Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Разом з позивачкою у вказаній квартирі зареєстрована племінниця [PERSON] , яка фактично з січня 2016 року за вказаною адресою не проживає. Жодної домовленості або договору щодо проживання відповідачки у вказаній квартирі між сторонами немає. Реєстрація відповідачки створює перешкоди у здійсненні права власності, у зв`язку з чим вона просить усунути такі перешкоди та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, оскільки він понад рік у квартирі не проживає без поважних причини. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на житло № [NUMBER] від 28.03.2007, виданого згідно розпорядження Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 28.03.2007 №1645р. Належність вказаної квартири позивачці на праві власності підтверджується копіями зазначеного правовстановлюючого документа, витягом з ОП ЗМБТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно. За відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/800 від 20.01.2021, з 26.07.2012 по теперішній час у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка являється племінницею позивачки. [PERSON] з січня 2016 у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, що підтверджується довідкою ТОВ «Наше місто» від 29.10.2020 №92893, поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не цікавиться спірним житловим приміщенням. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. [PERSON] була зареєстрована в даному житловому приміщенні зі згоди позивачки, відповідачка не являється членом її сім`ї, домовленості або договору щодо проживання відповідачки у вказаній квартирі між сторонами немає. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідачки тимчасово. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17. Відповідач не є членом сім`ї позивачки, спільним побутом із нею не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~ст.406 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Безпідставне невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо зняття з обліку за адресою належного позивачці житла, тягне за собою створення перешкод щодо реалізації нею відповідних житлових прав, у зв`язку з чим наявні підстави для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою.

Outcome: approved