Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь та на його утримання аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і довічно. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є батьком відповідачів. Інших дітей позивач не має, в шлюбі не перебуває. Наразі він є непрацездатним, не має інших джерел доходів; має другу групу інвалідності (інвалід армії), перебуває на пенсії та отримує дохід у сумі 2856 грн. Через похилий вік та супутні хронічні хвороби потребує постійного лікування для підтримання задовільного стану здоров`я, а тому вважає своє матеріальне становище вкрай нужденним. Вказував, йому необхідно постійно приймати лікарські засоби для підтримки життєздатності організму, проте купувати собі лікарські засоби він не має змоги, тому що йому фактично не вистачає коштів, щоб купити продукти харчування, та навіть побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може в повній мірі. За таких обставин, не отримуючи від повнолітніх дітей жодної підтримки позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом всіх учасників справи. 21 травня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому остання заперечувала проти задоволення позову. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою судом рекомендованим листом з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Шевченківського районного у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією запису про народження № 48 від 09.12.1969 року народження та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером по інвалідності другої групи, інвалід армії, тобто, відповідно до визначення, наданого у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є непрацездатною особою. Згідно довідки Пенсійного фонду про доходи [PERSON] № 982 від 06.08.2020, останній отримує середню пенсію по інвалідності у розмірі 2856 грн. щомісячно; сума пенсії за період з 01 березня по серпень 2010 року - 17568,60 грн. Відповідно до медичної довідки № 1009, виданої КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Полтавської міської ради» вбачається, що [PERSON] має ряд хронічних захворювань та потребує постійного лікування. Наявність у позивача майна, що може приносити дохід, не встановлено. Син позивача - [PERSON] та дочка - [PERSON] у добровільному порядку, матеріальної допомоги на утримання батька не надають. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Оскільки позивач є непрацездатним через інвалідність, страждає рядом хронічних захворювань, в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на придбання ліків та безпосереднє лікування хронічних захворювань, тому він потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх дітей. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави 840, 80 грн. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 420,40 грн. з кожного (840,80:2=420,40).

Outcome: approved