Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в якому зазначено, що 03.12.2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.09.17 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 23663,26 грн., яка складається з наступного: 1690,90 грн. - заборгованість за кредитом, 15737,77 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4631,58 - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1103,01 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 03.12.2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Зокрема, станом на 30.09.17 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 23663,26 грн., яка складається з наступного: 1690,90 грн. - заборгованість за кредитом, 15737,77 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4631,58 - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1103,01 грн. - штраф (процентна складова). При цьому, відповідачем в розумінні положень ст.ст.12, 81 ЦПК України наданий банком розрахунок суми заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано, а також не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань за договором. Так, статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Крім того, відповідно до вимог частини 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Також слід зазначити, що в силу ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання такого грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також відповідач не заперечував у будь-якій формі щодо дотримання банком строків звернення до суду за захистом порушених прав, у тому числі в частині стягнення основного боргу, а також нарахованої неустойки. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved