Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 10.07.1992 року його мати [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала у ММУ імені Ілліча житловий будинок №29 по пров.Ключовому в м. Маріуполі. [INFO] мати позивача померла. 17.08.2017 року він звернувся до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак 17.08.2017 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2221789, об'єкт обтяження будинок [ADDRESS] власники [PERSON], [PERSON]. Однак дана заборона не відповідає дійсності та підлягає скасуванню, оскільки власником даного будинку була мати позивача, а вказані в забороні [PERSON] та [PERSON] в даному будинку ніколи не проживали та його власниками бути не могли. Вказані особи мешкають в будинку [ADDRESS]. 03.02.1996 року за реєстровим номером 3/316 Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою зареєстровано договір довічного утримання [PERSON] з її сином [PERSON] та винесено заборону відчуження будинку [ADDRESS], де мешкає родина [PERSON]. На підставі викладеного, [PERSON] просив скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2221789, який зареєстровано 26.07.2005 року 11:15:31 реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора; об'єкт обтяження: будинок, состав: ціле, стан:добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS]; власники: [PERSON], [PERSON]; додаткові дані: архівний номер 241053DONETSK202, архівна дата: 09.02.1999, № реєстра: 6762-1, внутр.. № F801A82A23F0422B762C. Позивач надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи надав письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що враховуючи те, що позивач не може реалізувати право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, передбачене нормами Цтвільного кодексу України та Конституцією України, у зв'язку з накладеною помилково забороною на нерухоме майно, вищезазначене обтяження підлягає скасуванню. Питання щоло скасування державної реєстрації обтяження, накладеного помилково на нерухоме майно, яке розташоване по пров.Ключовому, 29 в м.Маріуполі, що належить позивачеві, може бути розглянуто виключно в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.07.1992 року [PERSON] - мати позивача придбала у Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча жилий будинок [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №6102. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. 17.08.2017 року позивач звернувся до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Постановою Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №2141/02-31 від 17.08.2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2221789, об'єкт обтяження будинок [ADDRESS] власники [PERSON], [PERSON]. Згідно домової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в даному будинку ніколи не були зареєстровані, а отже не проживали в ньому та його власниками бути не могли. Вказані особи мешкають в будинку [ADDRESS]. 03.02.1996 року. За реєстровим номером 3/316 Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою зареєстровано договір довічного утримання [PERSON] з її сином [PERSON] та винесено заборону відчуження будинку [ADDRESS], де мешкає родина [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що запис про заборону в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зроблений відповідачем помилково, що позбавляє позивача реалізовувати своє право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із положеннями статей 391, 396 ЦК України позов про усунення перешкод права, не пов'язаних із позбавлення володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Статтею 10 Закону передбачено, що державними реєстраторами є, зокрема, нотаріуси. Згідно з вимогами ч.2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими письмовими доказами та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, а ним при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 640 грн., то відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved