Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності його батьку [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1993 року, виданого Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова, а також встановити факт помилки у написанні в зазначеному свідоцтві внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову назви вулиці, на якій знаходиться нерухомість, а саме замість неправильно зазначеної « Тополева » вважати вірним «Тополина» в Індустріальному районі міста Дніпра. Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька він звернувся з заявою про прийняття спадщини. Однак постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної конторі Леон І.О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - квартиру [ADDRESS] , яка залишилася після смерті батька. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.08.2017 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління у Дніпропетровській області, прізвище, ім`я та по батькові померлого « [PERSON] ». У той час як згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19.04.2016 року за № 5091 в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 року також містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Крім того, нотаріусом було зазначено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на території міста Дніпра вулиця «Тополева» відсутня та є вулиця Тополина. Заявник вважає, що помилкове зазначення в свідоцтві про право власності на житло по батькові [PERSON] як « [PERSON] » та назви вулиці «Тополева» замість «Тополина» обумовлено неправильністю перекладу з російської на українську мову. На зазначену заяву представником заінтересованої особи - Дніпровської міської ради були надані письмові пояснення, в яких зазначається, що нотаріусом не були витребувані всі необхідні відомості та правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим відмова у вчиненні нотаріальної дії є передчасною. Крім того, вважає, що заявником не доведено неможливість виправлення помилок у правовстановлюючих документах у позасудовому порядку. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримав. Представник заінтересованої особи - Дніпровської міської ради Єрмілко А.А. в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду відповідно до закону. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . 8 лютого 2008 року заявник звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. від 2 квітня 2019 року було відмовлено у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, виданому 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру [ADDRESS] , та в свідоцтві про смерть, а також у зв`язку з відсутністю в місті Дніпрі вулиці «Тополева». Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 1993 року № 70 було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які встановлюються у судовому порядку. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути також встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що факт належності [PERSON] свідоцтва, виданого 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру [ADDRESS] , підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів: довідкою з місця проживання та домовою книгою, згідно з якими [PERSON] за життя був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , а також копією його трудової книжки, з якої вбачається, що він працював на Дніпропетровському вагоноремонтному заводі імені С.М. Кірова, саме яким було 19 квітня 1993 року видано свідоцтво, та відміткою в паспорті заявника, [PERSON] , про реєстрацію за цією адресою з 18.05.1993 року по 15.05.2007 року. Отже, в суду немає підстав сумніватися у правдивості тверджень заявника щодо належності його батькові, [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло, яке було видано 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] в частині встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] , вищевказаного свідоцтва про право власності на житло. Разом із тим, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню заяву [PERSON] в частині встановлення факту помилки у написанні в правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову назви вулиці, на якій знаходиться спадкове майно, а саме, що замість « Тополева » слід вважати вірною назву вулиці «Тополина», оскільки встановлення такого факту не належить до компетенції суду, який не вправі вносити зміни чи визнавати факти помилок у документах, зокрема правовстановлюючих, які видаються іншими органами. Крім того, суд звертає увагу, що підставою видачі Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] було розпорядження (наказ) № 70 від 19 квітня 1993 року. Однак заявником не надано доказів, що в такому розпорядженні (наказі) назву вулиці було зазначено саме як «Тополина». Отже, в задоволенні заяви [PERSON] в частині встановлення факту помилки у написанні в правовстановлюючому документі назви вулиці слід відмовити. Відмовляючи в задоволенні заяви в цій частині, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом може бути встановлений факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлена належність батьку заявника, [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру [ADDRESS] , право власності [PERSON] на це майно було в установленому на той час порядку зареєстроване бюро технічної інвентаризації, згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради «Про затвердження переліку найменувань проїздів та об`єктів, розташованих на території міста Дніпра» від 22.05.2018 року № 411 вулиця «Тополевая» (назва російською мовою) в Індустріальному районі міста Дніпра найменована українською мовою як «Тополина», при цьому з цього рішення виконкому вбачається, що вперше найменування на державній мові вулиць, площ та провулків міста було затверджено 17.07.1997 року, тобто після видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, та на сьогодні заявнику неможливо одержати правовстановлюючий документ на квартиру з вірною назвою вулиці, оскільки відповідно до листа АТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів», яке є правонаступником Дніпропетровського вагоноремонтного заводу ім. С.М. Кірова, житловий фонд переданий підприємством до комунальної власності облдержадміністрації, спір щодо права заявника на спадкування майна після смерті батька відсутній, належність спадкодавцеві на праві власності нерухомого майна, яке фактично розташоване за адресою: [ADDRESS] , ніким не заперечується, суд вважає, що в даному випадку належним способом підтвердження прав заявника може бути встановлення судом факту володіння [PERSON] цим майном на праві власності. Між тим, заявником такі вимоги у цій справі не заявлялися, а відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог. Отже, у зв`язку з наявними розбіжностями в назві вулиці, що зазначена в правовстановлюючому документі, та на якій фактично знаходиться нерухоме майно, неможливістю на теперішній час внести зміни до правовстановлюючого документа або отримати новий правовстановлюючий документ, за відсутності спору щодо належності нерухомого майна спадкодавцеві та права заявника на спадкування, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про встановлення факту володіння [PERSON] за життя на праві власності нерухомим майном, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial