Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Джи Трейд», третя особа: [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін до трудової книжки про причини звільнення з роботи. В обґрунтування позову вказував, що з 16 травня 2011 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді водія, а 01 лютого 2013 року його було незаконно звільнено з роботи за прогули на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року, позов задоволено частково: скасовано наказ про звільнення [PERSON] від 01.02.2013 року № 01/02; поновлено [PERSON] на посаді водія ТОВ «Джи Трейд»; зобов'язано керівника ТОВ «Джи Трейд» не чинити перешкод у виконанні [PERSON] посадових обов'язків на посаді водія відповідно до п. 4 трудового договору від 14.05.2011 року; стягнуто з ТОВ «Джи Трейд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2012 року по 01.02.2013 року в розмірі 24 000 гривень; зобов'язано ТОВ «Джи Трейд» внести зміни до запису про звільнення в трудовій книжці. У задоволенні позовних про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористану відпустку відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, рішення Броварського міьскрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та оплати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та, посилаючись на те, що позивач до цього часу не виконав рішення суду в частині поновлення на роботі, просила стягнути середній заробіток за вимушений прогул за період з 01 лютого 2013 року по 01 квітня 2014 року та невикористану відпустку за період роботи з 16 травня 2011 року по 01 лютого 2013 року. Представник відповідача та третя особа у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2011 року між ТОВ «Джи Трейд» та [PERSON] було укладено трудовий договір (а.с. 7 т.1). Наказом від 01 лютого 2013 року позивача було звільнено з роботи за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8 т.1). Вважаючи звільнення незаконним, [PERSON] у лютому 2013 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Джи Трейд», третя особа: [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін до трудової книжки про причини звільнення з роботи. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року, позов задоволено частково: скасовано наказ про звільнення [PERSON] від 01.02.2013 року № 01/02; поновлено [PERSON] на посаді водія ТОВ «Джи Трейд»; зобов'язано керівника ТОВ «Джи Трейд» не чинити перешкод у виконанні [PERSON] посадових обов'язків на посаді водія відповідно до п. 4 трудового договору від 14.05.2011 року; стягнуто з ТОВ «Джи Трейд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2012 року по 01.02.2013 року в розмірі 24 000 гривень; зобов'язано ТОВ «Джи Трейд» внести зміни до запису про звільнення в трудовій книжці. У задоволенні позовних про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористану відпустку відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, рішення Броварського міьскрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та оплати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу аба різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач на день розгляду справи не поновлений на роботі, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто з 01.02.2013 року по 01.04.2014 року включно, що складає 42000 гривень (посадовий оклад 3000 х 14 місяців прогулу = 42 000). При розрахунку суд враховує вимоги абзацу четвертого п. 2 та останнього абзацу п. 4 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (з наступними змінами) «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Таким чином, за період з 16.05.2011 року по 16.05.2013 року позивачем не використана щорічна відпустка тривалістю 48 днів, а з 16.05.2013 року по 01.04.2014 року - 21 день, а разом 69 днів. Відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлений законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Виходячи з того, що середній заробіток позивача за 12 місяців складає 36 000 гривень (12 х 3000 = 36000), кількість календарних днів року становить 355 (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), компенсація за невикористані відпустки за період з 16 травня 2011 року по 01 квітня 2014 року (69 днів) буде становити 6591 гривень (36000 : 355 х 69 = 6591), які підлягають стягненню на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved