Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У позовній заяві позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] , покликаючись на те, що відповідач не проживає в даному будинку з лютого 2019 року, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, не має особистих речей в будинку і взагалі будинком не цікавиться. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідача в будинку на даний час створює незручності та перешкоди позивачу у вільному використанні та розпорядженні майном. Обставини відсутності відповідача за його місцем реєстрації тривалий час стверджуються актами Дорогичівської сільської ради, що приєднуються до позовної заяви. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі, про що не заперечує позивач, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу на жилий будинок від 17.12.1987 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186589822 від 29.10.2019 року. Згідно актів виконавчого комітету Дорогичівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 15.02.2019 року, 21.03.2019 року, 26.04.2019 року, 30.05.2019 року, 27.06.2019 року, 30.07.2019 року, 27.08.2019 року, 20.09.2019 року, 16.10.2019 року, 21.11.2019 року, 18.12.2019 року, 16.01.2020 року, 03.02.2020 року комісією встановлено, що [PERSON] , 1987 року народження, в [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Дорогичівської сільської ради ОТГ Заліщицького району Тернопільської області № 140 від 23.12.2019 року, [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з лютого 2019 року по даний час та не користується житловою площею даного будинковолодіння. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що з 3 лютого 2019 року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS] . У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховуючи положення ст.141 ЦПК України, вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved