Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10 липня 2013 року було зокрема стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 335706,00 гривень. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних втрат за період з січня 2014 по вересень 2016 у розмірі 10848,47 гривень та трьох процентів річних у розмірі 8164,22 гривень. Проте до теперішнього часу грошове зобов`язання не виконане, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму інфляційних втрат у розмірі 144351,09 гривень та трьох процентів річних у розмірі 51930,33 гривень за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року. Відповідач [PERSON] не скористався відповідним процесуальним правом, відзив на позовну заяву не надходив. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але від особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, врахувавши позицію сторони позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2016 року у справі №521/6920/16-ц, стягнуто з [PERSON] суму інфляційних втрат за весь час прострочення за період з 01 січня 2014 року по 28 вересня 2016 року в розмірі 292263,83 гривень, та три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2014 року по 28 вересня 2016 року в розмірі 27620,00 гривень. Як випливає з мотивувальної частини судового рішення, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10 липня 2013 року у справі 2/1519/8360/11 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 335706,00 гривень як основної суми боргу за договором позики. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, покладеного на боржника указаним судовим рішенням, суд стягнув з [PERSON] суму інфляційних втрат та три проценти річних за весь час прострочення. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] суму інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заявляючи вимоги про стягнення з боржника суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за відповідний період прострочення виконання зобов`язання, позивач надав суду відповідні розрахунки. Згідно з розрахунками [PERSON] сума інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01 жовтня 2016 року по 31 серпня 2019 року становлять відповідно 144351,09 гривень та 51930,33 гривень. У суду немає підстав не погодитись із вірністю та обґрунтованістю даних розрахунків. Але при цьому загальна сума, що заявлена до стягнення позивачем, становить 196281,42 (144351,09 + 51930,33) гривень, а не 202281,42 гривень як зазначає позивач. Надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Такі підстави зазначені в статтях 599, 600, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (стаття 599); належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; 2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (стаття 600); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601); 4) за домовленістю сторін (стаття 604); 5) унаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605); 6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (стаття 606); 7) неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (стаття 607); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою й у зв`язку із цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (стаття 608); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609). Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Нарахування вказаних втрат і процентів є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Відповідні правові висновки відповідають позиціям Верховного Суду (постанова від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). За загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30) Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення заявленого позову. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову [PERSON] суд покладає пропорційну частину судових витрат на [PERSON] та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати: пропорційну частину суми оплаченого судового збору в розмірі 1962,81 гривень.

Outcome: partial