Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 вересня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8099,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконувала зобовязання по договору внаслідок чого виникла заборгованістьв сумі 124694,84 грн., що складається з наступного: 6435,18 грн. заборгованість за кредитом, 4778,95 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 580,71 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Василівського районного суду від 05 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. В судові засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 19 грудня 2017 року, 05 січня 2018 року не зявилася, про розгляд справи належним чином повідомлялася за місцем реєстрації (сОрлянське Василівського району, вул. Степова, 67), про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву, та докази в обґрунтування відзиву не надала. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку вважається днем вручення судової повістки. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг б/н (а.с.7). [PERSON] в заяві виявила бажання щодо оформлення їй платіжної карти кредитка «Універсальна GOLD», в якій вказала свої персональні дані, та їй за рішенням позивача встановлений кредитний ліміт 8099,68 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3% на місяць (27,60% на рік), з 01.09.2014 року у розмірі 2,7% на місяць (32,4% на рік), з 01.04.2015 року в розмірі 3,5% на місяць (42% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з внесенням обовязкового мінімального платежу, та з встановленим пільговим періодом нарахування відсотків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами обслуговування кредитних карт, та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту (а.с.7 зворот). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с.9-13), (п. 2.1.1.12.6) позивач зобов`язався надати відповідачу кредит та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту, який був встановлений у відповідності до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, а відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором (п.2.1.1.12.11). При порушенні клієнтом строків по сплаті процентів за користування кредитом, він зобов`язаний сплатити на користь банку неустойку в розмірах, передбачених в п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.7.4, а за порушення строків по сплаті комісії\~неустойку в розмірі, передбаченому в п.2.1.1.12.8.1, 2.1.1.15.1 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме 29.09.2010 року надав відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому Договором. На порушення умов договору відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачем [PERSON] за Кредитним договором б/н від 29 вересня 2010 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягають частковому задоволенню на суму 11614,13 грн., що складається з наступного: 6435,18 грн. заборгованість за кредитом, 4778,95 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 07 жовтня 2017 року, доданим до позовної заяви (а.с.6). Одночасно позов у частині стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 580,71 грн. штраф (процентна складова), задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ст.141 ЦПК України (в редакції 2017 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1456 грн.

Outcome: partial