Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому після неодноразових змін та уточнень своїх вимог просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період з 01.06.2015 р. по 29.02.2016 р. в розмірі 1529,35 грн. Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначив, що в період з 15.11.2013 р. по 12.10.2015 р. перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], у них є малолітня дитина дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17.12.2014 року ухвалено стягувати з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі по 350 грн щомісяця, починаючи з 23 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17.09.2015 року змінено розмір аліментів, ухвалено стягувати з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? його доходів, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зміна розміру аліментів мала місце у зв'язку з встановленням позивачу з 11 січня 2015 року ІІІ групи інвалідності та призначенням пенсії. Єдиним джерелом доходів для нього на даний час є пенсія в розмірі 1074 грн. Однак з пенсії відраховують не лише аліменти, але й заборгованість, яка утворилась за той час, поки він оформляв необхідні документи для встановлення групи інвалідності та отримання пенсії. Після відрахувань в нього залишається 50% пенсії, що значно менше визначеного державою прожиткового мінімуму. В той же час, він несе значні витрати на лікування та реабілітацію, у грудні переніс чергову операцію, а тому не має можливості щомісяця сплачувати аліменти і заборгованість, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на підставі ч.2 ст.197 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю з підстав вказаних вище, додатково пояснив, що ще у червні 2014 року отримав травму правої руки, внаслідок чого не міг знайти роботу, відповідно не міг сплачувати аліменти на дитину. Після призначення пенсії по інвалідності з нього вираховують щомісяця і аліменти, і частково заборгованість, до виплати йому залишається 537 грн, яких не вистачає на елементарні потреби. Влаштуватися на роботу він на даний час також не має можливості, оскільки це може негативно вплинути на його здоров'я. Просить звільнити його від сплати заборгованості в розмірі 1529,35 грн, яка виникла за період після 31 травня 2015 року, адже у звільненні від сплати заборгованості за попередній період в сумі 2551,61 грн йому судовим рішенням відмовлено. Представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги також підтримав, просив суд врахувати тяжкість травми, отриманої позивачем, тривалість та складність лікування, прийняти до уваги, що усі витрати по лікуванню несе мати позивача. Натомість відповідачка отримує доходи від торгівлі на ринку, отримала значну грошову допомогу при народженні дитини, а тому здатна забезпечити належний рівень життя дитини. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що до народження доньки працювала медсестрою, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не здійснює підприємницьку діяльність та відповідно не одержує жодних доходів, єдиним джерелом існування є державна допомога на новонароджену дитину в розмірі 860 грн. Фактично вони з дитиною перебувають на утриманні її батьків, тому аліменти,включаючи заборгованість, є необхідними для забезпечення належного рівня життя дитини. Просить у задоволенні позову відмовити. При прийнятті рішення просила врахувати ту обставину, що позивач мав можливість у 2015 році при оспоренні батьківства оплатити судову генетичну експертизу на суму близько чотирьох тисяч гривень, однак не має можливості сплатити заборгованість по аліментах в розмірі 1529,35 грн. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідачки та у задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку: Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК) та ст..27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст.141 СК України вони мають рівні обов'язки щодо дитини. При цьому Конституцією України (ст..48, ст..51) дитині гарантовано право на достатній життєвий рівень , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Таким чином, держава покладає на батьків в рівній мірі обов'язок забезпечувати дитині належні , достатні матеріальні умови для розвитку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 30 вересня 2015 року. Дитина проживає разом із відповідачкою [PERSON], що визнається сторонами в судовому засіданні. На позивача [PERSON] рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року покладено обов'язок сплачувати починаючи з 23 жовтня 2014 року на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі по 350 грн щомісяця. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року змінено розмір аліментів, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ? частини усіх доходів, починаючи з дня набрання рішенням законної сили ( тобто з 28.09.2015 року). Зміна розміру аліментів мала місце у зв'язку із призначенням [PERSON] пенсії по інвалідності (ІІІ група загальне захворювання, травма внаслідок падіння скла). Згідно довідки Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплата пенсії [PERSON] проводиться з січня 2015 року. В той же час, як вбачається з довідок відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції №4764/18 та №4765/18 від 02 березня 2016 року вперше сплата аліментів позивачем мала місце лише у грудні 2015 року. За період з 23.10.2014 року по 29.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 4080,96 грн., з них за період з 23.10.2014 р. по 31.05.2015 року борг складає 2551,61 грн, а за період з 01.06.2015 р. по 29.02.2016 р. відповідно 1529,35 грн. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.06.2015 року, яке набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 17.08.2015 року, [PERSON] відмовлено у звільненні від сплати заборгованості за аліментами за період з 23.10.2014 р. по 31.05.2015 року в розмірі 2551,61 грн та від сплати чергових аліментів . У цьому позові [PERSON] ставить вимогу про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.06.2015 р. по 29.02.2016 р. в розмірі 1529,35 грн. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його важкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Обов'язок довести наявність таких обставин покладається на позивача (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Обґрунтовуючи свою вимогу позивач покликається на відсутність реальної можливості працювати, оскільки після перенесеної у грудні чергової операції триває процес реабілітації, будь-яка праця може завадити видужанню. Однак, такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Зокрема, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда від 29.01.2015 р. №142 [PERSON] рекомендовано відновну терапію, санаторно-курортне лікування та медичне спостереження, протипоказано важку фізичну працю, визначені такі доступні види праці як гардеробник та черговий. Вказана програма реабілітації розроблена з урахуванням консультативних висновків спеціалістів та виписок з історії хвороби, датованих 2014-січнем 2015 року. У рекомендаціях, наданих Інститутом нейрохірургії 06 січня 2016 року також не міститься заборон щодо запропонованої у програмі реабілітації роботи. В той же час, як пояснив сам позивач, в Центр зайнятості в пошуках роботи від не звертався, самостійно заходів для працевлаштування не приймав. Що стосується тверджень позивача про значні витрати на лікування та реабілітацію, то суду не надано будь-яких доказів щодо суми таких витрат. Одночасно, слід звернути увагу на те, що позивач визнав в судовому засіданні ту обставину, що усі витрати на лікуванню несе його мати. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та переконливих доказів існування таких обставин, при наявності яких суд міг би надати перевагу інтересам платника аліментів перед правом дитини на достатній рівень життя. Таким чином, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Не спростовують висновків суду посилання позивача на здатність відповідачки самостійно утримувати дитину, оскільки такі міркування не підтверджені доказами та суперечать положенням законодавства про рівність батьків у своїх правах та обов'язках перед дітьми. При вирішенні питання розподілу судових витрат необхідно прийняти до уваги те, що ухвалою судді від 11 лютого 2016 року позивача звільнено від сплати судового збору , чим гарантовано йому доступ до правосуддя з огляду на розмір його пенсії та суть спору, а тому усі витрати по розгляду справи віднесені на рахунок держави.

Outcome: dismissed