Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.01.2015 року у розмірі 31688,25 грн. станом на 24.09.2020 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 30.01.2015 року [PERSON] було відкрито кредитний рахунок на підставі Анкети-Заяви б/н. При підписанні анкети-заяви відповідач взяла на себе зобов`язання повертати отримані нею кошти в кредит відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» за «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, як наслідок, станом на 24.09.2020 року виникла заборгованість у розмірі 31688,25 грн., яка складається з 18113,88 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7192,16 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 6382,21 грн. нарахованої пені. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 30 січня 2015 року [PERSON] заповнила бланк Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в Приватбанку /а.с.18/. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а\~\~також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних\~\~умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт,\~\~на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 30 січня 2015 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. У Анкеті-заяві від 30 січня 2015 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А відтак, суд не вбачає підстав для стягнення пені. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оскільки фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідач повернула не в повному обсязі, суд вважає можливим стягнути з відповідача підтверджені розрахунком заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Однак, як вбачається із розрахунків заборгованості, частина із сплачених відповідачем коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення пені на загальну суму 1100,00 грн., при цьому, анкета-заява від 30 січня 2015 року не містить визначення домовленості сторін про сплату пені /а.с.6-11/. За таких обставин, всі суми (пеня), що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 30 січня 2015 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим з відповідача суд стягує 17013,88\~грн.\~заборгованості за\~тілом кредита = (18113,88 грн (заборгованість за тілом кредиту) 1100,00 грн /пені/). Також суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Розгляд судом даної справи відбувався в межах заявлених вимог позивача та на підставі наданих/долучених ним до позовної заяви доказів згідно додатку. Інших доказів (підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту), на підставі яких суд міг би прийти до іншого висновку, позивачем суду надано не було, а також не заявлено про їх наявність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial