Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на гараж [ADDRESS] (далі Гараж). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на Гараж нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. 03.12.2019 при призначенні справи до розгляду судом було вирішено питання про залучення до участі у справі в якості ІІІ особи на стороні відповідача Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області (далі управління ДАБІ)\~ як\~органу до\~обов`язків\~якого,\~окрім інших,\~такожвходить виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів і видача відповідних сертифікатів /а.с.24-25/. 16.12.2019 за клопотанням позивача до участі в справі були залучені у якості третіх осіб інші спадкоємці: колишня дружина померлого [PERSON] та дружина на день його смерті [PERSON] /а.с.36/. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. ІІІ особа [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули. В своїй заяві від 12.02.2020 [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила, просила справу слухати за її відсутності. У своєму письмовому відзиві від 08.01.2020 /а.с.49-51/ та в усних поясненнях у минулих судових засіданнях зазначали, що за життя спадкодавець [PERSON] не набув на спірний Гараж право власності у встановленому законом порядку, а тому позивач може лише ставити питання про своє право, як забудовник на спадкове нерухоме майно. Окрім того, на день смерті чоловіка [PERSON] виповнилось 72 роки, а тому вона має право на обов`язкову частку у спадщині на Гараж відповідно до ст.1241 ЦК України, як непрацездатна вдова. При цьому остання не заперечила, що за заповітом успадкувала від [PERSON] будинок, автомобіль та дві земельні ділянки, вартість яких значно перевищує вартість Гаража, яким вона ніколи не користувалась. Відповідні свідоцтва про право на спадщину на будинок та земельні ділянки вона отримала, заповіт не оспорювала і жодних позовних вимог щодо спірного майна [PERSON] не заявляла, оскільки з померлим спадкодавцем була усна домовленість про те, що позивач відшкодує їй частину вартості Гаража, а вона, в свою чергу, не претендуватиме на обов`язкову частку. Представник відповідача міської ради в судове засідання не прибув, в заяві від 16.01.2020 просив справу розглянути без його участі, покладаючись на розсуд суду /а.с.53/. ІІІ особи [PERSON] та представник інспекції, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, до суду не прибули, жодних пояснень, клопотань чи заяв не надіслали. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с.6/. За життя він розпорядився своїм майном, склавши 01.11.2018 заповіт /а.с.34/ на дружину [PERSON] (ІІІ особу), з якою перебував у шлюбі з 21.03.2003 /а.с.62/, та онука [PERSON] (позивача). Родинні стосунки останнього зі спадкодавцем підтверджуються копіями свідоцтв про народження [PERSON] /а.с.76/ та його батька [PERSON] /а.с.75/. ІІІ особа [PERSON] рідна баба позивача /а.с.33, 75/, яка була залучена за його клопотанням до участі у справі, розірвала шлюб зі спадкодавцем [INFO] /а.с.77/, а тому до кола спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не входить. Спадкова маса після смерті [PERSON] складається з: житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] (далі Будинок); автомобіля ЗАЗ 110307, 2005 року випуску (далі Автомобіль); двох земельних ділянок площею 1,87 га та 0,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Барвинівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Земельні ділянки) та спірного [PERSON] . Після смерті діда позивач у встановлений законом шестимісячний термін спадщину прийняв, звернувшись 25.05.2019 з відповідною заявою до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Гараж йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Вказані обставини підтверджуються довідками приватного нотаріуса від 02.04.2019 /а.с.18/, від 13.12.2019 /а.с.32/; заявою [PERSON] про прийняття спадщини /а.с.7/; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.01.2019 /а.с.8/; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2019 /а.с.9/. Заперечуючи щодо позовних вимог, інша спадкоємиця за заповітом [PERSON] , ІІІ особа, посилалася на ст.1241 ЦК України, відповідно до якої вона, як непрацездатна вдова спадкує незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Суд вважає безпідставними такі посилання, виходячи з наступного. Право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Тобто цей інститут встановлений законодавцем для обмеження свободи заповіту і виникає у спадкоємця у випадках, якщо у заповіті міститься положення про усунення його від спадкування або йому заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. За заповітом [PERSON] успадкувала від покійного чоловіка [PERSON] , дві Земельні ділянки, загальними розмірами 2,43 га, на які отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину, та [PERSON] . Зазначені обставини нею в судовому засіданні від 29.01.2020 /а.с.78-79/ визнавались та не заперечувались, однак надати суду свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовилась. Тобто, [PERSON] , як спадкоємиці, яка мала б право на обов`язкову частку, в майні спадкодавця [PERSON] припадає частка більша обов`язковій, а тому правила статті 1241 ЦК України в даному випадку не застосовуються. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст.327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст.1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст.331, ч.1 ст.182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні та слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно збудував Гараж на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, зокрема, 01.04.1977 рішенням № 184 виконавчого комітету Новоград-Волинської міської Ради народних депутатів Житомирської області УРСР йому було виділено земельну ділянку № [NUMBER] для будівництва гаража; 12.01.1979 надано дозвіл на проведення відповідних будівельних робіт. 08.08.2018 спадкодавцем було виготовлено технічний паспорт на гараж в Новоград-Волинському міжміському бюро технічної інвентаризації Житомирської області. Згідно висновку № 21 начальника управління - головного архітектора міста управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради від 31.10.2019 одноповерховий Гараж в гаражному масиві побудований у відповідності до проектного рішення, дозволу, розташований згідно містобудівних вимог і може використовуватись за призначенням. Померлий відкрито користувався Гаражем, що не заперечувалось в судовому засіданні і його вдовою, ІІІ особою [PERSON] , однак не зареєстрував його в органах державної реєстрації в порядку, визначеному на час будівництва Гаражу (1977-1979 роки). Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлені постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Відтак, не заслуговує на увагу позиція ІІІ особи [PERSON] щодо відсутності у позивача, як спадкоємця, права на набуття права власності на Гараж у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Гараж, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved