Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 12 червня 2020 року у розмірі 8 000 грн., інфляційні втрати - 80 грн, три проценти річних - 28 грн 20 коп, відшкодування моральної шкоди - 4 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 12 червня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідачу надано в борг грошові кошти в розмірі 8 000 гривень, з умовою повернення боргу до 12 жовтня 2020 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач написав розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернув і до цього часу ухиляється від повернення коштів. 20 жовтня 2020 року позивачем направлено [PERSON] претензію про повернення коштів за борговою розпискою, яка адресатом проігнорована. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відзиву на позов та інших заяв по суті від відповідача до суду не надходило. Позивач у судовому засіданні 23 лютого 2021 року позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , викликався шляхом направлення смс-повідомлення на його телефон за номером: [NUMBER] та викликався шляхом розміщення повідомлення про судове засідання на інтернет-сайті суду, що відповідає положенням ч. 7 ст.128 ЦПК України. За таких обставин судом постановлено ухвалу від 23 лютого 2021 року, яку внесено до протоколу судового засідання, про розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідно до вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2020 року « [PERSON] , 24 квітня 2020 року близько 01:51 год маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка зірвав ролети з замка кіоску [ADDRESS], проник в приміщення об`єкту дрібно роздрібної торгівлі, звідки викрав майно, що належить ФОП [PERSON] ». [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення пер6едбаченого ч.3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнений від відбування покарання з випробуванням на три роки. Затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 12 червня 2020 року між прокурором Черкаської місцевої прокуратури Барбаш О.В. та [PERSON] 12 червня 2020 року [PERSON] з метою врегулювання конфлікту між потерпілим [PERSON] написав останньому розписку. За змістом розписки від 12 червня 2020 року, оригінал якої перебуває в матеріалах цивільної справи, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 000 грн до 12 жовтня 2020 року. Станом на 23 лютого 2021 року грошові кошти [PERSON] відповідно до договору позики від 12 червня 2020 року [PERSON] не повернуті, про що свідчить перебування оригіналу розписки в позивача. 20 жовтня 2020 року позивачем направлено [PERSON] претензію про сплату коштів за борговою розпискою, яка відповідно до трекінгу відправлень №59000572147863 отримана адресатом того ж дня. Вказана претензію відповідачем проігнорована. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 12 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року три проценти річних від простроченої суми боргу складають 28 грн 20 коп; інфляційні втрати складають 80 грн. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики від 12 червня 2020 року становить 8 000 грн, а інфляційні втрати - 80 грн та три проценти річних - 28 грн 20 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Оскільки відповідач взяті за договором обов`язки не виконав, позику не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем на загальну суму - 8 108 грн 20 коп, то суд робить висновок про задоволення позову та стягнення цих коштів у судовому порядку. У позовній заяві [PERSON] також просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду. Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яким є їх матеріальне вираження. З огляду на те, що [PERSON] своїми умисними діями завдав [PERSON] душевних страждань, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна із урахуванням вимог розумності та справедливості, суд робить висновок про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 000 грн відшкодування моральної шкоди. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача з урахуванням часткового задоволення позовних вимог в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 632 грн 45 коп за вимогами про стягнення грошових коштів.

Outcome: partial