Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~У позовній заяві [PERSON] , з урахуванням змінених в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України позовних вимог, просив постановити рішення про визнання розташованого по [ADDRESS] об`єкта незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , а також визнання за ним прав забудовника. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з 31.07.1999 року по 05.11.2013 року з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. У 2006 році на переданій відповідачу у користування земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку, виготовлення технічної документації із землеустрою. Упродовж 2006 року заклав фундамент, електроенергію та воду брав у сусіда [PERSON] ; у 2007 році - підключив електроенергію, пробурив свердловину, підвів централізоване водопостачання; у 2008 році вивів стіни, за допомогою фахівців були покладені панелі перекриття, змуровані перегородки на першому та мансардному поверхах, накрито дах; у 2008-2009 роках - проводив внутрішні роботи. У 2013-2014 роках будівельні роботи не проводились, проте він підтримував благоустрій земельної ділянки, жодних неузгоджених дій чи намірів щодо будинку між ними не виникало. З 13.03.2015 року по 04.04.2016 року перебував на військовій службі по мобілізації в зоні АТО. Після повернення дізнався, що відповідач через інтернет-ресурс без його відома та згоди намагалась продати цей житловий будинок, неодноразово поновлюючи оголошення, що свідчить про порушення права спільної сумісної власності подружжя, яке презюмується сімейним законодавством. \~ \~ \~ \~Відповідач подала відзив на позовну заяву. У ньому вказала, що незавершений будівництвом будинок з юридичної точки зору є лише сукупністю будівельних матеріалів і не може бути об`єктом цивільних правовідносин, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов`язки. Оскільки спірний об`єкт згідно висновку експертизи не підлягає поділу, в судовому порядку може бути визнаним лише право на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, проте таких вимог позивач не заявляв. Крім цього, цей будинок будувався не для сім`ї, а для її особистих потреб і за її особисті кошти, тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Відповідач ніколи ніде не працював, тоді як вона з 2002 року мала постійні доходи. Для будівництва будинку були використані також будівельні матеріали її батьків. Спірний об`єкт розташований на земельній ділянці, право власності на яку вона набула у 2016 році після розірвання шлюбу. Так як ця земельна ділянка не є об`єктом спільної сумісної власності, тому розташоване на ній майно не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У визначений рішенням Бірківської сільської ради від 10.09.1999 року дворічний термін будівництво розпочате не було, у зв`язку із цим дане рішення втратило свою чинність у 2001 році, відповідно будівництво спірного об`єкта було розпочате без належного дозволу і в силу ст.105 ЦК УРСР, ст.376 ЦК України є самочинним. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити. Позивач пояснив, що будівельний матеріал, який мали батьки відповідача, був використаний для будівництва будинку сестри відповідача, що будувався дещо раніше. На будівництво спірного об`єкта будівництва особисто привозив із Республіки Польща піноблоки, цемент, металочерепицю. Будматеріал складав на території місця проживання своєї матері. Також привозив ліс. Шлак у будівництві не використовувався. Належний матері магазин був побудований після зведення спірного будинку, будівельні матеріали у нього він не вкладав, лише допомагав фізичною працею. \~ \~ \~ \~Представник позивача вказала, що спірний об`єкт незавершеного будівництва будувався у 2006-2010 роках у період шлюбу сторін за їх взаємною згодою, тому є об`єктом спільної сумісної власності. Також просила врахувати, що при будівництві будинку, поміж зазначених стороною відповідача будівельних матеріалів, використовувались ряд інших матеріалів. \~ \~ \~ \~Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що до одруження мати подарувала їй блоки, піноблоки. Будівництвом займалася бригада працівників, з якими розраховувалась мати або вона сама отриманими від матері коштами. Її та позивача як сім`ю мати не розглядала, тому гроші дарувала особисто їй. \~ \~ \~ \~Представник відповідача позов не визнала з наведених у відзиві підстав, просила у його задоволенні відмовити. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Із копії паспорта позивача серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 05.11.2013 року. Рішенням Бірківської сільської ради Любомльського району від 10.09.1999 року №7/5 відповідачу [PERSON] за її заявою було надано в постійне користування земельну ділянку №7 згідно проекту кварталу житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,15 га за рахунок земель Бірківської сільської ради. Цим же рішенням [PERSON] зобов`язано у місячний термін від дня його прийняття оплатити і отримати будівельний паспорт, виготовити і погодити у встановленому порядку проекти житлового будинку і господарських споруд. Також встановлено, що у випадку коли будівництво не буде розпочате протягом двох років, це рішення втрачає чинність і надане право користування земельною ділянкою припиняється, а земельна ділянка може бути передана іншому забудовнику у відповідності до чинного законодавства. На підставі виготовленого на замовлення забудовника [PERSON] від 24.12.1999 року за №168 проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком встановлено, що надану відповідачу в користування земельну ділянку винесено в натурі згідно акту від 08.03.2000 року. На будівництво житлового будинку, господарські будівлі і споруди головним архітектором Любомльського району погоджений та затверджений Генеральний план. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стверджено, що на підставі рішення Любомльської міської ради від 09.12.2015 року №60/15 29.01.2016 року за відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] . На підставі пояснень сторін та показань свідка [PERSON] судом встановлено, що надана відповідачу у користування земельна ділянка згідно рішення Бірківської сільської ради від 10.09.1999 року та передана у власність на підставі рішення Любомльської міської ради від 09.12.2015 року, є однією тією самою земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний об`єкт незавершеного будівництва. Першочергово ця земельна ділянка відносилась до земель Бірківської сільської ради, в подальшому перейшла до території міста Любомль. За даними технічного паспорта на незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS] його будівництво розпочате у 2006 році; у ньому наявні такі основні конструктивні елементи фундамент з бетону, стіни з газоблоків, блоків, цегли, покрівля з металочерепиці, перекриття із дерева, підлога з цементу; наявне інженерне обладнання електрика, водопровід, каналізація; процент готовності становить 58%. Відповідно до наданого в рамках цивільної справи №163/2713/16-ц висновку будівельно-технічної експертизи від 15.05.2018 року готовність спірного незавершеного будівництвом житлового будинку до експлуатації становить 54%; вартість використаних матеріалів по фактичних обсягах виконаних робіт та локального кошторису на будівельні роботи по будівництву цього будинку становить 382 636,00 гривень; загальна вартість незавершеного будівництвом будинку становить 528 851,00 гривень; з огляду на ступінь готовності, незавершеності будівництвом ряду конструктивних елементів, планування житлового будинку, вимог державних будівельних норм і правил, реальний розподіл і поділ незавершеного будівництвом житлового будинку за принципом рівності часток є неможливим. Приєднання і підключення незавершеного будівництвом будинку до електричної межі було здійснене 24.07.2008 року, що підтверджується підписаним відповідачем [PERSON] договором, актом допуску, актом здачі-прийняття робіт. Згідно копій видаткових накладних від 20.10.2006 року, 06.11.2006 року, 14.03.2007 року, 24.03.2008 року, 07.10.2008 року, 21.10.2008 року, квитанцій до прибуткового касового ордера від 14.03.2007 року, 20.10.2008 року позивачем було придбано будівельні матеріали на загальну суму 12 134,01 гривень. Інші надані позивачем документи щодо придбання будматеріалів не містять інформації про нього як покупця чи отримувача товару, тому за відсутності інших підтверджуючих доказів судом до уваги не приймаються. Згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сукупний дохід відповідача [PERSON] у 2002 році становив 347,18 гривень, 2003 році 175,83 гривень, 2004 році 2\~977,88 гривень, 2005 році 3\~313,26 гривень, 2006 році 10 688,82 гривень, 2007 році 13\~899,61 гривень, 2008 році 9\~985,14 гривень, 2009 році 10\~834,30 гривень, 2010 році 28\~933,55 гривень, 2011 році 28\~956,99 гривень, 2012 року 33\~435,77 гривень, 2013 року 34\~542,66 гривень. Загальний дохід відповідача за ці роки становить 178\~090,99 гривень. З копії військового квитка серії [NUMBER] , довідок від 10.06.2015 року, від 19.10.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] з 13.03.2015 року по 04.04.2016 року перебував на військовій службі у військової частини [NUMBER] Військово-Морських Сил Збройних Сил України як такий, що призваний по мобілізації. Згідно скріншотів з Інтернет ресурсу від 05.04.2016 року, 23.05.2016 року, 22.09.2016 року незавершений будівництвом житловий будинок виставлявся на продажу і цієї обставини відповідач [PERSON] ні у поданому відзиві, ні в судовому засіданні не заперечила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає навпроти спірного недобудованого будинку. Його будівництво розпочалось у 2005-2006 роках, тривало орієнтовно упродовж трьох років. Позивач приймав безпосередню участь у будівництві, на його прохання вранці він підключав їм воду і електроенергію, оскільки ці комунікації на той час у них не були підведені. Оскільки перебував на роботі, позивача бачив на будівництві лише вранці і ввечері по приходу з роботи. Там працювала бригада працівників, які залили фундамент, звели коробку, накрили дах металочерепицею. Відповідач з матір`ю приїздило дивитись будівництво. Свідок [PERSON] суду показала, що спірний об`єкт будувався у 2006-2007 роках. Позивач від своєї матері возив у бочках воду на будівництво, будівельний матеріал, який привозив з Польщі і зберігав на подвір`ї матері, також завозив ліс. Відповідача на будівництві не бачила. Свідок [PERSON] , яка відповідачу доводиться матір`ю, суду показала, що спірний будинок будувався фактично за її кошти і кошти її сім`ї. За життя чоловік привіз з Республіки Білорусь вагон блоків, щебінь, булижник, а також закупили цеглу. Цей будівельний матеріал придбали для будівництва в майбутньому будинків двом дочкам. Будинок для відповідача почали будувати у 2006-2007 роках. Ліс купувала в селі Рівне через свого брата, а на будівництво його привозив сусід. Також віддала свої батареї, арматуру, дарувала гроші. Зокрема, 10\~000 доларів США, які вона отримала в подарунок від батька, який у свою чергу їх отримав від обміну земельної ділянки, фіктивного оформленого продажем. У будівництво вклала кошти, отримані від продажу успадкованого від чоловіка автомобіля. На будівництві працювали дві бригади, перша бригада залила фундамент, звела коробку; друга робила дах. Для розрахунку із працівниками гроші давала дочці. Ствердила, що будматеріал і гроші дарувала особисто для дочки, відповідача [PERSON] , а не в інтересах її сім`ї. При цьому, розраховувала, що дочка в будинку буде жити разом із дітьми. Свідок [PERSON] , який є чоловіком рідної сестри відповідача, суду показав, що будівництво спірного житлового будинку фінансувалось [PERSON] , яка, поміж іншого, подарувала відповідачу для його будівництва будівельний матеріал (блоки, рядову і облицювальну цеглу, шлак, батареї, панелі). Доходи позивача не дозволяли здійснювати будівництво, оскільки на той час він був безробітним, перед цим працював водієм в редакції, в Республіку Польща з метою отримання доходу не їздив. Відповідач працювала, отримувала заробітну плату, їздила в Польщу на заробітки. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою батьків відповідача, в судовому засіданні показала, що на подвір`ї батьків відповідача, до одруження останньої, зберігався будівельний матеріал (блоки, панелі, щебінь). Відповідач просила її батька перевезти деревину із села Рівне на будівництво. \~ \~ \~ \~На підставі вище наведеного судом встановлено, що будівництво спірного об`єкта незавершеного будівництва проводилось на земельній ділянці, яка відповідачу була надана рішенням Бірківської сільської ради від 10.09.1999 року №7/5. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.22 ЗК України в редакції Закону від 18.12.1990 року з подальшими змінами і доповненнями право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. \~ \~ \~ \~Отже, після винесення меж земельної ділянки в натурі згідно акту від 08.03.2000 року відповідач [PERSON] набула право користування земельною ділянкою. Згідно із ч.2 ст.43 ЗК України в редакції Закону від 18.12.1990 року припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 частини 1 статті 27 ЗК України в редакції Закону від 18.12.1990 року було визначено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.5 ст.27 ЗК України в редакції Закону від 18.12.1990 року припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. \~ \~ \~ \~Підстави припинення права користування земельної ділянкою в ЗК України в редакції 2001 року наведені у статті 141. \~ \~ \~ \~Доказів прийняття Бірківською сільською радою рішення про припинення у відповідача права користування земельною ділянкою в порядку вищенаведених норм ЗК України суду не надано. Тому з урахуванням здійсненням будівництва за затвердженим у встановленому порядку Генеральним планом і розробленим проектом забудови відсутні підстави вважати спірний об`єкт незавершеного будівництва самочинним в розумінні ст.376 ЦК України. \~ \~ \~ \~На підставі пояснень сторін, показань свідків та письмових доказів у справі встановлено, що будівництво спірного об`єкта незавершеного будівництвом житлового будинку проводилось у 2006-2010 роках, тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.ч.1, 2 ст.61 СК України). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідач, оспорюючи правовий режим спільного сумісного майна, вважає спірний об`єкт незавершеного будівництва особистою власністю з підстав його будівництва виключно за власні кошти та кошти і будівельні матеріали, що були подаровані матір`ю. Проте такі твердження відповідача свого підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами під час розгляду справи не знайшли. Доводи про передачу відповідачу у дар 10\~000 доларів США та отриманих від продажу спадкового автомобіля коштів належними доказами не підтверджені, а показання свідка [PERSON] в силу ч.5 ст.719 ЦК України не спроможні підтверджувати ці обставини. Використання в будівництві спірного об`єкта саме тих будівельних матеріалів, які зберігалися на подвір`ї батьків відповідача, свого підтвердження також не знайшло. При цьому, з огляду на близькі родинні зв`язки суд критично відносить до показань свідка [PERSON] , яка стверджувала, що гроші надавала виключно для дочки, а не для її сім`ї. Жодних доказів про перебування сторін в період будівництва у неприязних відносинах чи наявності між ними сімейних конфліктів, розбіжностей у поглядах на майбутнє сімейне життя, суду не надано. Про це в судовому засіданні не заявила жодна із сторін. Саме по собі посилання відповідача на те, що мати не розглядала її з відповідачем як сім`ю, не може свідчити про використання наданої матір`ю певної матеріальної допомоги не в інтересах сім`ї. В той же час, факт постійної участі позивача у будівництві об`єктивно підтверджується показаннями проживаючого по сусідству від спірного недобудованого будинку свідка [PERSON] . Наявності між сторонами будь-яких неузгодженостей під час будівництва будинку не встановлено. Використання придбаних позивачем згідно видаткових накладних та квитанцій до прибуткового касового ордера будівельних матеріалів на будівництво іншого об`єкта, а ніж спірного недобудованого будинку, стороною відповідача не доведено. Щодо отримання відповідачем у цей період офіційного доходу, то за змістом ч.2 ст.61 СК України такий дохід є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, розмір цього доходу у співвідношенні із встановленою експертним висновком вартістю спірного об`єкта не дає підстав вважати, що він побудований виключно за особисті кошти відповідача. Факт оформлення технічної та іншої документації на будівництво будинку на ім`я відповідача, а також його знаходження на земельній ділянці, право власності на яку вона зареєструвала після розірвання шлюбу, не спростовує презумції спільності права власності подружжя на цей об`єкт в розумінні ст.60 СК України. Таким чином, за недоведеністю протилежного судом встановлено підстави вважати спірний незавершений будівництвом житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Із експертного висновку по справі встановлено, що реальний розподіл і поділ незавершеного будівництвом житлового будинку за принципом рівності часток є неможливим. Обраний позивачем спосіб захисту за встановлених фактичних обставин справи цілком відповідає вимогам ст.60 СК України щодо статусу майна набутого подружжям під час шлюбу, оскільки він не просив визнати за ним право власності на незавершений будівництвом будинок, а лише просив визнати цей об`єкт спільною сумісною власністю його і відповідача як колишнього подружжя. Правовий режиму об`єкта незавершеного будівництва на відміну від режиму права власності на житловий будинок не обумовлюється необхідністю попередньої реєстрації права на таке майно в установленому законом порядку. Позивач також просив визнати за ним право забудовника спірного об`єкта незавершеного будівництва. Проте така вимога не в повній мірі узгоджується із встановленими обставинами справи, оскільки у справі знайшло своє підтвердження спільне будівництво спірного об`єкта обома сторонами у період їх шлюбу, а не лише позивачем. Тому, враховуючи відсутність вимоги про визначення реального розміру частки в об`єкті незавершеного будівництва, позивача слід визнати співзабудовником цього об`єкта. З наведених підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial