Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку уточнила 30 січня 2018 року, до [PERSON], [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович, [PERSON], та остаточно просила визнати недійсним заповіт, складений [INFO] року [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстром № 486. В обґрунтування позову зазначає, що сусідка позивача - [PERSON], [INFO], мешкала в квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вона була самотньою людиною похилого віку - 78 років і за станом здоров'я потребувала стороннього догляду, позивач протягом останніх 2-х років з 2015- 2017 р.р. доглядала її, піклувалась за стан її здоров'я, надавала необхідну фізичну і матеріальну допомогу. 09 червня 2017 року був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстровим № 2-340, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати вона заповідала позивачу [PERSON] та своєму сину - [PERSON] в рівних частках кожному. [INFO] року [PERSON] померла. 02.11.2017 року позивач особисто подала заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Позивачу стало відомо, що заповідач після складання заповіту на користь позивача склала заповіт на користь відповідача [PERSON], яка була на протязі тривалого часу головою житлово-будівельного кооперативу «Вчитель-5». [INFO] року за декілька годин до смерті заповідача, о 17 год., приватний нотаріус ДМНО Занько Е.П. склав і посвідчив заповіт від імені [PERSON], де остання на випадок своєї смерті все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати вона заповідала [PERSON] та своєму сину - [PERSON] в рівних частках кожному. Вказаний заповіт, складений заповідачем на користь [PERSON] та [PERSON], позивач вважаю недійсним правочином, так як він вчинений хоча і дієздатною особою, але в момент його вчинення [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Заповідач була онкологічно хворою людиною. Заповідач не могла особисто підписати заповіт, а тому його підписали свідки. У зв'язку з тим, що в 2014 році [PERSON] відмовилась від онкологічної операції, стан здоров'я її погіршився з кожним роком, а останній рік, особливо останні дні та години її життя, вона була вимушена терпіти нестерпні болі, пов'язані з інтоксикацією, анемічним і больовим синдромом, у зв'язку з чим вважає, що вона знаходилась в тяжкому, неадекватному стані, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Враховуючи викладене, оскільки під час складання оспорюваного заповіту заповідач знаходилась в тяжкому стані та не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання заповіту недійсним. 06 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. Як голова ОСББ «Вчитель-5» вона знає всіх мешканців будинку. Із [PERSON] вона товаришувала більше 15 років, вона часто зверталася до відповідача за допомогою та порадою. В 2011 році у [PERSON] було виявлено доброякісну пухлину та з того часу вона постійно лікувалася народними методами. Коли вона зверталась до відповідача за допомогою, то остання завжди допомагала їй, купувала харчі, надавала побутову техніку та догляд. Нотаріус Третьої державної нотаріальної контори посвідчив заповіт на користь позивача та сина [PERSON] Але, позивача - [PERSON] не задовольняло те, що в заповіті був зазначений також син - [PERSON], тому вона вимагала від [PERSON] укласти договір довічного утримання. [INFO] року приїхала подруга [PERSON] - [PERSON], яка допомогла їй скласти новий заповіт. Останні дні життя відповідач доглядала за [PERSON] цілодобово, крім часу, коли біля неї знаходилась [PERSON]. Близько 21 години [INFO] року [PERSON] померла, після чого відповідачем було викликано швидку допомогу та поліцію. [PERSON] та її родичів на похороні не було. Про те, що останній заповіт було складено на користь відповідачів вона дізналась через кілька днів після смерті [PERSON] від [PERSON], яка віддала їй заповіт. Вважає, що оспорюваний заповіт [PERSON] від 14.06.2017 року відповідає всім вимогам статті 203 ЦК України. [PERSON] на момент вчинення заповіту мала право на його складання, ніхто цього права її не позбавляв, вона не була позбавлена дієздатності і перебувала при свідомості та у розумі. Форми заповіту також порушено не було. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало її внутрішній волі. Твердження позивача про те, що [PERSON] в момент підписання та посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є хибними та невірними і базуються на припущеннях. У зв'язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд розглянувши клопотання представника позивача, 06 лютого 2018 року вирішив задовольнити його та залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], оскільки він також є спадкоємцем [PERSON] за оспорюваним заповітом від [INFO] року. Також, 04 квітня 2018 року, суд розглянувши клопотання представника [PERSON] - [PERSON], вирішив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - [PERSON]. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 26.07.2018 року була призначена по справі комісійна судово-медична експертиза. У судовому засіданні 08.11.2018 року судом було розглянуто клопотання [PERSON], подане до справи 05.11.2018 року про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні даного клопотання, як такого що подано з порушення строку встановленого ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином. 23.10.2018 року від відповідачки надійшла заява про перенесення судового засідання, у зв'язку зі зміною адвоката та неможливістю участі нового адвоката у судовому засіданні 24.10.2018 року. Розгляд справи було перенесено на 08.11.2018 року. Однак 06.11.2018 року від відповідачки надійшла електронною поштою повторно заява, у якій вона просила відкласти розгляд справи, оскільки було подано адвокатський запит. Однак судом було визнано причину неявки у судове засідання відповідачки не поважною, та такою що здійснена для затягування розгляду справи, а тому судом було ухвалено закінчувати розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Але, раніше в судових засіданнях позовні вимоги відповідачка та її представник не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідач [PERSON] також додатково пояснювала, що з померлою [PERSON] вона товаришувала більше 15 років та доглядала за нею. [PERSON] була хорошою та освіченою людиною, психічними захворюваннями не страждала. З 07 червня 2017 року [PERSON] вже не вставала з ліжка. [INFO] року вона приходила до померлої зранку близько 08.00 години та була у неї приблизно до 11.00 години. Того дня вона підіймала [PERSON], щоб погодувати. Близько 11.00 години 14 червня до [PERSON] приїхала подруга - [PERSON], з якою остання товаришувала вже близько 20 років, та якій вона відчинила двері. На прохання заповідача був викликаний батюшка, якому вона також відчиняла двері квартири. Потім вона прийшла до померлої вже після 17.30 год. Хто був ініціатором складання оспорюваного заповіту від [INFO] року їй не відомо, як не відомо і коли у квартирі померлої з'явилися свідки, в присутності яких було складено заповіт. Під час складання заповіту вона присутня не була, чому заповіт було складено саме на її ім'я їй також не відомо, про наявність вказаного заповіту вона дізналась вже після смерті [PERSON] У неї близько двох років були ключі від квартири заповідача. Заповідач померла о 20.55 год., після чого вона викликала поліцію. Похованням [PERSON] займалась вона, на що брала дозвіл у прокуратурі. Також зазначила, що вона бачила заповіт, складений на ім'я позивача [PERSON] та сина померлої. Однак, цей заповіт був складений лише тому, щоб скасувати заповіт, складений на ім'я [PERSON], яка погано вчинила з померлою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Допитана в судовому засіданні 22 травня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є працівником лікарні, працювала в Амбулаторії № 3 та була сімейним лікарем померлої [PERSON] з квітня 2017 року до дня смерті останньої. До квітня 2017 року [PERSON] їздила до лікарні здавати аналізи, однак в середині-кінці травня хвора ходити перестала, у травні хвора значно схудла. Стан здоров'я [PERSON] був тяжким, у хворої була сильна інтоксикація та біль. Також хвора була слабкою, довго говорити не могла, швидко втомлювалась, на запитання відповідала відривками, що у неї болить - не розуміла, свідомість була затуманена. З травня 2017 року вона приходила до хворої приблизно один раз на тиждень за викликом, який здійснювався через реєстратуру лікарні, та з кожним разом стан здоров'я [PERSON] тільки погіршувався. Останній раз вона приходила до хворої за викликом 13 червня 2017 року, за день до її смерті, де перебувала приблизно 15 хвилин. Хвора впізнала її, однак спостерігалось погіршення стану здоров'я, хвора погано говорила, відповідала не на всі питання, нечітко та не зрозуміло, оскільки швидко втомлювалась, продуктивний контакт був відсутній, свідомість затуманена. Крім того зазначила, що у хворої була своя медична картка, а у лікарні був заведений її дублікат. Також пояснила, що онкологічна хвороба не впливає на психічний стан особи, однак вплив цієї хвороби на психічний стан можливий в останні дні життя, на що також могло впливати призначене лікування. Допитана в судовому засіданні 30 травня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює у другій лікарні медсестрою хоспісу. Вона була запрошена невісткою позивача - [PERSON] для догляду за [PERSON]. Приблизно у середині червня 2017 року вона прийшла додому до [PERSON], її зустрів брат позивача - [PERSON], який відчинив двері у квартиру [PERSON] Назустріч їй вийшла жінка - відповідач [PERSON]. Вона підійшла до хворої [PERSON], яку бачила тоді вперше. У квартирі вона перебувала разом з відповідачем - [PERSON]. У телефонній розмові [PERSON] попросила її посидіти у квартирі [PERSON] до 18.00, після чого [PERSON] її змінить. Наступного дня, коли вона прийшла до квартири [PERSON], через деякий час [PERSON] виштовхала її з квартири та зачинила двері на замок, після чого вона пішла до [PERSON] та більше до квартири не поверталась. Зазначила, що вона намагалась спілкуватись з хворою, однак остання нічого не говорила. Вона намагалась давати хворій лише воду, однак навіть воду остання ковтнути не могла, хвора була дуже слабка. По стану здоров'я хворої було видно, що вона помирає, їй це відомо, оскільки у госпіталі вона доглядала за онкохворими. Іноді хвора повертала голову та вона розуміла, що хвора щось хоче, однак нічого не було зрозуміло. Допитаний в судовому засіданні 06 червня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є священиком з 1997 року. [PERSON] він бачив в останній день її життя, коли приходив до неї для сповіді. Йому було відомо, що [PERSON] хвора на онкологію, про що йому сказала відповідач - [PERSON], яка запросила його для сповіді. Це було напередодні [INFO] року. Це йому точно відомо, оскільки він веде свої чорнові записи. Він прийшов приблизно об 11.00-12.00 годин, привітався, хвора також привіталась та запропонувала йому пройти, після чого була проведена сповідь. Під час сповіді він був лише вдвох з хворою, ніхто більше присутній не був, в квартирі нікого не було. Після цього хвора сказала, що хоче зробити для храму пожертву у вигляді власноруч вишитої серветки. З [PERSON] він також говорив про життя, запитував у неї про родичів, остання розповіла, що має сина, однак не знає чи живий він на теперішній час. Хвора не вставала, було видно, що вона слаба, однак говорити могла, почувала себе достатньо добре, говорила довгими реченнями. Після цього хвора подзвонила [PERSON] та покликала її, а після приходу [PERSON] він пішов. Згодом, пізно ввечері, йому зателефонувала [PERSON] та повідомила, що [PERSON] померла. На кладовищі він відспівував померлу. У квартирі хворої він перебував приблизно півтори-дві години. Допитана в судовому засіданні 12 червня 2018 року [PERSON] суду пояснила, що вона знає померлу [PERSON] близько 19 років. Деякий час вона жила поряд з [PERSON], замовляла у неї вишивку та в'язання. Також з [PERSON] вона постійно спілкувалась телефоном. 13 червня 2017 року їй зателефонувала [PERSON] та попросила терміново приїхати до неї у м. Дніпро. Вона одразу ж приїхала, це було [INFO] року близько 10.30 годин. Їй було відомо, що [PERSON] хворіє вже два роки, однак лікуватися не хотіла та вирішила, що проживе скільки зможе. Коли вона приїхала, то [PERSON] повідомила її що вона склала заповіт на [PERSON] та сина [PERSON], але [PERSON] пропала, за нею доглядає [PERSON] тому вона бажає скласти новий заповіт на [PERSON] та на сина [PERSON]. У зв'язку з чим, [PERSON] знайшла нотаріуса, зателефонувала йому та повідомила, що помираюча людина бажає скласти заповіт, запитала чи виїжджає він додому. Нотаріус повідомив що так та скільки це буде коштувати, та зазначив що необхідно приїхати до нього та повністю все обговорити, він все оформить, а потім приїде. Коли [PERSON] приїхала до нотаріуса то повідомила його, що [PERSON], яка бажає скласти заповіт знаходиться в дуже поганому стані та не зможе підписати заповіт. Нотаріус тоді повідомив, що підписувати тоді повинна [PERSON] На її запитання чи законно це, нотаріус повідомив, що якщо він це засвідчить при свідках, то так. Нотаріус приїхав до [PERSON] вже з готовим надрукованим заповітом, який було складено у приміщенні нотаріальної контори з повідомлених [PERSON] даних про спадкоємців, які вона взяла з попереднього заповіту, який віддала їй [PERSON] Чи надавала вона попередній заповіт нотаріусу, вона не пам'ятає. Коли вона з нотаріусом прибули до [PERSON], квартиру їм відкрила [PERSON], там були ще два свідки. Нотаріус зачитав в слух [PERSON] заповіт та запитав на кого вона хоче скласти заповіт. Вона повідомила що бажає скласти заповіт на сина [PERSON] та [PERSON] та відкинулася, було видно що вона дуже погано себе почувала. Потім цей заповіт було прочитано в голос [PERSON] та свідками, та оскільки [PERSON] не змогла його підписати, він був підписаний [PERSON] Під час засвідчення заповіту [PERSON] не було, вона прийшла потім. [PERSON] уїхала разом з нотаріусом близько о 17.00 годині. Близько 18.00 - 19.00 годині їй подзвонила [PERSON] та повідомила, що [PERSON] померла, це було десь приблизно через 1,5 - 2 години після її уходу. Потім ще раз дзвонила їй [PERSON] та повідомляла що приїжджала міліція. В період присутності [PERSON] у квартирі 14.06.2017 року, приблизно з 10.30 ранку та до 17.00 години, священика вона не бачила. Похорони [PERSON] відбувалися 17.06.2017 року, але на поховання вона не була присутня, оскільки була занята зустрічами по роботі. Допитана в судовому засіданні 08 листопада 2018 року в якості [PERSON] суду пояснила, що вона знала померлу [PERSON] Вона приходила годувати хвору та змінювати постільну білизну. Після того, як [PERSON] перестала вставати з ліжка, вона могла розмовляти та все розуміла. З 07-08 червня 2017 року вона постійно перебувала з хворою. 13 червня 2017 року [PERSON] спілкуватись не могла, однак могла показувати жестами. При цьому, остання була дуже слабкою, ледве говорила. В ніч з 13 на [INFO] року вона була у [PERSON] та робила їй уколи. Останній раз вона бачила хвору у день смерті останньої, після 14.00 години, коли приїхала до квартири заповідача. В той час у квартирі була відповідач - [PERSON]. [PERSON] не реагувала на неї, а просто лежала з відкритими очима. [PERSON] повідомила їй, що доглядальницю вона вигнала та повідомила, що її також допомога не потрібна, бо стороннім тут робити нічого. Після 15.00 годин до квартири [PERSON] вона більше не заходила. Коли на вулиці ще не було темно, до неї прийшла [PERSON] та сказала, що [PERSON] померла. Поліцію та експерта викликала також [PERSON]. Також зазначила, що священик до [PERSON] дійсно приходив, про що їй говорила померла та на столі у квартирі заповідача вона бачила церковні свічки, які залишив священик. Однак, це було за 3-4 дні до смерті заповідача. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2017 року державним нотаріусом Першої Дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], що був зареєстрований в реєстрі за № 3-331, яким на випадок її смерті, усе її майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала [PERSON], [INFO] (а.с. 88). Вказаний заповіт прочитано вголос особисто [PERSON] та власноручно нею підписано в приміщенні Першої Дніпровської державної нотаріальної контори. Крім того, 09 червня 2017 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. було посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], що був зареєстрований в реєстрі за № 2-340, яким на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати, вона заповідала [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному (а.с. 91). Вказаний заповіт прочитано вголос особисто [PERSON] та власноручно нею підписано, у зв'язку з хворобою заповідача на дому, за адресою: [ADDRESS]. Також, [INFO] року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. було посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], що був зареєстрований в реєстрі за № 486, яким на випадок її смерті, все її майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, будь-які майнові права, а також все те, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, в повному обсязі вона заповідала [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному (а.с. 32). У вказаному заповіті також зазначено, що оскільки стан здоров'я [PERSON] позбавляє її можливості особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням текст заповіту до його підписання зачитаний у голос свідками, які на її особисте прохання були присутніми і при підписанні заповіту: [PERSON] та [PERSON]. Оскільки стан здоров'я [PERSON] позбавляє її можливості власноручно підписати заповіт, на її особисте прохання підписання заповіту за її дорученням здійснила її знайома - [PERSON]. Текст заповіту виготовлений зі слів [PERSON], підписаний нею та свідками [PERSON] та [PERSON] о 17.00 годин в присутності нотаріуса. [INFO] року [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15 червня 2017 року, актовий запис № 1229 (а.с. 80). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне їй майно. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після смерті [INFO] року [PERSON], [INFO], 21 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем було заведено спадкову справу № 10/2017, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 72-97), о також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48167104 від 21 червня 2017 року (а.с. 83). За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 21 червня 2017 року відповідач [PERSON], [INFO], звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з заявою №59 від 21 червня 2017 року про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року (а.с. 73). Крім того, 17 жовтня 2017 року з заявою № 71 про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, звернулась також третя особа по справі - [PERSON], [INFO] (а.с. 94). Також, 02 листопада 2017 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з заявою №73 від 02.11.2017 року про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, звернулась також і позивач [PERSON], [INFO] (а.с. 95), що також підтверджується довідкою від 02 листопада 2017 року, виданою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. (а.с. 9). Після того, як позивач [PERSON] дізналась про те, що після складання [PERSON] 09 червня 2017 року заповіту на ім'я позивача та відповідача [PERSON], заповідач [INFO] року склала новий заповіт на ім'я відповідачів [PERSON] та [PERSON], вона звернулась до суду з вказаною позовною заявою про визнання недійсним заповіту [PERSON] від [INFO] року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрованого в реєстрі за № 486, оскільки він вчинений хоча і дієздатною особою, однак в момент його вчинення [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно відповіді Комунального закладу «Клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 982 від 07 листопада 2017 року, [PERSON] з серпня 2014 року знаходилась на обліку в Обласному канцер-реєстрі з діагнозом «Злоякісне новоутворення яєчників» (а.с. 8). Вказаний діагноз встановлений в умовах стаціонару КЗ «КОД» ДОР» під час перебування хворої на обстеженні в період з 15.08.2014 року по 18.08.2014 року. В медичній документації [PERSON] дата останнього огляду - 18.08.2014 року, відомості про подальше лікування та спостереження хворої відсутні. Згідно довідки про причину смерті № 1230 від 15 червня 2017 року, виданої Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті [PERSON] стало злоякісне новоутворення яєчників (а.с. 81). Отже, судом встановлено, що за життя, а саме з серпня 2014 року по дня смерті - [INFO] року заповідач [PERSON] була хвора на онкологічну хворобу та їй був встановлений діагноз «Злоякісне новоутворення яєчників». Вказані обставини визнаються учасниками справи та були підтверджені свідками, допитаними під час розгляду справи. Згідно статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За частиною 1 статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені. Єдиною підставою для визнання недійсним заповіту згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України може бути встановлення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини 2 статті 1257 ЦК України, суд відповідно до ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у статті 225, статті 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення стану здоров'я заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-медичну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судової експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року за клопотанням представника позивача по справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої були поставлені такі питання: - яким захворюванням за життя страждала [PERSON], [INFO], і від якого захворювання настала її смерть?; - яким був стан здоров'я [PERSON], з урахуванням встановленого у неї захворювання, на останні години або хвилини останнього дня її життя, тобто [INFO] року?; - чи могла усвідомлювати [PERSON] значення своїх дій і чи могла керувати ними на момент підписання свідками заповіту - о 17 год. 00 хв. [INFO] року з урахуванням тяжкості стану її здоров'я, захворювання та часу підписання свідками заповіту? (а.с. 190-191). Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 139 від 22 серпня 2018 року, виконаного судовими експертами Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» (а.с. 193-204), з урахуванням даних медичних документів на ім'я [PERSON], [INFO], обставин справи, відповідно до питань поставлених на вирішення експертизи, судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків. По питанню № 1: згідно аналізу наданої медичної документації у гр. [PERSON] з 2014 року встановлено основне захворювання на рак правого яєчника, також встановлена ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, серцева недостатність ІІ ступеня, стенозуючий коронаросклероз, дистрофічні зміни в міокарді, геморагічний ректит, ерозивний гастрит. Смерть [PERSON] настала від злоякісного новоутворення (ретикулосаркома) матки та яєчників, які призвели до розвитку загальної ракової інтоксикації. По питанню № 2: за умов настання смерті від ракової інтоксикації, кахексії, з урахуванням прийому знеболюючих препаратів стан здоров'я [PERSON] слід вважати крайнє тяжким напередодні настання смерті, тобто за 1-2 доби до [INFO] року. По питанню № 3: з урахуванням основного захворювання на ретикулосаркому яєчників та матки, яке призвело до розвитку загальної ракової інтоксикації, крайнє критичному тяжкому стану і було безпосередньо причиною смерті (14.06.2017 року з 15-ї години до 19-ї години), слід вважати, що напередодні настання смерті [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій, давати їм критичну оцінку. Отже, твердження позивача, що при складанні заповіту [INFO] року заповідач [PERSON] у момент вчинення правочину перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, підтверджений висновком експерта № 139 від 22 серпня 2018 року. Твердження відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] в момент складання заповіту від [INFO] року усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними та її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України не доведені та спростовуються, окрім висновку експерта № 139 від 22 серпня 2018 року, також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду, що в останні дні та години життя [PERSON] була дуже слабкою, на запитання відповідала не зрозуміло, її свідомість була затуманена. Крім того, судом була також допитана зі сторони відповідача у якості свідка [PERSON], яка також підтвердила, що на момент оголошення нотаріусом заповіту [PERSON] дуже погано себе почувала, була дуже слабка, що не мала фізичної можливості поставити підпис на заповіті, тому він був підписаний нею та свідками. Під час засвідчення заповіту [PERSON] не було, вона прийшла потім. Також, судом враховується данні судово-медичного дослідження трупа [PERSON], на підставі висновку експерта № 1230, згідно якого час настання смерті зазначено 14.06.2017 року з 15.00 години до 19.00 години. А згідно витягу з «Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори» (а.с. 148, 149) виклик нотаріуса здійснено [PERSON] 14.06.2017 року о 15.00 годині для посвідчення заповіту, а час повернення нотаріуса 14.06.2017 року о 17.40 годині. Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Показання свідка [PERSON] про те, що він як священик в останній день життя [PERSON] сповідав останню за місцем її мешкання та хвора розмовляла з ним та розповідала про життя, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки вони протирічать встановленим у справі обставинам та також спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Більш того, свідок [PERSON] під час допиту наполягала на тому, що священик до [PERSON] дійсно приходив, однак це було за 3-4 дні до смерті [PERSON], про що хвора казала їй особисто та вона на столі у квартирі бачила церковні свічки, які залишив священик. Про помилковість показань [PERSON] щодо дати відвідування [PERSON], свідчить також те, що він стверджує, що під час сповіді [PERSON], приблизно 14.06.2017 року з 11.00 години до 13.00 години, у квартирі вони були лише удвох, а свідок [PERSON] у своїх поясненнях наполягає, що до квартири [PERSON] вона прибула приблизно о 10.30 годин [INFO] року, відлучалася щоб привезти нотаріуса, місцезнаходження якого було поряд з місцем проживання [PERSON], повернувшись з нотаріусом, згідно журналу виїзду о 15.00 годині, знаходилася там приблизно до 17.00 годин. В період знаходження у [PERSON], вона священика не бачила. Враховуючи викладене судом встановлено, що заповідач [PERSON] при складанні заповіту [INFO] року перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Тобто, при складенні заповіту [INFO] року волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо дійсності правочину, до яких зокрема відноситься: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про встановлення наявності підстав передбачених ст. ст. 203, 215, 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту, складеного [INFO] року [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстром № 486, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (квитанція № 0.0.893159321.1 від 15.11.2017 року). Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; Відповідно до клопотання представника позивача, поданого у судовому засіданні 08.11.2018 року, про відшкодування судових витрат, вона просила стягнути з відповідача [PERSON] сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 640 грн., а також суму сплачену за проведення судової медичної експертизи у розмірі 6 643 грн. 36 коп., а всього суму у розмірі 7 283 грн. 36 коп., а також чеки про сплату суми за проведення експертизи (квитанція № 0.0.1113563453.1 від 20.08.2018 року). Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 7 283,36 грн. (640,00 грн. + 6 643,36 грн. = 7 283,36 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: approved