Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Вказував, що після придбання житла йому стало відомо, що в ній залишився бути зареєстрованим відповідач по справі, який був колишнім власником квартири, особистих речей його в квартирі не має. Тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №6 в будинку №25-а по вул. Чайковського в м. Харків. За клопотанням представника відповідача ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року провадження по справі було зупинено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2016 року провадження у справі було відновлено. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою\~\~позивача, що відповідає положенням\~\~ст.224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.Крім того, судом враховується необхідність дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Так у ході судового розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] Мамед огли є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі продажу від 16.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.13), Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.3). Судом досліджено, що відповідач зареєстрований за зазначеною в позовній заяві адресою. Так, відповідно до відомостей адреснодовідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] з 31.03.2004 року (а.с.6). Крім того, судом встановлено, що відповідач є колишнім власником спірної квартири (а.с.41). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє\~\~його\~\~право користування цим будинком. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, з урахуванням акту про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки квартири [ADDRESS]) від 29.04.2013 року, свідоцтва про право власності на спірне майно від 07.05.2013 року, виданого ПН ХМНО [PERSON] на імя [PERSON] та в подальшому договірних відносин позивача з [PERSON] у вигляді укладеного договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідач втратив своє право власності, а отже і право користування квартирою №6 у буд. 25-А по вул.. Чайковського м. Харків. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом\~\~ встановлено, що\~\~відсутні договірні відносин між власником і особою, яка чинить перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири; квартира перебуває у володінні власника;\~\~з боку третьої особи протиправними діями вчиняються перешкоди щодо нормального користування чи розпорядження власником своїм майном. Припинення права власності особи на будинок припиняє його право на користування цим будинком. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за ним права користування житлом (житлового сервітуту) у випадку зміни власника будинку (квартири). \~За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, судом встановлено, що [PERSON] не є власником спірного майна, не мешкає в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, позивач на підставі договору купівлі продажу квартири є власником квартири, а відповідач зареєстрований у ній як колишній власник квартири, не є членом сімї нового власника, не проживає у ній без поважних причин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON]. та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Доказів зворотного відповідач суду не надав. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену позивачем суму судового збору відповідно до квитанції №5911/з4 від 06.02.2015 року у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved