Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Оскільки останній помер на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Донецьк, позивач був позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька, у зв`язку з чим 11 лютого 2020 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України. Отримавши 12 лютого 2020 року копію рішення суду у справі № 947/2858/20 про встановлення факту смерті [PERSON] , позивачу 20 лютого 2020 року видано свідоцтво про смерть батька, після чого він звернувся до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, однак, його було повідомлено нотаріусом про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між позивачем та його батьком з огляду на відмінність прізвищ, а саме « [PERSON] » у позивача та « [PERSON] » у його померлого батька. 02 червня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, рішенням суду від 25 червня 2020 року його позовні вимоги задоволено, встановлено факт родинних відносин між ним та його померлим батьком. Про існування указаного рішення позивач дізнався наприкінці вересня 2020 року. 28 грудня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кот Д. Г. із усною заявою про відкриття спадкової справи після смерті його батька - [PERSON] , однак, 25 січня 2021 року отримав роз`яснення, що ним пропущено строк для звернення із заявою для прийняття спадщини та повідомлено про необхідність звернутись до суду для визначення додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька. Позивач указує, що необхідність звернення до суду із заявами про встановлення факту смерті та встановлення факту родинних відносин є поважними та об`єктивними причинами пропуску ним строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, посилаючись на зазначене, просить визначити йому додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з тим, що місцезнаходженням відповідача територіально належить до Приморського району міста Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сухорученко В. В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] у м. Донецьк помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 лютого 2020 року, актовий запис № 1881 (а. с. 5). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року у справі № 947/14676/20 встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 24 січня 2000 року Ясинуватським МВ УМВС України в Донецькій області, є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д. Г. від 25.01.2021 № 6/01-16 позивачу роз`яснено, що оскільки у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ним не подано заяву про її прийняття, останній має право на звернення до суду для вирішення питання щодо надання додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з указаною позовною заявою, позивач, як на поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилається на звернення його до суду із заявами про встановлення факту смерті батька та встановлення факту родинних відносин. Разом з тим, судом встановлено та підтверджено позивачем у позовній заяві, що 20 лютого 2020 року, тобто у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, було видано та отримано позивачем свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , тому позивач не мав перешкод для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини з дотриманням встановленого статтею 1270 ЦК України строку для її подання. Натомість, позивач вказує, що з метою встановлення факту родинних відносин з померлим батьком, з огляду на наявність розбіжностей у написанні його прізвища та прізвища його батька, у червні 2020 року він звернувся до суду із відповідною заявою, а про наявність судового рішення, ухваленого за результатами її розгляду від 25 червня 2020 року, він дізнався лише наприкінці вересня 2020 року та у грудні 2020 року звернувся до нотаріуса із усною заявою щодо прийняття спадшини. Проте, указані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не свідчать про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк чи обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цієї дії, а тому не є поважними причинами в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України. Наявність розбіжностей у прізвищі позивача та у прізвищі його померлого батька, не є перешкодою у зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду 24 квітня 2019 року у справі № 303/7065/17. Також матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 17.10.2018 (справа № 681/203/17-ц) - лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог, тоді як в даному випадку такий часовий проміжок є значним, а саме: майже рік. За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed