Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У лютому 2018 року Харківський національний економічний університет імені [PERSON] (надалі- ХНЕУ ім. С. Кузнеця) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання в аспірантурі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28.10.2015 року наказом ректора ХНЕУ ім. С.Кузнеця №1544-С [PERSON] з 01.11.2015 року була зарахована відповідно до рішення конкурсної комісії від 23.10.2015 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.07 - демографія, економіка праці, соціальна економіка і політика та призначено було наукового керівника. 01.11.2015 року між ХНЕУ ім. С.Кузнеця та [PERSON] був укладений договір №14 про підготовку аспіранта з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення. Відповідно до умов договору ХНЕУ ім. С.Кузнеця зобов'язувався забезпечити: якісну наукову підготовку аспіранта згідно з програмою та особистим планом роботи; наукове керівництво; виплату відповідно до законодавства державної стипендії; місцем у гуртожитку на період перебування в аспірантурі за рахунок коштів аспіранта. 29.09.2017 року за вхідним №17/88-01-191 до ХНЕУ ім. С.Кузнеця надійшла заява від відповідачки з проханням відрахувати з аспірантури за власним бажанням, у зв'язку з переїздом на нове місце проживання. 12.10.2017 року відбулося засідання кафедри економіки і маркетингу ХНЕУ ім. С.Кузнеця, на якому було прийнято рішення про визнання особистого плану за друге півріччя другого року підготовки в аспірантурі [PERSON] невиконаним без поважних причин та було атестовано відповідачку незадовільно. Наказом ректора №1368-С від 17.10.2017 року на підставі протоколу №2 засідання Вченої ради, [PERSON] було відраховано зі складу аспірантів за невиконання особистого (індивідуального) плану роботи за друге півріччя другого року підготовки в аспірантурі, розірвано договір №14 про підготовку аспіранта з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі за період з 01.11.2015 року по 16.10.2017 року (витяг з наказу ректора №1368-С від 17.10.2017 року було отримано особисто відповідачкою 26.10.2017 року, що підтверджується її особистим підписом). 20.11.2017 року за вихідним №17/88-60-113 відповідачці було направлено листа з проханням сплатити фактичні витрати, що були витрачені на підготовку в аспірантурі в сумі 75952,14 грн, до складу якої входить: 15325,00 грн - заробітна плата з нарахуванням науковому керівнику (п.40 Положення №309 від 01.03.1999 року); 784,95 грн - комунальні послуги; 59842,19 грн - стипендія. Посилаючись на ті обставини, що заборгованість відповідачем не була сплачена, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Харківського національного економічного університету імені [PERSON] з подальшим перерахуванням коштів до державного бюджету вартість навчання в аспірантурі за період з 01.11.2015 року по 16.10.2017 року в сумі 75952,14 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подано. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що наказом 28.10.2015 року наказом ректора ХНЕУ ім. С.Кузнеця №1544-С [PERSON] з 01.11.2015 року була зарахована відповідно до рішення конкурсної комісії від 23.10.2015 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.07 - демографія, економіка праці, соціальна економіка і політика та призначено було наукового керівника. 01.11.2015 року між ХНЕУ ім. С.Кузнеця та [PERSON] був укладений договір №14 про підготовку аспіранта з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення. Відповідно до умов договору ХНЕУ ім. С.Кузнеця зобов'язувався забезпечити: якісну наукову підготовку аспіранта згідно з програмою та особистим планом роботи; наукове керівництво; виплату відповідно до законодавства державної стипендії; місцем у гуртожитку на період перебування в аспірантурі за рахунок коштів аспіранта. В свою чергу [PERSON] зобов'язалася: дотримуватися обов'язків, передбачених ст.63 Закону України «Про вищу освіту»; дотримуватися всіх умов Положення та Договору, а також інших вимог законодавства; оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; виконувати особистий план роботи; дотримуватися статуту і правил внутрішнього розпорядку Університету, правил проживання у гуртожитку, моральних, етичних норм поведінки; звітувати про хід написання дисертації та виконання особистого плану роботи; своєчасно подавати відділу аспірантури і докторантури особистий план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; проходити атестацію за розкладом і в строки, затверджені Університетом; у встановлений термін захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді; після закінчення аспірантури відпрацювати не менше трьох років у вищих навчальних закладах, наукових установах. 29.09.2017 року за вхідним №17/88-01-191 до ХНЕУ ім. С.Кузнеця надійшла заява від відповідача з проханням відрахувати з аспірантури за власним бажанням, у зв'язку з переїздом на нове місце проживання. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. ( п.22 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» №309 від 01.03.1999 року (далі - Положення №309 від 01.03.1999 року). Відповідно до п.41 Положення №309 від 01.03.1999 року аспірант працює за індивідуальним планом роботи, не менше ніж два рази на рік звітує про його виконання на засіданні кафедри, відділу, лабораторії і щорічно атестується науковим керівником. За результатами атестації відповідним наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи аспірант переводиться на наступний рік навчання або відраховується з аспірантури. Відповідно до особистого плану роботи [PERSON] в другому півріччі другого року підготовки в аспірантурі відповідачкою не приймалась участь у науково-дослідній роботі університету; не було оприлюднено результатів досліджень (друкування монографії, підручника, навчального посібника, статті у фахових журналах і збірниках); не приймала участь в конференціях (тези, доповіді, виступи, обговорення на наукових семінарах кафедр). 12.10.2017 року відбулося засідання кафедри економіки і маркетингу ХНЕУ ім. С. Кузнеця на якому було прийнято рішення про визнання особистого плану за друге півріччя другого року підготовки в аспірантурі [PERSON] невиконаним без поважних причин та було атестовано відповідачку незадовільно. Наказом ректора №1368-С від 17.10.2017 року на підставі протоколу №2 засідання Вченої ради, [PERSON] було відраховано зі складу аспірантів за невиконання особистого (індивідуального) плану роботи за друге півріччя другого року підготовки в аспірантурі, розірвано договір №14 про підготовку аспіранта з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі за період з 01.11.2015 року по 16.10.2017 року (витяг з наказу ректора №1368-С від 17.10.2017 року було отримано особисто відповідачкою 26.10.2017 року, що підтверджується її особистим підписом). 20.11.2017 року за вихідним №17/88-60-113 відповідачці було направлено листа з проханням сплатити фактичні витрати, що були витрачені на підготовку в аспірантурі в сумі 75952,14 грн, до складу якої входить:15325,00 грн - заробітна плата з нарахуванням науковому керівнику (п.40 Положення №309 від 01.03.1999 року);784,95 грн - комунальні послуги; 59842,19 грн - стипендія. Заборгованість відповідачем не сплачена. Частина 1 ст.509 ЦК України наголошує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК). Згідно зі ст. 623 ЦК боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.І ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Статтею 610 цього Кодексу передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.61 Закону України «Про вищу освіту» здобувачами вищої освіти, є: студенти, курсанти, аспіранти, ад'юнктанти, докторанти, асистент-стажисти. Пунктом 22 Положення №309 від 01.03.1999 року встановлено, що аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п.19 цього Положення. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved