Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу про вимушений простій. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є штатним працівником ДП «ДАЕСО УКРАЇНИ» і виконує трудові обов`язки на посаді начальника відділу кадрів з 16.01.2018, в тому числі з 22.01.2018 позивача призначено відповідальною за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємстві. Позивачу протягом тривалого часу, а саме з 22.01.2018 до 19.11.2018 не здійснювались нарахування і виплати доплат за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємстві. 31.10.2018 відповідачем винесено наказ про звільнення позивача через систематичне невиконання посадових обов`язків на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2019, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 визнано неправомірними та скасовано накази про оголошення догани [PERSON] та про звільнення її з посади начальника відділу кадрів; позивача поновлено на посаді начальника відділу кадрів ДП «ДАЕСО УКРАЇНИ». Після поновлення позивача на роботі відповідачем була створена нестерпна та складна для сприйняття і здоров`я позивача атмосфера, яка в тому числі негативно вплинула на звичайний до цього часу рівень спілкування із колегами. Крім того, позивачу було замінено робоче місце, а саме: позивачу надали на окремому від всього колективу технічному першому поверсі необладнану кімнату, яка раніше використовувалась як складська кімната. Також позивачу було замінено функціональні обов`язки і наказано займатись архівною роботою. В зимовий період неопалювальна кімната, в якій позивач мала виконувати посадові обов`язки, неодноразово залишалась без подачі електроенергії на відміну від всіх інших приміщень. Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Колективного договору між трудовим колективом та адміністрацією 4 рази пробував позбавитись позивача як працівника шляхом незаконного створення штатного розпису без посади начальника відділу кадрів та звернень до органу фінансування. 27.12.2019 відповідач видав наказ № 46 «Про встановлення простою» виключно щодо позивача. Позивач вважає, що вказаний наказ виданий неправомірно, оскільки відповідачем не дотримано обов`язкових вимог трудового законодавства України щодо випадків вимушеного простою працівників, без складання обовязкових для такого випадку документів, без попереднього обов`язкового повідомлення позивача та ознайомлення з наказом. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати наказ Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» № 46 від 27.12.2019 «Про встановлення простою» з обов`язковою виплатою заробітної плати позивачу за період фактичного не допуску на роботу з 02.01.2020 в повному обсязі; стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі, що становить 67977,12 грн; стягнути з відповідача грошову компенсацію за завдані позивачу страждання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2020 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У травні 2021 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила скасувати наказ Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» № 46 від 27.12.2019 «Про встановлення простою» з обов`язковою виплатою заробітної плати позивачу за період фактичного не допуску на роботу з 02.01.2020 в повному обсязі; стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі, що становить 67977,12 грн; стягнути з відповідача грошову компенсацію за завдані позивачу страждання в розмірі 972000,00 грн, судовий збір в розмірі 10560,80 грн та інші судові витрати у відповідності до положень чинного процесуального законодавства. В судове засідання з`явився позивач та його представник, які зазначили, що до позивача відповідачем застосовувалось як моральне так і фізичне насильство. Простій як зупинення на роботі неможливо оголосити у відсутність особи, відносно якої він застосовується, проте позивач на той момент перебувала у відпустці. Договори про приміщення відповідачем були укладені ще тоді, коли працювала позивач. Директор [PERSON] відповідно до норм чинного законодавства України мав вказати в наказі про суму надбавки. З приводу моральної шкоди, в матеріалах справи наявні рішення судів, якими було скасовано подібні накази. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, які були викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що простій був у зв`язку з відсутністю умов праці. Оркестр не має своїх приміщень, тому було оголошено наказ про простій. Щодо невиплат надбавки за ведення військового обліку, то на позивача було покладено обов`язок вести військовий облік. Надбавки за це не передбачено штатним розписом. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності щодо вимог про надбавку та відшкодування моральної шкоди, враховуючи, що позивач була звільнена у серпні 2020. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що штатним розписом не було передбачено надбавки за ведення військового обліку, у зв`язку з відсутністю фінансування. Обов`язки із ведення військового обліку позивачем велись не належним чином, за що було оголошено догану. Щодо моральної шкоди зауважив, що протягом останніх двох місяців позивач займається паплюженням його репутації як директора. Коли відбулась перевірка, виявилось, що посади начальника відділу кадрів не могло бути. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши в судовому засіданні позивача та його представника, представника відповідача, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, наказом № 7 ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» від 22.01.2018 [PERSON] призначено начальником відділу кадрів, відповідальною за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємстві. Наказом Департаменту культури від 19.10.2018 № 517-к було створено робочу групу з перевірки окремих питань діяльності Оркестру. Відповідно до Акту про ненадання документів робочій групі від 23.10.2018 директору оркестру Зайцеву О.С. озвучено перелік документів, які необхідно надати робочій групі для проведення перевірки, однак документи для перевірки 23.10.2018 надані не були. 24.10.2018 та 25.10.2018 складено Акти про неможливість розпочати перевірку документів відповідно до наказу Департаменту культури від 19.10.2018 № 517-к. Згідно довідки про результати перевірки міжвідомчою комісією з перевірки окремих питань ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», перевірку проведено з 24.01.2018 по 08.02.2019. За результатами проведеної перевірки визнано факти порушення директором ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» [PERSON] фінансового, кадрового та трудового законодавства. Притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом винесення догани. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2019 позов [PERSON] до ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа: [PERSON] про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено. Визнано неправомірним та скасовано наказ № 157-к від 04.10.2018, № 163-к від 10.10.2018, № 164-к від 11.10.2018, № 173-к від 22.10.2018, виданий оркестром ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» про оголошення догани [PERSON] . Визнано неправомірним та скасовано наказ № 180-к від 31.10.2018, № 215-к від 19.11.2018, виданий директором ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу кадрів. Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу кадрів ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» з 19.11.2018. Стягнуто з ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101328,75 грн. Постановою Київського Апеляційного суду від 13.11.2019 апеляційні скарги [PERSON] та ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» залишено без змін. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2019 залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Листом ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» вих. № 1-13-04/201-9 від 05.12.2019 [PERSON] на її доповідну записку від 02.12.2019 та службову записку від 03.12.2019 повідомлено, що зважаючи на примірний штатний розпис оркестру, затверджений Наказом Міністерства культури України від 20.07.2012 № 770, виконання кадрової роботи на підприємстві було покладено на старшого інспектора з кадрів, у зв`язку з чим 24.05.2019 на підприємстві була затверджена посадова інструкція старшого інспектора з кадрів в новій редакції. Водночас, наказом № 14 від 27.05.2019 на начальника відділу кадрів ДП «ДАЕСОУ» було покладено обв`язки з ведення архівної роботи на підприємстві. Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно листків непрацездатності з 28.05.2019 по 31.05.2019, з 03.06.2019 по 27.06.2019, з 04.07.2019 до 19.07.2019, 05.08.2019 по 30.08.2019, з 30.08.2019 по 22.09.2019, 23.09.2019 по 11.10.2019 перебувала на лікарняному. На електронне звернення [PERSON] , листом Міністерства культури України вих. № 1532/39/53-19 від 15.11.2019 зазначено, що розглянувши скаргу від 28.10.2019 щодо можливого обмеження прав [PERSON] під час здійснення своїх посадових обов`язків, повідомили, що головним спеціалістом відділу музичного мистецтва головного управління мистецтв Директорату мистецтв Генсіцьким Г.Б. було проведено профілактичну бесіду з керівництвом ДП «ДАЕСОУ» щодо недопущення порушень трудового законодавства під час здійснення трудових відносин з працівниками закладу культури. Зі свідчень [PERSON] , які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 253, вбачається, що [PERSON] особисто був неодноразово свідком образ та принижень його дружини з боку [PERSON] в присутності поліції. Директор [PERSON] не контролював свій стан, перебував у крайньому психічному розладі (стані), викрикував образливі слова та інше. На підприємстві директором [PERSON] створена негативна психоемоційна атмосфера, внаслідок якої жодний працівник чоловічої статі, з причин можливого покарання з боку [PERSON] , не втрутився в ситуацію щодо захисту його дружини. Листом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вих. № Б-1102/125/47/2019 від 15.04.2019 [PERSON] повідомлено, що 19.11.2018 дійсно здійснювався виїзд слідчо-оперативної групи за повідомленням [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , за фактом незаконного звільнення керівництвом ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» [PERSON] . За даним фактом відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч.1 та ч. 3 ст. 214 КПК України внесено СВ Голосіївського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві до ЄРДР за № 12018100010010599, розпочато досудове розслідування з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 172 КК України. Згідно наказу ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» № 14 від 27.05.2019 «Про архівну справу» покладено виконання архівної роботи на підприємстві з 27.05.2019 на начальника відділу кадрів - [PERSON]. Наказом ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» № 163-В від 24.12.2019 «Про надання відпустки без збереження заробітної плати [PERSON] » надано [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати з 26.12.2019 по 29.12.2019. На даному наказі позивачем зазначено, що ознайомлена вона 24.12.2019 із зауваженнями, а саме: відпустка використовується вимушено в зв`язку з неможливістю забезпечення директором [PERSON] належних умов праці. 27.12.2019 ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» винесено наказ № 46 «Про встановлення простою», в якому зазначено встановити простій у роботі начальника відділу кадрів з 01.01.2020 до дати забезпечення підприємства належним приміщенням; головному бухгалтеру підприємства забезпечити нарахування та виплату начальнику відділу кадрів заробітної плати на період простою в розмірі 2-3 посадового окладу; дозволити начальнику відділу кадрів не виходити на роботу до закінчення простою. На вказаному наказі позивач зазначила, що 02.01.2020 ознайомлена із запереченнями; відсутні акт фіксації комісією відсутності умов; відсутність погодження з профспілкою, так як вона член профсоюзу; відсутні погодження з позивачем, в порушення законодавства України та умов Колективного договору та інше. Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.01.2020 складеного слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві зазначено, що прийнято усну заяву від [PERSON] , про те, що 02.01.2020 приблизно о 14 год. 00 хв. її не допущено до роботи за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Аналізуючи норми чинного законодавства про працю, суд вважає, що час простою не з вини працівника повинен оформлюватися наказом власника або уповноваженого ним органу, в якому фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Тобто питання необхідності присутності або відсутності на роботі працівників у разі простою може бути вирішено як у правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства, так і у наказі, яким оформлюється простій. Згідно з ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. За приписами ч.2 ст.65 ГК України, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Згідно ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами. Крім того, як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов`язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених ст. 113 КЗпП України. ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» було укладено Колективний договір між трудовим колективом і адміністрацією на 2018-2023 роки, в якому п. 1.17 зазначено, що директор у разі виробничої необхідності зміни встановленого колективним договором режиму (часу) роботи, узгоджує зміни з профспілкою. Дане положення не стосується проведення концертів та заходів (основна діяльність). Пунктом 2.2. вказаного Колективного договору передбачено, що директор оркестру створює працівникам оркестру відповідні умови праці, забезпечує їх необхідними матеріально-технічними засобами. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій обставини були встановлені. Суд оцінюючи докази надані сторонами, приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про скасування наказу Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» № 46 від 27.12.2019 «Про встановлення простою», оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо винесення оскаржуваного наказу, а саме акти фіксації комісією відсутності належних умов для праці позивача, погодження з профспілкою, так як позивач являється членом профсоюзу. Щодо визначення оплати часу простою позивачу за відсутності її письмової відмови у розмірі 2/3 його окладу суд зазначає наступне. 31.08.2020 позивач була звільнена відповідачем, при цьому розмір посадового окладу позивача в період з 02.01.2020 по 31.08.2020 додатково підтверджується Довідкою відповідача № 1-13-14/90-20 від 31.08.2020. Розмір щомісячної недоплати заробітної плати позивача за вищевказаний період складає: 10% окладу (13494,00 грн) - 2/3 окладу (8996,00 грн) = 4498,00 грн (1/3 посадового окладу позивача). Зважаючи на те, що за січень та лютий 2020 суми недоплаченої (1/3 посадового окладу) заробітної плати позивача були включені позивачем в розрахунки, що обґрунтовують вимогу 2 позовної заяви, сума недоплаченої відповідачем позивачу 1/3 посадового окладу за період фактичного недопуску до роботи визначається як множина розміру недоплаченої відповідачем 1/3 посадового окладу позивача за період з 02.01.2020 по 31.08.2020 за вирахуванням січня та лютого 2020 року: 4498,00 грн (1/3 посадового окладу) х 6 (місяців) = 26988,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо виплати заробітної плати позивачу за період фактичного не допуску на роботу з 02.01.2020 доведена в повному обсязі, підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в розмірі, що становить 67977,12 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 21, ст. 22 закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці, а суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, що також передбачено Колективним договором між трудовим колективом та адміністрацією відповідача. Відповідно до п.1 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженому 07.12.2016 Постановою № 921 Кабінету Міністрів України, саме Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних підприємствами, установами, організаціями незалежно від їх підпорядкування та форми власності. Пунктом 11 зазначеного Порядку встановлено, що за наявності на військовому обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях менше 500 призовників і військовозобов`язаних обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на посадову особу служби персоналу або служби управління персоналом, якій встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Наказом № 7 ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» від 22.01.2018 [PERSON] призначено начальником відділу кадрів, відповідальною за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємстві. Таким чином, у відповідності до імперативної норми п. 11 Порядку відповідач був зобов`язаний встановити з 22.01.2018 позивачу доплату у розмірі до 50 відсотків його посадового окладу, виконати свої посадові статутні обов`язки та щомісячно виплачувати позивачу відповідну заробітну плату з врахуванням доплати. Як вбачається з матеріалів справи, приписом Державної служби України з питань праці, про усунення виявлених порушень від 22.12.2018 встановлено, що у порушення Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, не провадиться доплата відповідальним працівникам за ведення військового обліку. Встановлено строк усунення порушень 22.01.2019. В листі Департаменту культури КМДА № 060-1237 від 27.02.2019 пропонується з питань виплати доплати за ведення обліку звернутись до суду. Згідно розрахунку надбавки за ведення військового обліку з 22.01.2019 по 19.11.2019 [PERSON] надбавка за січень 2019 становить 2154,68 грн, за лютий 2019 - 5656,00 грн, за березень - 5656,00 грн, за квітень - 5656,00 грн, за травень - 5656,00 грн, за червень - 5656,00 грн, за липень - 5656,00 грн, за серпень - 3085,08 грн, за вересень - 5656,00 грн, за жовтень - 1028,36 грн, за листопад - 257,09 грн, що разом становить 46117,21 грн. Зважаючи на те, що в листопаді 2018 до 18.11.2018 (включно) позивач перебувала на лікарняному і день 19.11.2018 був першим її днем виходу на роботу, а також і днем незаконного звільнення, - єдиним робочим днем позивача в листопаді 2018, який підлягає відповідній оплаті відповідачем є 19.11.2018. 24.05.2019 був першим робочим днем позивача після поновлення її на роботі за рішенням суду, що підтверджується наказом відповідача № 155-К від 24.05.2019. Втім, в табелі обліку робочого часу за травень 2019, вкладеному відповідачем 28.05.2018 цей робочий день не врахований відповідачем і як наслідок - за нього позивачу не виплачена заробітна плата. Таким чином, позивачу не виплачена заробітна плата за день 19.11.2018 і день 24.05.2018 в розмірі 1074,73 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було відпрацьовано 16 робочих днів із 21 робочого дня, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за грудень, складеного відповідачем. Згідно виписки по картці позивача за період з 18.12.2019 по 31.12.2019 та копії бухгалтерської довідки відповідача № 1-13-04/220-19 від 19.12.2019, відповідачем була сплачена заробітна плата позивачу в розмірі 3840,46 грн. Таким чином відповідачем не виплачена позивачу заробітна плата за грудень 2019 в розмірі 4625,08 грн. В січні 2020 було 20 робочих днів, разом з цим оклад позивача складав 13494,00 грн. Відповідачем була сплачена заробітна плата позивачу за січень 2020 в розмірі 2319,45 грн, що підтверджується копією виписки по картці позивача з 01.01.2020 по 31.01.2020. Враховуючи викладене, позивачу не виплачено відповідачем плата за грудень 2019 в розмірі 10612,73 грн, що також підтверджується і розрахунком позивача за січень 2020. Позовна заява складена станом на 24.02.2020, при цьому в лютому з врахуванням дати позовної заяви було 16 робочих днів. Відповідачем було сплачено заробітну плату позивачу за лютий 2020 в розмірі 3500,00 грн, що підтверджується копією виписки по картці позивача за період з 01.02.2020 по 24.02.2020. Таким чином, позивачу не виплачено відповідачем заробітна плата за грудень 2019 в розмірі 6447,37 грн. При цьому, так як відповідачем незважаючи на вищезазначений припис порушень усунуто не було, а саме не здійснено відповідних виплат щомісячних доплат позивачу, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати в розмірі, що становить 67977,12 грн, підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації за завдані позивачу страждання в розмірі 972000,00 грн, суд зазначає наступне. В свою чергу, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2020 клопотання позивача [PERSON] про проведення судово-психологічної експертизи - задоволено. Призначено у справі № 752/4167/20 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу про вимушений простій, судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). На вирішення експертів поставлено питання: 1. Чи є ситуація, що досліджується за справою №752/4167/20, психотравмувальною для [PERSON] .? Якщо так, то чи завдані роботодавцем (керівництвом роботодавця) [PERSON] в проміжок часу з жовтня 2018 року по 24.11.2020 страждання (моральна шкода)? 2. Чи спричинені роботодавцем (керівництвом роботодавця) [PERSON] в проміжок часу з жовтня 2018 року по 24.11.2020 (моральна шкода) за умов видання роботодавцем (керівництвом роботодавця) щодо неї численних незаконних наказів, невиплати їй заробітної плати, незаконного звільнення, несвоєчасної оплати листів непрацездатності, ігнорування її звернень, створення невідповідних умов праці, невиконання чинних прийнятих (на її користь) рішень суду? 3. Якщо [PERSON] в проміжок часу з жовтня 2018 року по 24.11.2020 роботодавцем (керівництвом роботодавця) завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за такі завдані роботодавцем (керівництвом роботодавця) страждання (моральну шкоду)? Згідно Висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 37370/37371/20-61 від 30.03.2021 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи у цивільній справі № 752/4167/20 встановлено, що ситуація, що досліджується за справою № 752/4167/20 є психотравмувальною для [PERSON] . [PERSON] у проміжок часу з жовтня 2018 по 24.11.2020 були завдані страждання (нанесена моральна шкода) директором ДП «ДАЕСО України» [PERSON] . [PERSON] . В проміжок часу з жовтня 2018 по 24.11.2020 директором ДП «ДАЕСО України» [PERSON] спричинені страждання (нанесена моральна шкода) у вигляді незаконних наказів, невиплати їй заробітної плати, незаконного звільнення, несвоєчасної оплати листів непрацездатності, ігнорування її звернень, створення невідповідних умов праці, невиконання чинних прийнятих на користь [PERSON] рішень суду. Розмір грошової компенсації за завдані директором ДП «ДАЕСО України» [PERSON] страждання (нанесену моральну шкоду) становить 162 мінімальні заробітні плати, встановлені на момент розгляду справи. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини, слід зазначити положення ст. 237-1 КЗпП України, якими встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань, а також ступеня вини заподіювача шкоди у випадках, коли вина є підставою відшкодування шкоди. При визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Характер фізичних і моральних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, та індивідуальних особливостей потерпілого (стаття 23 ЦК України, пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Доводи позивача про те, що завдано значної ділової репутації, як фахівцю міжнародного ринку Комплаєнс, судом відхиляються, оскільки компенсація моральної шкоди не направлена на відновлення ділової репутації. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Таким чином, позивачем в судовому засіданні доведено в силу ст.ст. 77-80 ЦПК України про наявність конфлікту між нею та директором ДП «ДАЕСО України» [PERSON], що призвело до моральних страждань [PERSON] та завдання останній моральної шкоди, тобто вказане свідчить про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку, що також підтверджується висновком КНДІСЕ № 37370/37371/20-61 від 30.03.2021, у зв`язку з цим, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації за завдані позивачу страждання в розмірі 972000,00 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать, серед іншого витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до квитанції №0.0.1982348321.1 від 18.01.2021 року позивачем сплачено за проведення судово-психологічної експертизи 6537,60 грн. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу про вимушений простій. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджений розмір судового збору в сумі 10560,00 грн.

Outcome: approved