Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за уточненим позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зобов`язання усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до уточненої позовної заяви позивачка просила суд зобов`язати [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] майном - квартирами [ADDRESS],[ADDRESS] та 652/1000 частину квартири [ADDRESS] , шляхом приведення квартири [ADDRESS] в попередній стан відповідно до технічного паспорту від 10.12.2012, виданого КП «МБТІ та РОН»; стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 9 463 гривень; стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень; стягнути з [PERSON] , [PERSON] на свою користь витрати на правочину допомогу у розмірі 15 000 гривень, витрати на проведення експертизи у розмірі 7927 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 598 грн. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , привести самовільно реконструйоване приміщення квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту виготовленим Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23.04.1997 року та частину квартири [ADDRESS] у первісний стан за свій рахунок, стягнення матеріальної шкоду, яка буде встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року, було об`єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зобов`язання усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зі зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання привести реконструйоване приміщення у первісний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та треті особа [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши подані докази та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений та підлягає частковому задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартир [ADDRESS], [ADDRESS] та 652/1000 частин квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Квартира [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], [ADDRESS], 652/1000 частин квартири [ADDRESS] є суміжними та межують спільними внутрішніми стінами. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1974 від 19.06.2017 року встановлення полікорбонатного даху над вікнами квартири [ADDRESS] не відповідають вимогам ДБН, чинним на території України; на момент обстеження планування квартири відповідає даним технічного паспорту від 27.08.2014 року, в якому відсутні відомості про самовільне переобладнання підсобного приміщення в квартирі [ADDRESS] під ванну кімнату з встановленням душової кабіни. У той же час, при звіренні з експлікацією квартири за технічним паспортом від 10.12.2012 мало місце переобладнання кухні «7» - в підсобне «6» пл. 10 кв.м., житлової «4» - в кухню «3» пл. 6,4 кв.м., підсобного приміщення «3» - в душову кімнату пл. 2,7 кв.м. і підключення встановленого сантехнічного обладнання; вартість збитків, що відповідає вартості ремонтно-відновлювальних робіт кв. [ADDRESS] незаконним встановленням полікорбонатного даху над вікнами квартири [ADDRESS] і незаконним переустановленням водостічної труби на зовнішній стіні будинку [ADDRESS] складає 7 124 гривень. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач -відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що матеріалами справи повністю доведений факт заподіяння матеріальної шкоди [PERSON] . Крім того, стягненню з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] також підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень, витрати на проведення експертизи у розмірі 7927 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 598 грн. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то зазначені вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Відповідно до ст. 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В Пленумі Верховного Суду України, п. 2 постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, при порушенні зобов`язань, що підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов`язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Аналіз норм Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. В даному випадку відповідні факти відсутні, а тому суд відмовляє у їх задоволенні. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про зобов`язання усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , привести самовільно реконструйоване приміщення квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту виготовленим Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23.04.1997 року та частину квартири [ADDRESS] у первісний стан за свій рахунок, то суд відмовляє у задоволенні цих вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з того, що позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів того, що позивачкою за первісним позовом було приведена самовільна реконструкція приміщень квартир. Надані позивачкою за зустрічним позовом докази, не можуть бути прийняті судом як докази, оскільки матеріали справи не містять будь-які експертні висновки про реконструкцію квартир. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Щодо стягнення матеріальної шкоди, яка була б встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи, суд також відмовляє у цих вимогах, оскільки будівельно-технічна експертиза не проводилась, а тому встановити шкоду у суду не має можливості. Також, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, так як не має доказів неправомірної поведінки позивачці за первісним позовом, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає, що немає жодних підтверджень викладених в зустрічній позовній заяві обставин, надані позивачкою за зустрічним позовом докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ч.2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Відповідно до абз.5 п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2010 у справі №1-9/2009, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Також суд зауважує, що ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: partial