Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , діючої в інтересах концерну «Міські теплові мережі», відповідно до якої просила стягнути з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 60388,26грн. та судовий збір в сумі 2270,00грн. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є власником і проживає у житловій квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Із слів позивача він надавав у квартиру комунальні послуги із централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, але відповідач не сплачував за надані послуги, внаслідок чого за період з 01.01.2014 року по 01.01.2021 року утворилась заборгованість у сумі 60\~388,26 грн., яку позивач просив стягнути. Відповідач із заявленим позовом не погодився, та просив застосувати до заявлених позовних вимог трирічний строк позовної давності. Свої заперечення він мотивував тим, що у квартирі встановлений лічильник гарячої води, який і обраховував об`єм спожитих послуг. Натомість позивач, заявляючи позовні вимоги, розрахував заборгованість без врахування показів приладу обліку, на підставі нормативів споживання, що на переконання відповідача є безпідставним і помилковим, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, стосовно способу нарахувань за поставлену послугу із центрального гарячого водопостачання повідомила, що дійсно у квартирі позивача встановлено лічильник гарячої води, який обраховує об`єм спожитих послуг. Однак відповідач не виконав свого обов`язку із проведення чергової періодичної повірки лічильника гарячої води, а тому у лютому 2019 року цей лічильник було знято із абонентського обліку, та його покази не враховувались для здійснення розрахунків із Відповідачем. [PERSON] особисто в судове засідання не з`явився, його інтереси у справі представляв адвокат Чоп`як Володимир Михайлович, який заперечення проти позову підтримав у повному обсязі із підстав наданих у відзиві. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити виходячи із наступного. У відповідності до приписів частини 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У цій справі спір виник з приводу оплати наданих житлово комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води. Поняття житлово комунальних послуг та споживача цих послуг закріплені у п.5 та п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» де визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином, на позивача покладається обов`язок довести, що Відповідач є споживачем наданих комунальних послуг та отримував їх у період який заявлений до стягнення. В силу положень п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживачем є особа яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово комунальну послугу для власних потреб. Позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви довідки про склад сім`ї, чи іншого допустимого доказу на підставі якого можливо було би встановити, що відповідач проживав у квартирі і споживав комунальні послуги у період заявлений до стягнення. Як слідує із матеріалів судової справи, а саме: особистого рахунку № [NUMBER] закріпленого за спірною кватирою він відкритий на ім`я [PERSON] що до розгляду справи не залучався. Враховуючи вчинення дій позивачем щодо відкриття рахунку на [PERSON] суд приходить до висновку, що саме із цією особою у позивача існували фактичні відносини щодо постачання комунальних послуг, вартість яких заявлена до стягнення. Посилання позивача на приписи ст. 322 Цивільного Кодексу України, де закріплений обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, суд відхиляє оскільки, як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Відповідач набув право власності на квартиру лише 21.09.2020 року, а позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені, за період із 01.01.2014 року, тобто за шість років до набуття Відповідачем права власності на об`єкт нерухомості. Таким чином у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] користувався квартирою й отримував комунальні послуги у період заявлений до стягнення, а згідно відомостей наданих позивачем належним споживачем у цей період була інша особа [PERSON] на чиє ім`я було відкрито особовий рахунок по якому здійснювалось нарахування вартості послуг заявлених до стягнення. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки застосування строків позовної давності можливе виключно у випадку коли буде встановлено наявність порушеного права Позивача, яке підлягає захисту судом, а враховуючи висновки суду про недоведеність заявлених вимог, відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Outcome: dismissed