overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем - [PERSON] та зареєстрований Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.06.1991 року, актовий запис №485. Шлюб у сторін перший, в шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинено у вересні 2012 року оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на життя, постійних сварок. Це призвело до того, що подружжя перестало бути однією родиною, мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.09.1991 року, шлюб зареєстровано Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №485 (а.с.7), шлюб у сторін перший, в шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки припинено, подружжя разом не проживає. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину та на утримання позивача до досягнення дитиною 3-річного віку. В обґрунтування вимог зазначила, що 24 вересня 2011 року уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття та на своє утримання у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO]. В судове засідання [PERSON] не з'явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Квартального комітету № 2 (а.с.10). Відповідач не працює, тому довідку про доходи суду не надано. Питання про належне утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, та те, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку періодично змінюється, суд вважає за доцільне стягнути аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не нижче 30 % від прожиткового мінімуму для дитини щомісяця і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судові витрати, суд покладає на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 84, 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей та на утримання позивача до досягнення дитиною 3-річного віку. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у фактичних відносинах до січня 2014 року. Від спільного проживання мають двох дітей -[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні позивача, оскільки відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, а потім у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та на своє утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку. В судове засідання [PERSON] не з'явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). Діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою ЖЕК № 710 (а.с.7) Відповідач офіційно не працює, тому довідку про доходи суду не надано, має додатковий заробіток працюючи ріелтором. Питання про належне утримання дітей та утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім ? частки з усіх видів заробітку. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судові витрати, суд покладає на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 84, 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини щомісяця, починаючи із дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначила, що 23 квітня 1999 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. В судове засідання [PERSON] не з»явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Відповідач працює бригадиром машино-транспортного парку СВГ «Володар» за останні 6 місяців отримав 10743,51 грн. Питання про належне утримання дитини та дружини між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім ? частки з усіх видів заробітку Судові витрати, суд покладає на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 84, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Плішивецької сільської ради про продовження строку звернення до нотаріуса для отримання спадщини, вказуючи, що у січні 2010 року померла її тітка [PERSON] Після смерті тітки відкрилася спадщина, але у встановлений законом шестимісячний строк позивач з заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки захворіла та тривалий час лікувалася, тому звернулася до суду. В судове засідання сторони не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Також сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Суд встановив, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] [INFO] в с. Плішивець Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Плішивецької сільської ради на дату смерті [PERSON], остання проживала одна. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] справа не відкривалася. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя належало домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно довідки Гадяцької ЦРЛ [PERSON] перебувала на лікуванні з 20.07.10р. по 27.07.10р. з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ. Відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини захворювання [PERSON] Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як строк пропущений з поважних причин і вказана обставина не дає змоги скористатися правом на спадщину.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади Римарівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на земельну ділянку, вказуючи, що у грудні 1999 року померла її мати [PERSON] Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю). На даний час позивач не має можливості скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, що спонукало звернутися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну частку (пай). В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її матір'ю є [PERSON] Згідно довідки відділу Держземагентства у Гадяцькому районі [PERSON] належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Україна», розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0212867 на ім'я [PERSON] виготовлявся, але у Книзі реєстрації сертифікатів по Римарівській сільській раді на право на земельну частку (пай) по Римарівській сільській раді не реєструвався та не видавався. Вартість земельної частки (паю) становить 28609,55 грн. [INFO] [PERSON] в с. Соснівка Гадяцького району померла. Згідно довідки Соснівської сільської ради на дату смерті [PERSON], остання проживала одна. Згідно довідки Соснівської сільської ради [PERSON] після смерті матері [PERSON] користувалася майном померлої, проводила біжучий ремонт будинку, обробляла земельну ділянку. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на земельну частку (пай) розташованої на території Римарівської сільської ради і є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну частку (пай) після смерті матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади Сарівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що у [INFO] року помер її чоловік [PERSON] Після смерті чоловіка залишилася спадщина у вигляді 9/20 частин домоволодіння по [ADDRESS]. Правоустановчі документи на частину домоволодіння відсутні, в зв'язку з чим нотаріальною конторою відмовлено у оформленні права власності на спадщину. Тому позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Сарівської сільської ради станом на 8 квітня 1966 р. членами колгоспного двору по [ADDRESS] були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 10 квітня 1979 року в Сарівській сільській раді Гадяцького району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 17 січня 1989 року ухвалою Гадяцького районного суду затверджено мирову угоду між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Відповідно до мирової угоди: [PERSON] і [PERSON] виділено 11/20 частини домоволодіння колгоспного двору в [ADDRESS], [PERSON] - 9/20 частин вказаного домоволодіння. Згідно даних технічного паспорту власниками домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] і [PERSON] - 11/20ч., [PERSON] - 9/20ч. Відповідно звіту про оцінку майна ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 36000 грн. Земельна ділянка площею 0,19 га по [ADDRESS] не приватизована. [INFO] року в [ADDRESS] [PERSON] помер. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Згідно довідки Сарівської сільської ради померлий [PERSON] на день смерті проживав разом з [PERSON] по [ADDRESS] . Нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено у оформленні права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що [PERSON] є спадкоємцем на майно померлого чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 20.03.2009. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини з відповідачем припинено з червня 2013 року. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. 20.03.2009 між сторонами Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 127, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено з червня 2013 року. Намірів їх поновлювати для подальшого збереження сім'ї сторони не має. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем, та одночасно просила змінити її прізвище на дошлюбне - [PERSON]. У позові вказано, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини з відповідачем припинено. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають двох дітей доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 08.08.1997 між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Миколаєва Миколаївської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 515, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено. Намірів поновлювати шлюбні стосунки сторони не мають. Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку -[PERSON], [INFO] та сина -[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Одночасно підлягає задоволенню клопотання позивача про зміну її прізвища на дошлюбне. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved