Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

у листопаді 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 16 096,26 грн, з яких: 14 249,89 грн - основний борг; 750,55 грн - 3% річних; 1095,82 грн - інфляційні втрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках є власниками квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що зазначений будинок перебуває на обслуговуванні та утриманні ТОВ «НОВОБУДОВА», відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №165 від 15.07.2004 та авізо №246 від 27.04.2005. Позивачем безперебійно надаються житлово-комунальні послуги, однак відповідачі їх не сплачують, внаслідок чого за період з 01.11.2018 по 01.07.2019 року утворилася заборгованість в розмірі 14 249,89 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 16 096,26 грн, з яких: 14 249,89 грн - основний борг; 750,55 грн - 3% річних; 1095,82 грн - інфляційні втрати.Також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву та не подали заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в рівних частках є власниками квартири [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажувід 14.02.2008 року та реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 20.02.2008 року. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №165 від 15.07.2004 та авізо №246 від 27.04.2005 зазначений будинок перебуває на обслуговуванні та утриманні ТОВ «НОВОБУДОВА». Відповідно до матеріалів справи,23.11.2011 між позивачем і [PERSON] був укладений договір №359/54Бпро надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, де у п.6.11.1. передбачено, що споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений цим договором строк, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим, та договір №359/54Б про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, де у п.9, п.п.1 п.17 передбачено, що споживач зобовязався оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 151,156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Статтями 20, 21 Закону, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконали свої обов`язки з оплати за спожиті послуги, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем у останніх виникла заборгованість за період з 01.11.2018 по 01.07.2019 з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 16 096,26 грн, з яких: 14 249,89 грн - основний борг; 750,55 грн - 3% річних; 1095,82 грн - інфляційні втрати. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем, відповідачами не надано, в тому числі, не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що від відповідачів відзив на позовну заяву не надійшов, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат. Однак, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, визначаючи їх солідарний обов`язок по утриманню житла. Статтею 360 ЦК передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі, що відповідає розміру їх частки, тобто в рівних частинах. Згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved