Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що позивач неодноразово, зокрема протягом 2012 та 2014 років, звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за надані їм комунальні послуги. Натомість, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.12.2019 року скасовано відповідні судові накази про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що зумовило звернення до суду з даним позовом. Вказував на те, що позивач надає відповідачам послуги централізованого опалення за адресою [ADDRESS] та відповідачі користуються такими послугами, у зв`язку з чим між ними виникли фактичні договірні відносини, оскільки на пропозицію укласти відповідний письмовий договір відповідачі належним чином не відреагували натоміть відповідні послуги їм надаються та ними споживаються відповідно до відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Разом з тим, відповідачі, користуючись послугами позивача, зобов`язані оплачувати такі послуги не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, проте таких вимог вони не виконали, у зв`язку з чим у них за період з 01.03.2010 року по 31.12.2019 року утворилась заборгованість в сумі 45454,07 грн. Також, вважає, що за порушення вказаного зобов`язання до відповідачів підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість в сумі 45454,07 грн., інфляційні в розмірі 2635,40 грн., 3 % річних в сумі 1039,51 грн. та судовий збір. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.08.2020 року вказаний позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 45454,07 грн., 2635,40 грн. - втрат від інфляційних процесів; 1039,51 грн. - три відсотки річних, а також стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» судовий збір в сумі 2102 грн., а саме по 700,67 грн. з кожного. Натомість ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.10.2021 року вказане заочне рішення було скасоване та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та заперечувала проти застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позовні вимоги заявлені щодо заборгованості за період з 01.03.2010 року по 31.12.2019 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, судом встановлено, що відповідачі за період з 01.03.2010 року по 31.12.2019 були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КЖРЕП №11 від 21.12.2017 року та довідками Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Чернівецькій області від 28.02.2020 року (а/с 8, 22-24). Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б спростовували той факт, що відповідачі будучи зареєстрованим за адресою [ADDRESS] за вказаний вище період не користувались наданими МКП «Чернівцітеплокомуненерго» послугами централізованого опалення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачами послуг які надаються позивачем. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачам було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, надання позивачем послуг та їх споживання відповідачами є діями осіб, з якими закон, зокрема ст.11 ЦК України, пов`язує підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а тому відсутність між сторонами договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача від оплати комунальних послуг. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між сторонами припинені договірні відносини та відповідачі не користуються наданими позивачем послугами за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачами послуг які надаються позивачем та зобов`язані своєчасно сплачувати вартість таких послуг. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Правило визначене ст. 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 01.03.2010 року по 31.12.2019 року утворилась заборгованість в сумі 45454,07 грн. (а/с 9). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до вимог ст. 257, ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Разом з тим, ч. 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у 2012 та у 2014 роках позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з відповідачів за наданні їм послуги централізованого опалення, натомість ухвалами Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.12.2019 року поновлено [PERSON] пропущений строк звернення до з заявами про скасування судового наказу та скасовано судові накази від 29.08.2014 року у справі №725/4674/14 та від 24.02.212 року у справі №2н-69/12 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» до про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (а/с 13-18). За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Постановою Великої палати Верховного Суду України від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17-ц встановлено наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі N 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі N 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах N 522/2202/15-ц (пункт 61), N 522/2201/15-ц (пункт 62) та N 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі N 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі N 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі N 372/266/15-ц (пункт 51)). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників При цьому, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі №6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Оскільки, подання заяви про видачу судового наказу не перериває перебігу позовної давності в даному випадку з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з урахуванням загального строку позовної давності, який застосовується до спірних правовідносин з часу звернення позивача до суду з даним позовом або ж з часу останньої оплати, яка була здійснена відповідачами, що в свою чергу свідчить про визнання ними боргу. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами за період з 01.03.2010 року по 31.12.2019 року не здійснювалось жодної оплати за наданні позивачем послуги, при цьому станом на 01.03.2010 року у них вже існував борг в розмірі 6113,48 грн. (а/с 9). За змістом ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що у позивача з відповідачами існують фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у п. 18 вказаних Правил термін внесення платежів, у зв`язку з чим з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Позовна давність у цій справі спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло 3 роки. Позивач звернувся до суду з позовом 24 лютого 2020 року та послуги, надані у лютому 2017 року, відповідачі повинні оплатити до 20 березня 2017 року включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з березня 2017 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з березня 2017 року по 31.12.2019 року борг відповідачів перед позивачем за наданні останнім послуги становить 18772,61грн. (804,59+161,11+1078,26+1455,83+1815,10+1593,75+1436,34+243,49+177,48+998,64+1841,41+1894,38+1478,17+1044,31+295,13+118,30+892,45+1443,87). Нарахування субсидії за даний період не проводилося (а/с 9-10). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший -розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку складеного МКП «Чернівцітеплокомуненерго» на підставі ст. 625, витрати від інфляційних процесів становлять та три відсотки річних від простроченої суми позивач просить стягнути за період з жовтня 2018 року по червень 2021 року, що в межах строку позовної давності. Отже, за період з березня 2017 року по 31.12.2019 року з відповідачів на користь позивача підлягають стягнення інфляційні в сумі 2628,01 та 3% річних в розмірі 1037,81 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача в рівних частках підлягають стягненню судові витрати в сумі 966,92 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial