Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У лютому 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління національної поліції в Київській області, третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить суд: стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача 57454,16 грн - у якості відшкодування матеріальної шкоди, та 6300,00 - витрат пов`язаних із розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 лютого 2019 року приблизно о 14 год 00 хв. за участю автомобіля SEAT LEON державний номерний знак [NUMBER] та поліцейського автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] та за участі автомобіля позивача Mitsubishi Galant державний номерний знак [NUMBER] на перехресті вул. Свято-Покровської - вул. Соборної, в с. Нові Петрівці сталася ДТП. Позивач вказує, що відносно участника ДТП, водія автомобіля SEAT LEON д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , було складено протокол про адміністративне правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП, 11 червня 2019 р. Вишгородським районним суду Київської області було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП. Так, позивач вказує, що [PERSON] було подано Апеляційну скаргу до Київського Апеляційного суду. Постановою Київського Апеляційного суду від 20 вересня 2019 року, Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11.06.2019 року було скасовано [PERSON] було визнано невинним у вчиненні ДТП, яке сталося 25.02.2019 року, у зв`язку з тим що в діях [PERSON] відсутні інкриміновані йому порушення правил дорожнього руху. Позивач зазначає, що в мотивувальній частині рішення, Київський Апеляційний суд вказав на те, що службовий автомобіль Mitsubishi Outlander д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] порушив норми ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про догодній рух» та абз. 7 ч. 1 розділу Положення про патрульну службу МВС затвердженого наказом МВС № 796 02.07.2015 р. Так позивач вказує, що через порушення [PERSON] , при виконанні ним службових обов`язків, Правил дорожнього руху сталося ДТП. Третя особа, [PERSON] , керуючи службовим автомобілем, в порушення 4.4 ст. 14 ЗУ «Про догожній рух» та абз. 7 ч. 1 розділу VI Положення про патрульну службу МВС затвердженого наказом МВС М 796 від 02.07.2015 р.., і порушенням Правил Дорожнього руху, виїхав на зустрічну смуги де допустив зіткнення з автомобілем SEAT LEON д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зіткнення автомобіль SEAT LEON д.н.з. [NUMBER] втратив керування та зіткнувся з автомобілем Mitsubishi Galant [NUMBER] . Причиною ДТП є порушення водієм службового автомобіля Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] , Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення автомобіль марки Mitsubishi Galant було пошкоджено При цьому, в позові зазначено, що відповідальність власників транспортних засобів службового автомобіля Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] застраховано в СК «Домінанта», яка перебуває в стані банкрутства, і йому як учаснику ДТП завдано майнову шкоду. Крім того, позивач зазначає, що протиправність дій відповідача підтверджується Постановою Київського Апеляційного суду від 20 вересня 2019 року, в мотивувальній частині якої встановлено факт що не підлягає доказуванню, а саме: що службовий автомобіль Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] під кернуванням [PERSON] порушив норми ч.4 ся 14 ЗУ «Про дорожній рух» та абз. 7 ч. 1 розділу VI Положення про патрульну службу МВС затвердженого наказом МВС № 796 від 02.07.2015p. Позивач вказує, що внаслідок ДТП він поніс наступні матеріальні витрати: на відновлювальний ремонт автомобіля у сумі 57454,16 грн.; судові витрати: складають 800 грн.; - витрати на проведення експертного дослідження у сумі 3000 грн.; витрати на юридичну допомогу у сумі 2500 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2020 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління національної поліції в Київській області, третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.10.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку і з тим, що не доведено вину особи, яка завдала шкоду, а також позивачем не надано доказів понесення заявлених витрат на відновлювальний ремонт. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що що 25 лютого 2019 року приблизно о 14 год 00 хв. за участю автомобіля SEAT LEON державний номерний знак [NUMBER] та поліцейського автомобіля Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] та за участі автомобіля позивача Mitsubishi Galant державний номерний знак [NUMBER] на перехресті вул. Свято-Покровської - вул. Соборної, в с. Нові Петрівці сталася ДТП. При ДТП автомобіль Mitsubishi Galant державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Як вбачається із постанови Вишгородського районного суду Київської області від 18.04.2019 справа №363/1244/19, провадження по справі про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 94-95). При цьому, як вбачається із постанови Київського апеляційного суду від 20.09.2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] , - задоволено, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП - скасовано. Провадження по справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] інкримінованого адміністративного правопорушення (а.с. 6-10). Крім того, вказаною постановою встановлено, що поліцейський автомобіль «поліцейський автомобіль «MITSUBISHI» порушив ПДР, а саме перетнув подвійну суцільну смугу та виїхав на зустрічну смугу руху, здійснював обгін транспортних засобів на пішохідному переході та перехресті із значним перевищенням швидкості. Згідно даного відеозапису, поліцейський автомобіль почав гальмувати за декілька метрів від «SEAT LEON», одночасно із увімкненням проблискового маячка. Тобто, підстав у водія автомобіля «MITSUBISHI» рухатись із грубим порушенням ПДР наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху не було (а.с. 6-10). Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на :безпечні умови дорожнього руху. Учасники руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху ті інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям та громадянам. Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не потребує доказуванню обставини, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП. Відповідно до звіту про визнання вартості матеріального збитку Mitsubishi Galant 1.8.І GL держаний номерной знак [NUMBER] від 14.03.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 57 454,16 грн. (а.с. 20) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмірі 57 454,16 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова). В п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6.11.2013 №6-108цс13. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачу внаслідок ДТП, яке відбулось за участю [PERSON] та [PERSON] , внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, під їхнім керуванням, було завдано шкоду та наявністю між їх діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, що встановлено постановою Київського апеляційного суду, то сума відшкодування має бути стягнута саме учасників ДТП в розмірі спричиненої позивачу шкоди у розмірі відновлювального ремонту автомобіля, відповідно до звіту про визнання вартості матеріального збитку Mitsubishi Galant 1.8.І GL держаний номерной знак [NUMBER] від 14.03.2019 року, враховуючи, що вимоги заявлені до юридичної особи працівником якої є [PERSON] і шкода завдана під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1172 ЦПК України та ч. 2 ст. 1188 ЦК України - підлягає стягненню з відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану 25.02.2019 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі, половини вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, а саме 27727,08 грн. Таким чином, з врахуванням вище викладеного суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 6300,00 грн., то слід зазначити наступне. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження обставини викладених у заяві про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи позивачем були надано до суду: договір про надання Правової допомоги №125 від 10.10.2019 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №125 від 10.10.2019 року «Прайс лист». Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 3150,00 грн., фактично сплачених позивачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial