overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначала, що 05.09.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 05.09.2008 року, серія [NUMBER], актовий запис № 847, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 14.05.2010 року, серія [NUMBER], актовий запис № 838, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 19). До початку судового засідання, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення рішення судовому засіданні не заперечує (а.с. 20). Спору про поділ майна та місце проживання дітей не має. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 19.10.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 19.10.2012 року, серія [NUMBER], актовий запис № 282, видане виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають двох сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 05.12.2012 року, серія [NUMBER], актовий запис № 2434, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 27). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 27.02.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 27.02.2010 року, серія [NUMBER], актовий запис № 09, видане виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 11.01.2013 року, серія [NUMBER], актовий запис № 58, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6) та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 20.10.2009 року, серія [NUMBER], актовий запис № 1981, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення рішення судовому засіданні не заперечує (а.с. 31). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 32). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] пред'явив в суді позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 7 липня 2012 року [PERSON] отримав від нього позику в розмірі 10 000 гривень, про що того ж дня надав розписку, яка не містила вказівки на строк повернення. Договір позики було укладено в усній формі та нотаріально не посвідчено. 24 грудня 2013 року він направив на адресу [PERSON] вимогу про повернення позики в термін до 9 лютого 2014 року. Однак, на даний час позика не повернута, а будь-які спроби зв'язатися з відповідачем виявилися марними. Просить суд винести рішення про стягнення з [PERSON] на його користь 10 000 гривень боргу за договором позики, а також 243 грн. 60 коп. судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю (а.с. 16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 15, 19). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію розписки від 07.07.2012 року з підписом відповідача (а.с. 4); копію вимоги про повернення позики від 24.12.2013 року (а.с. 15). Частина 1 ст.1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що на момент подачі [PERSON] позовної заяви про стягнення боргу за договором позики з дня пред'явлення вимоги про повернення позики - 28.12.2013 року (а.с. 7) минуло більше тридцяти днів. Отже, позика підлягає поверненню у такій самій сумі, що була передана [PERSON] [PERSON]. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У лютому 2014 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася позивачка [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивачка у позовній заяві вказала, що від спільного проживання з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], яка народилася [INFO] року, та [PERSON], [INFO]. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає, в зв'язку з чим, позивачка [PERSON] звернулась до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дітей. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але надала до суду відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав до суду відповідну заяву про розгляд справи без його участі, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Сторони від сумісного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], яка народилася [INFO] року, та [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка не працює. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає, тому суд, враховуючи матеріальний стан відповідача, вважає необхідним стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У лютому 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату судового засідання повідомлялася належним чином, на адресу суду надіслала клопотання про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі; просила суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату судового засідання повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав клопотання про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі; не заперечував проти стягнення з нього аліментів у тому розмірі, що просить позивач. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2003 року. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач працює, отримує заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти. Суд, враховує при вирішенні справи матеріальне становище відповідача, те, що він, працездатний, працює, позовні вимоги визнав, вважав за можливе стягнути аліменти у розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO]. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO],у розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, з метою забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, ч.1 ст.183 СК України, статей ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У лютому 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату судового засідання повідомлялася належним чином, на адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі; просила суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше , ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, приходить до наступного: Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке було видане 27 серпня 2009 року Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно грошової допомоги дитині не надає. На утриманні інших неповнолітніх дітей не має, працездатний. Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У лютому 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області із вказаним позовом звернулася [PERSON] до [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату судового засідання повідомлялася належним чином, на адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі; просила суд, постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату судового засідання повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі; не заперечував проти стягнення з нього аліментів у тому розмірі, що просить позивач. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 18 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчук Полтавської області. Донька перебуває на утриманні позивача. Відповідач, працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно її не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, враховує при вирішенні справи матеріальне становище відповідача, те, що він, працездатний, з нього не стягуються аліменти на користь інших осіб, а тому, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, з метою забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, ч.1 ст.183 СК України, статей ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У лютому 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказував, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2010 року. У шлюбі сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO] Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені у березні 2013 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно- побутових проблем, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Пояснила, що примирення між ними неможливе. Просила залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі взяли шлюб 29 грудня 2010 року, який зареєстрований у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 535 і є для позивача перший, для відповідача повторний. Від даного шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO] Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Примирення між сторонами неможливо. На підставі встановлених фактів, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін. Питання про поділ майна на даний час не виникає. Відповідно ст. 113 СК України прізвище відповідача [PERSON] необхідно залишити [PERSON].

Outcome: approved