Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш» про розірвання трудового договору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.01.2014 року позивача прийняли на роботу на посаду складальника електричних машин та апаратів в збиральному цеху Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш», що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] . Починаючи з червня 2018 року відповідач не виплачує позивачу заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів і навіть не сплачує податки за працівника, про що свідчить довідка форми ОК-5, проте і звільнити відмовляється. В зв`язку з цим, позивач направила заяву про звільнення цінним листом через Укрпошту на юридичну адресу відповідача, проте лист повернувся за закінченням терміну зберігання. В зв`язку з тим, що позивач фактично вже не працює у відповідача, проте юридично перебуває у трудових відносинах, вона позбавлена можливості зареєструватись в Центрі зайнятості або ж знайти нову роботу, оскільки на даний час вважається зайнятою особою. Позивач вважає, що його право на працю, на оплату праці та здійснення обов`язкових соціальних внесків, порушено відповідачем. Для захисту свого порушеного права змушена звернутися до суду з вимогою про розірвання безстрокового трудового договору. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 28.01.2014 року між [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , та ТОВ «Авто-Електромаш», ЄДРПОУ: 32125274, відповідно до п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України. Ухвалою суду від 15.02.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 28.01.2014 року [PERSON] прийняли на роботу на посаду складальника електричних машин та апаратів в збиральному цеху Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш», що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] . Починаючи з червня 2018 року ТОВ «Авто-Електромаш» не виплачує [PERSON] заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів і навіть не сплачує податки за працівника, про що свідчить довідка форми ОК-5. 17.12.2018 року [PERSON] направила заяву про звільнення цінним листом через Укрпошту на юридичну адресу ТОВ «Авто-Електромаш», проте лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Листом від 31.01.2019 року №11-06/С-38 Головного управління Держпраці у Херсонській області, [PERSON] повідомлено, що управління не наділено повноваженнями щодо примусового стягнення заробітної плати, витребування з підприємств, установ та організацій грошових коштів на користь працівників, та щодо спонукання керівництва до вчинення цих дій. Крім того, слід зазначило, що фахівцями Головного управління Держпраці у Херсонській області неодноразового здійснювались спроби проведення інспекційних відвідувань ТОВ «Авто-Електромаш» за юридичною адресою: м.Херсон, вул.Стрітенська, 10/36 та адресою, яка зазначається у отриманих від громадян зверненнях: [ADDRESS] - [ADDRESS] 57, але об`єкт відвідування або уповноваженні ним особи за місцезнаходження відсутні. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В п.6 ст.36 КЗпП України визначено, що підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з ст.38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки відповідач категорично відмовляється від його виконання, тому, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право. Тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved