Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26.10.1990\~року\~по\~06.11.2009\~року\~вона\~перебувала в\~шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . За час перебування в шлюбі на належній її колишньому чоловікові та його нині покійній матері [PERSON] під забудову земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] вони спільними з чоловіком зусиллями побудували будинок та гараж. На даний час будівництво будинку завершено. За тією ж адресою у [ADDRESS] також знаходиться будинок [PERSON] , побудований у 1968 році. А всього за даною адресою на забудованій земельній ділянці згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , складеного 07.09.2004 року, знаходяться житловий будинок літ. «А» (1968 року побудови), житловий будинок літ. «Б» (1991 року побудови), гараж літ. «Г» (1991 року побудови), сарай літ. «В», уборна літ «У», власниками зазначеного майна на сьогоднішній день рахуються [PERSON] , якій належало 29/100 часток, та [PERSON] - 71/100 частки. У зв`язку з тим, що майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина від 71/100 частини її колишнього померлого чоловіка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в рівних частках, а саме по 1/2 частині на житловий будинок літ. «Б» та гараж літ «Г». Вимоги позову також мотивовані тим, що під час їхнього сімейного життя померла [PERSON] - мати [PERSON] , проте після її смерті її колишній чоловік свою частину спадщини не прийняв, право власності на належне померлій майно не оформив. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями за законом є його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та його сестра [PERSON] , які на даний час претендують на отримання спадщини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159760238 від 15.03.2019 року у [ADDRESS] рахується земельна ділянка кадастровий номер: 1810136300:06:040:0049, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) власники [PERSON] (частка 667/1000), відомості щодо іншого власника відсутні; два житлових будинки та надвірні будівлі, власники [PERSON] (частка 71/100), [PERSON] (частка 29/100). Підставою для реєстрації права власності на 71/100 частини за [PERSON] зазначено свідоцтво про право власності від 09.06.2008 року, видане Виконкомом Житомирської міської ради. Згідно відповіді міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.04.2019 року № 32-6-0,15- 920/123-19 на адвокатський запит другим власником земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:06:040:0049 із часткою 333/1000 є [PERSON] . Житловий будинок літ. «Б» та гараж літ. «Г» вони будували з покійним чоловіком під час шлюбу. На момент розлучення в 2009 році хоча він не був введений в експлуатацію як окремий об`єкт нерухомого майна, проте фактично являвся завершеним будівництвом об`єктом, який входив до складу всього будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час будівництво будинку закінчено і спірне майно експлуатується за своїм призначенням. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просить визнати за нею право власності на 27/100 ідеальних часток садиби по [ADDRESS] , що складається з: 1/2 частини житлового будинку літ. «Б» загальною площею 56,50 кв. м та становить 21/100 ідеальну частку всієї садиби; 1/2 частини гаражу літ. «Г» загальною площею 39,10 кв. м та становить 6/100 ідеальних часток усієї садиби, виділивши її з 71/100 ідеальної частки померлого [PERSON] , зменшивши його частку до 44/100 ідеальних часток (том 2 а. с. 128, 129). У заяві про поновлення строку звернення до суду вказала, що позовів про поділ будинку та гаражу після розірвання шлюбу вона не подавала, так як до смерті її колишнього чоловіка вважала, що будинок побудований самовільно і право власності на нього не оформлене. Після його смерті [INFO] , коли її діти порушили питання щодо оформлення спадщини, з`ясувалося, що право власності на їхній будинок та гараж включено до спільної часткової власності її чоловіка та його померлої матері до загального будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності ще під час перебування нею в шлюбі з [PERSON] в 2008 році. Вважає, що строки позовної давності пропустила з поважних причин, у зв`язку з чим позивач просить поновити їй строк подання позовної заяви до суду. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 19.10.2020 року в справі призначено судову будівельно-технічну\~експертизу, та\~провадження в справі зупинено\~на час\~проведення експертизи. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 21.12.2020 року поновлено провадження в справі. Позивач та її представники в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що з до 2015 року року вона працювала як фізична особа-підприємець, а її колишній чоловік надавав транспортні послуги. Після розірвання шлюбу [PERSON] став проживати в спірному будинку з іншою жінкою - [PERSON] , яка від спільного проживання з ним народила дитину [PERSON] , 2009 року народження. Заповіту [PERSON] не залишив та спадщину прийняли його діти [PERSON] і [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов визнали, пояснивши, що спірний будинок літ «Б» та гараж літ. «Г» по [ADDRESS] були збудовані позивачем та її чоловіком [PERSON] спільно під час перебування ними в шлюбі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] як законного представника малолітньої [PERSON] заперечував проти задоволення позову та вказав, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом, оскільки шлюб між нею та [PERSON] було розірвано ще в 2009 році, коли й розпочався між ними конфлікт з приводу будинку. Просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутності та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З 26.10.1990 року по 06.11.2009 року позивач та [PERSON] перебували в шлюбі, що встановлено з копії паспорта позивача та свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 26.02.2010 року ВРАЦС Житомирського МУЮ серії [NUMBER] (том 1 а. с. 7, 11 - 13). [INFO] [PERSON] помер згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Житомирським МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 17.05.2019 року (т. 1 а. с. 8). Після відкриття спадщини після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено в повідомленні приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 18.03.2019 року (т. 1 а. с. 9, 130, 143, 148). Житловий будинок по [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.07.1971 року (т. 1 а. с. 196, 197, 232). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2004 року [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] 2/3 частки житлового будинку площею 50,0 кв. м за адресою: [ADDRESS] , який складався з сараю літ. «В», уборної літ. «У» та огорожі № 1-2, а на 1/3 частину цього будинку 12.10.2004 року [PERSON] видано також свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 2 а. с. 9, 11). Будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] складається з двох житлових будинків та надвірних будівель, зокрема будинку «А» та будинку «Б», сараю «В», гаражу «Г», уборної «У» та огорожі 1,2. Право власності на це нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] - на 29/110 ід. ч. та за [PERSON] - на 71/100 ід. ч. відповідно до виданих їм 09.06.2008 року Виконкомом Житомирської міської ради свідоцтв про право власності на два житлових будинка (т. 1 а. с. 100-104). Із витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 09.09.2004 року та комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 23.04.2007 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] було самовільно збудовано житловий будинок літ. «Б» загальною площею 56,50 кв. м та гараж літ. «Г» (т. 1 а.с. 232, т. 2 а.с. 2). Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 15.08.2007 року, затвердженим рішенням міськвиконкому від 22.08.2007 року № 630, житловий будинок загальною площею 56,50 кв. м та гараж прийняті в експлуатацію (т. 2 а.с. 4). Окрім того, посилання в позовній заяві на те, що будинок літ. «Б» мав стасус самочинного будівництва підтверджується відміткою на плані будинку в технічному паспорті на нього, виготовленого станом на 07.09.2004 року (т. 1 а.с. 18). [PERSON] померла [INFO] відповідно до виданого Житомирським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 14.02.2019 року свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а. с. 25). Відповідач [PERSON] набула у власність 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а саме будинок літ. «А» та належні до нього сарай літ. «В», уборну літ. «У», огорожу 1, 2 на підставі укладеного 07.06.2007 року між нею та [PERSON] спадкового договору, зареєстрованого в реєстрі за № 1834 (т. 2 а.с. 26). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159760238 від 15.03.2019 року за [PERSON] 30.07.2008 року зареєстроване право власності на 71/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності Житомирської міської ради від 09.06.2008 року, а 29/100 частин будинку було зареєстровано цього ж дня за його матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 29). Право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] з кадастровим номером 1810136300:06:040:0049, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстроване за [PERSON] - 667/1000 частка (т. 1 а. с. 28). У висновку судового експерта № 931/12.20 від 18.12.2020 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи [PERSON] площі будинку літ. «Б» та гаражу літ. «Г» в садибі за адресою: [ADDRESS] складають 95,6 кв. м, у тому числі: 56,5 кв. м будинок літ. «Б», 39,1 кв. м гараж літ. «Г». Ідеальні частки 1/2 будинку літ. «Б» та 1/2 гаражу літ. «Г» в цій садибі складають 27/100 ід. ч., у тому числі 21/100 ід. ч. 1/2 будинку літ. «Б» та 6/100 ід. ч. 1/2 гаражу літ. «Г» (т. 2 а. с. 35-66). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз досліджених судом доказів вказує про те, що під час перебування сторонами в шлюбі ними здійснювалося будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 56,5 кв. м та гаражу літ. «Г» загальною площею 39,1 кв. м, право власності на який було зареєстроване за [PERSON] 30.07.2008 року в період його перебування в шлюбі з позивачем. Під час будівництва спірного житлового будинку до прийняття його в експлуатацію в 2007 році позивач працювала швеєю на фабриці «Полісянка» з 19990 року по 1999 рік, а з 1998 року до 2015 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до витягу з її трудової книжки та копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] та повідомлення Реєстраційної служби Житомирського РУЮ Житомирської області про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] від 03.04.2018 року (т. 1 а. с. 111-113). Таким чином, за відсутності доказів, які б підтверджували, що спірне нерухоме майно було збудоване не за спільні кошти колишнього подружжя [PERSON] , а також, враховуючи визнання позову відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, через що приймається судом, воно належить до об`єкту їхньої спільної сумісної власності та підлягає поділу шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину. Водночас вимоги позову щодо виділення належної їй частки нерухомого майна з 71/100 ідеальної частки цього майна померлого [PERSON] , а також зменшення його частки до 44/100 ідеальних часток не ґрунтується на положеннях закону, так як у заявлених вимогах позивач не ставила питання про виділення своєї частки нерухомого майна в натурі за нормами ст. 364 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної\~сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності житлового будинку, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд здійснює його поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 його частині. Статтею 72 СК України врегульоване питання застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч. 2 цієї статті визначено, що вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 року в справі № 6-258цс15). Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Такий висновок викладено в постанові КЦС ВС від 06.11.2019 року в справі № 682/735/18. Суд не знаходить підстав для застосування до заявлених у позові позовних вимог строків позовної давності за заявою представника відповідача [PERSON] з огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що спірне нерухоме майно було самочинно збудованим до серпня 2007 року, та, як зазначала позивач, їй не було відомо про прийняття його в експлуатацію та про реєстрацію права власності на нього за її колишнім чоловіком [PERSON] у 2008 році. Про виникнення в нього права власності на будинок вона дізналася лише після його смерті в 2018 році та оформлення його спадкоємцями, у тому числі їхніми спільними дітьми [PERSON] і [PERSON] , своїх прав на спадкове майно. Із наведеного можна зробити висновок, що про порушення своїх прав на спільне майно подружжя [PERSON] могла дізнатися після смерті її колишнього чоловіка [PERSON] [INFO] . Поряд із тим, варто зауважити, що доказів, які б підтверджували заперечення її колишнім чоловіком права позивача на набуте в період їхнього шлюбу майно, матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з позовом позивачем не пропущено, суд не знаходить підстав для його поновлення. Вартість спірного об`єкту нерухомості згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна від 05.11.2019 року становить 148369,00 грн. (т. 1 а. с. 21). На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог із відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений нею за подання позову судовий збір, що підтверджено документально оригіналом квитанції (т. 1 а.с. 6).

Outcome: partial