Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

У лютому 2021 року позивачі звернулись з позовом до Кропивницької міської ради, по якому просять визнати за [PERSON] права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та сином померлої [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яка складається з ѕ часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] . Зазначене спадкове майно належало спадкодавцю на підставі рішення третейського суду м. Кіровограда для вирішення конкретного спору від 25 травня 2005 року. 20 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 від свого імені та як законний представник [PERSON] з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. На вказані заяви державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Ляшенком В. Є. надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1874/02-31 від 29 грудня 2020 року згідно з якою, нотаріусом, з посиланням на норми матеріального права, роз`яснено, що надане для оформлення спадщини рішення третейського суду від 25 травня 2005 року, яким визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] зареєстровано без виконавчого документа, виданого компетентним судом, тому не може бути прийнято в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця на майно. У зв`язку з зазначеним, видати свідоцтво про право на спадщину за законом не є можливим, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання /а.с. 22-23/. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.04.2021 року витребувано у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 2 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка надійшла до суду 27.04.2021 року /а.с. 31-32, 37-60/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 63-64/. Позивачі в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивачів через канцелярію суду надав заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву до суду не скористався. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи (в тому числі копію спадкової справи), дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20.05.2020 року /а.с. 6/. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 19.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис №1295, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с. 7/. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 10.05.2007 року /а.с. 8/. Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору від 25.05.2005 року визнано договір купівлі-продажу від 18.05.2005 року ѕ частини будинку [ADDRESS] , а саме 1-1 передпокій - 10,8 кв.м.; 1-2 кімната - 13,7 кв.м.; 1-3 кімната - 15,42 кв.м.; 1-4 коридор - 2,2 кв.м.; 1-5 кухня - 11,7 кв.м.; 1-6 ванна- 3,7 кв.м.; Б,б - літня кухня-гараж 32,49 кв.м.; погріб літ Л; зливна яма літ Н; ворота №2; огорожа № між [PERSON] та [PERSON] - дійсним; визнано право власності на ѕ частини будинку [ADDRESS] , а саме 1-1 передпокій - 10,8 кв.м.; 1-2 кімната - 13,7 кв.м.; 1-3 кімната - 15,42 кв.м.; 1-4 коридор - 2,2 кв.м.; 1-5 кухня - 11,7 кв.м.; 1-6 ванна- 3,7 кв.м.; Б,б - літня кухня-гараж 32,49 кв.м.; погріб літ Л; зливна яма літ Н; ворота №2; огорожа № за [PERSON] /а.с. 9-10/. Згідно витягу №7755817 про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2005 року, право власності [PERSON] на ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Третейського суду м. Кіровограда від 25.05.2005 року зареєстровано 12.07.2005 року /а.с. 11/. 29.12.2020 року [PERSON] , який діє від свого імені та як законний представник від імені свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с. 41-55/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1874/02-31 від 29.12.2020 року державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Ляшенко В.Є. було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відмова мотивована тим, що рішення третейського суду від 25.05.2005 року про визнання за [PERSON] права власності на ѕ частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , зареєстровано без виконавчого документа, виданого компетентним судом, тому не може бути прийнято в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця на це майно /а.с. 15/. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів». Відповідно до п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про правона спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1, 4 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Звертаючись до суду з даним позовом позивачі обґрунтували його тим, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється, зокрема на підставі рішення третейського суду. Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України та розділ ІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому вони не здійснюють правосуддя, а їх рішення не є актами правосуддя. Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В свою чергу, відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), і саме ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів (пункт 5 статті 4). Сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень (стаття 50 Закону). У свою чергу, виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа (частина третя статті 55 Закону у редакції, що була чинною на момент прийняття зазначеного вище рішення Третейського суду від 25.05.2005 року ). Тому, для здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду має надаватися виконавчий документ, виданий компетентним судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у визнанні за [PERSON] права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнанні за [PERSON] права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed