Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним нікчемним договорубанківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762 від 16.01.2014 року, укладений між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової Олени Володимирівни та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, судове засідання провести у його відсутність. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу місця його реєстрації, причини своєї неявки суду не повідомив будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Дослідивши матеріали справи, докази, суд встановив. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Позовні вимоги обґрунтовує наступним, що 16 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762, за яким вклад розміщено з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року в розмірі 190 300 грн. 00 коп.. В цей же день, а саме 16.01.2014 року Постановою Правління НБУ № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. В свою чергу, Фонд своїм рішенням № 1 від 16.01.2014 р. розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Даніель». Внаслідок проведення перевірки договорів, які були укладені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, позивачем було встановлено, що 16 січня 2014 року між банком та фізичними особами укладено договори вкладу, які мають ознаки нікчемності. Позивач вказує, що вищевказаний договір є нікчемним, оскільки укладено від імені ПАТ «КБ «Даніель» заступником голови правління Богдановою О.В., яка діяла на підставі посвідченої нотаріусом довіреності від 12.12.2013 р. у день, коли вона не мала повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення відповідної дії, а саме в цей день вже діяла тимчасова адміністрація, що є грубим порушенням норм ЦК України та визнання договору нікчемним. Крім того, на думку позивача, цей договір укладений з прямим порушенням ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються усі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і про її припинення. На думку позивача, даний договір укладено з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів за рахунок державних коштів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762, за яким вклад розміщено з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року в розмірі 190 300 грн. 00 коп.. Постановою правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року № 1 розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в банку, яку запроваджено з 16 січня 2014 року до 16 квітня 2014 року. Відповідно до пункту 3 вказаного рішення уповноваженою особою Фонду призначено Ожга Є.В.. Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16 квітня 2014 року № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Ожга Є.В. з 17 години 30 хвилин 16 квітня 2014 року до 15 квітня 2015 року. Відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №57 від 12.03.2015 року продовжено строк ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» строком на один рік до 14.04.2016 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №389 від 24.03.2016 року продовжено строк ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» строком на один рік до 14.04.2017 року включно. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону). Суд враховує, що з 16 січня 2014 року розпочато процедуру введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонд, і з цього часу банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати розміщення вкладу [PERSON]. У зв'язку з цим договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762 є недійсним (нікчемним) в силу вимог частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Вищезазначений правочин порушує публічний порядок, впливає на інтереси держави, адже спрямований на виплату державних коштів за правочином, який є недійсним. Дії відповідача свідчать про незгоду у визнанні Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762 від 16.01.14 р. нікчемним, в розумінні ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та, як наслідок, вказує на незгоду з відсутністю права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду в порядку визначеному статтями 26, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до частин 2 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд, що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року,вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «5. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину». Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». Уповноважена особа Фонду заперечує дійсність Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42762 від 16.01.2014 року. Ці обставини свідчать про існування між сторонами спору в частині сторонами недійсного правочину нікчемним та настання наслідків недійсності нікчемного правочину. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, що суперечить частині третьої ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумій» першої статті 203 цивільного кодексу України у позивача виникло право звернути з цим позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаного позову та його задоволення. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Outcome: approved