 1.7, п. 12.3 ПДР. Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. З наведеного випливає, що при визначенні розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , суд повинен враховувати й вину потерпілої [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір такої шкоди, суд виходить з такого. Належний [PERSON] автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , був застрахований нею в порядку добровільного страхування майна за Договором добровільного страхування № 009083/4017/0000014 від 26.01.2018 року, укладеного з позивачем (надалі - Договір страхування). Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору страхування страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати транспортно засобу та (або) додаткового обладнання внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9.3 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається, виходячи з фактичного розміру збитків, завданих транспортному засобу в результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов цього Договору. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником, та розміру страхової суми, зазначеної в Договорі. Відповідно до п. 9.4 Договору страхування, у разі виплати страхувальнику страхового відшкодування страховик набуває права регресу до винуватців страхового випадку. За змістом п. 10.14 Договору страхування, відшкодування вартості відновлювального ремонту при настанні страхового випадку за ризиком «дорожньо-транспортна пригода» здійснюється на базі авторизованого СТО на вибір страховика - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, які відносяться до даного страхового випадку та визначаються на базі протоколу огляду транспортного засобу, складеного представником страховика та підписаного зацікавленими особами. Страхове відшкодування може бути здійснене на підставі калькуляції СТО, в разі погодження страховиком, тільки шляхом перерахування на рахунок цього СТО. Ремонтна калькуляція СТО узгоджується (підписується представником страхувальника і аварійним комісаром страховика) до початку ремонтно-відновлювальних робіт (п. 10.16 Договору страхування). Страховик в будь-якому разі не відшкодовує вартість складових частин транспортного засобу, їх ремонту або заміни, які не були пошкоджені в результаті страхового випадку, але на заміні (ремонті) яких наполягає СТО (п. 10.17 Договору страхування). В матеріалах справи відсутні відомості про проведення огляду автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , на предмет детального опису отриманих ним пошкоджень безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водночас з копій фотознімків, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що пошкодженою була передня частина автомобіля ліворуч, включаючи деформацію правої частини переднього бампера та правого переднього крила. Відповідно до Довідки № 3018094465505141 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої 03.04.20218 року Оріхівським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, автомобіль «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні ушкодження передньої центральної частини, бокової правої частини. За ствердженням відповідача, яке іншими учасниками справи, а також наявними у справі матеріалами, не спростовується, - автомобіль автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , незважаючи на отримані пошкодження, після складення працівниками поліції матеріалів за фактом зіткнення, своїм ходом покинув місце дорожньо-транспортної пригоди. На підтвердження дотримання порядку визначення розміру страхового відшкодування, передбаченого, зокрема, п. п. 10.14, 10.16, 10.7 Договору страхування, позивач надав Акт № 00255960 огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складений 05.04.2018 року [PERSON] та підписаний ним і [PERSON] . За змістом вказаного Акту № 00255960 від 05.04.2018 року, на автомобілі «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , було виявлено, що потребують заміни такі деталі: бампер передній, бампер передній нижній, демпфер бампера переднього, підсилювач бампера переднього, комплект кріплень бампера переднього, гратка радіатора центральна, гратка радіатора права, фара передня ліва в зборі, фара передня права в зборі, показник повороту правий передній в зборі, підкрилок правий передній, планка арки крила передня ліва, планка арки крила передня права, поперечна балка передня нижня, вітровий обтічник передній правий, бачок склоомивача, охолоджуюча рідина кондиціонера. Крім того, ремонту підлягали кріплення праве радіатора та кронштейн правий радіатора, а також фарбуванню підлягав лонжерон передній правий. При цьому підпису [PERSON] як заінтересованої особи, або її представника, цей Акт не містить. Доказів належного повідомлення відповідача [PERSON] про час і місце складання цього Акту позивач не надав, як не надав і доказів на підтвердження статусу особи ( [PERSON] ), який складав згадану вище дефектну відомість. Крім того, позивач надав ремонтну калькуляцію № 00255960 від 20.04.2018 року на суму 72809,28 грн., яка не містить відомостей про особу, яка її склала, а також в порушення п. 10.16 Договору страхування не містить підпису страхувальника та аварійного комісара страховика. Відтак, вказана ремонтна калькуляція не є погодженою в розумінні п. 10.16 Договору страхування. Відповідно до п. 10.1 Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі заяви страхувальника (його правонаступників), письмового погодження вигодонабувача, і страхового акту, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів. Однак позивач не надав страхового акту, складеного за вказаним вище страховим випадком. Крім того, суд бере до уваги, у п. 2.2 Договору страхування сторони узгодили, що авторизована СТО - це СТО, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування транспортних засобів певної марки згідно вимогам заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером тощо). Водночас позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ «Бриллиант Авто», на користь якого платіжним дорученням № 018922 від 25.04.2018 року позивач переказав страхове відшкодування у розмірі 72809,28 грн., є авторизованим СТО в розумінні п. 2.2 Договору страхування. Таким чином, документи, надані позивачем в обґрунтування розміру виплаченого ним третій особі страхового відшкодування в сумі 72809,28 грн., є суперечливими, складеними з порушеннями умов Договору страхування, а тому такими, що частково викликають обґрунтовуваний сумнів щодо їх об`єктивності та достовірності, зокрема: -в порушення п. 10.14 Договору страхування дефектна відомість від 05.04.2018 року складена без участі відповідача за відсутності доказів повідомлення відповідача, як заінтересованої особи, про час місце проведення огляду автомобіля; -в порушення п. 10.16 Договору страхування ремонтна калькуляція складена невідомо ким, і не погоджена страхувальником та аварійним комісаром страховика (позивача); -в порушення п. 10.1 Договору страхування позивач не надав страхового акту; -в порушення п. 2.2 Договору страхування позивач не надав доказів того, що ремонтно-відновлювальні роботи визначались та проводились авторизованим СТО. Як наслідок, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою за участю автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер [NUMBER] , та покритою страховим відшкодуванням заміною обох передніх фар вказаного автомобіля вартістю 4783,86 грн. кожна (які на фотографіях є непошкодженими), радіаторів вартістю 3806,32 грн. та 1121,93 грн., охолоджуючої рідини кондиціонера (який сам не зазначений серед пошкоджених деталей) вартістю 375,00 грн., оскільки необхідність (обов`язковість) заміни цих елементів не очевидною, виходячи з зовнішніх пошкоджень автомобіля. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] є особою похилого віку, єдиним джерелом її існування є пенсія у незначному розмірі, вона страждає на обумовлені віком (74 роки) хвороби та потребує пов`язаних з цим матеріальних витрат, а тому стягнення з неї в повному розмірі заявленої позивачем шкоди буде становити для неї надмірний тягар, несумісний з гідним людським існуванням. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування», ч. 1 ст. 1191 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток Оцінюючи в сукупності встановлені обставини, беручи до уваги наявність вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, недоведеність обґрунтованості частини витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, скрутне матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, до 10000,00 грн. Судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 22, 1166, 1187, 1191, 1193 ЦК України,

Outcome: partial