Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на зміну сімейного стану, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.11.2013 року, з 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/8\~ частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання\~ рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення з нього аліментів\~ на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, виданий на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська,\~ просив відкликати без подальшого виконання /а.с.2-4/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.11.2016 року позов задоволено частково. Суд зменшив\~ з 1/4 частини\~ до 1/6 частини доходів,\~ встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2013 року розмір аліментів, які\~ стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З часу набрання рішенням законної сили, суд вирішив стягувати з позивача на користь відповідача аліменти\~ на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до його повноліття /а.с.42-43/. З таким рішенням не погодилась відповідач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с.42-43/. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що, в силу ст. 309 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що\~ рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2013 року\~ з [PERSON] на користь\~ [PERSON]\~ були стягнуті аліменти на утримання їх малолітнього сина\~ [PERSON], [INFO], до його повноліття, починаючи з 11.10.2013 року\~ /а.с. 7/. Згідно довідки про доходи від 05.07.2016 року, виданої за місцем роботи [PERSON] /а.с. 10/, з позивача щомісячно із його заробітної плати\~ утримуються\~ аліменти, а за період з січня 2016 року по червень 2016 року\~ ця сума становить 12089,80 грн. Позивач [PERSON] 24.01.2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON],\~ що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 115408 / а.с. 8/. Від шлюбу, 27.06.2014 року у подружжя народилася дочка\~ [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-КЕ № 201354 від 02.07.2014 року) /а.с. 9/. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після реєстрації шлюбу\~ та народження у цьому\~ шлюбі\~ дитини,\~ у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліменитів, що стягнуються на підставі судового рішення. Однак з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічне роз'яснення міститься у пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів. При цьому, виходячи із аналізу вказаних норм закону, зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги тією обставиною, що у нього змінився сімейний стан, матеріальне становище значно погіршилося, оскільки 27.06.2014 року у нього народилась дочка [PERSON], а також тепер на його утриманні знаходиться і дружина [PERSON]. Однак, колегія суддів не може взяти до уваги зазначені обставини як підставу для зменшення розміру аліментів з огляду на наступне. Згідно довідки про доходи, яка міститься в матеріалах справи, позивач працює в Коф ТОВ з ІІ «Цеплін Україна ТОВ», а його заробітна плата за період з січня 2016 року по червень 2016 року складає 60112,41 грн., що свідчить про можливість позивача сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Крім того, друга дитина у позивача народилась у червні 2014 року, а з позовом про зменшення розміру аліментів, зокрема, з підстав зміни сімейного стану [PERSON] звернувся у серпні 2016 року, без зазначення яким саме чином змінився його майновий стан у цей період. Доводи позивача про те, що на його утриманні знаходиться дружина є недоведеними, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин, а також її майнового стану. При вирішенні даного спору, колегія суддів також враховує і те, що місячний дохід відповідачки [PERSON] становить лише 1075 грн., що є соціальною допомогою на утримання її другої дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та норми закону, а тому дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів. Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення у справі, то в силу норм ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606, 32 грн., сплачений останньою згідно квитанції 0.0.650747184,2 від 14.11.2016 року /а.с. 46/.

Outcome: approved