Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з 23/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 Кушнір [PERSON] 25.09.2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-136, видане на ім`я [PERSON] ; визнати право власності на частку домоволодіння [ADDRESS] , що становить 23/100, в рівних частках, в розмірі 23/300 за кожним спадкоємцем: за [PERSON] , [INFO] , за [PERSON] , [INFO] , за за [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який є батьком їх двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2014 року по справі № 204/0880/2014-ц. Після розірвання шлюбу вони примирились та продовжили жити однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане помешкання є 23/100 частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначене вище житло належало [PERSON] , 1954 року народження, - батьку її чоловіка [PERSON] . Вказаний об`єкт нерухомості фактично було придбано за кошти чоловіка і вони з ним постійно проживали та були прописані за вказаною адресою, а надалі і їх діти. Вона з дітьми мешкає у вказаному домоволодінні по теперішній час. [INFO] помер власник домоволодіння - [PERSON] , який заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина 23/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . До першої черги спадкоємців у даному випадку відносились його син - [PERSON] та його мати - [PERSON] . Оскільки датою відкриття спадщини є дата смерті спадкодавця, то початком строку для прийняття спадщини є 02.10.2017 року, що складає 6 місяців та спливає 02.04.2018 року. Однак, тяжко переживаючи втрату батька, [INFO] помер і чоловік позивачки - [PERSON] , не встигнувши прийняти спадщину в рамках строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, [PERSON] не відмовлявся від спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті його батька. Після смерті чоловіка, позивачка з дітьми продовжувала проживати у 23/100 спірного домоволодіння, де вони прописані і до тепер. Позивачці стало відомо, що 25.09.2018 року право власності на 23/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , перейшло до її свекрухи - [PERSON] , яка прийняла спадщину від свого померлого чоловіка, її свекра - [PERSON] . Однак, [PERSON] успадкувала вказане нерухоме майно за законом без врахування інтересів малолітніх дітей позивачки, за наявності підстав для спадкової трансмісії. Також, позивачці стало відомо, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини померлого сина - [PERSON] , що складається з 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Не дивлячись на існування права неповнолітніх дітей, які є спадкоємцями першої черги, державним нотаріусом Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 Кушнір Вікторією Петрівною 25.09.2018 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом матері померлого [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за № 2-136, спадкова справа № 651/2017. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом видане з порушенням норм ст. 1267, ч. 4 ст. 1268, ст. 1276 ЦК України. Неповнолітні діти позивачки, які є дітьми померлого [PERSON] , є спадкоємцями першої черги так само як і мати померлого - [PERSON] . Вважає, що частина кожного зі спадкоємців складатиме 23/300 домоволодіння [ADDRESS] . Отже, інтереси малолітніх дітей були порушені та потребують відновлення. У зв`язку з викладеним позивачка вирішила звернутись до суду з даним позовом. 21 травня 2019 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка позовні вимоги [PERSON] не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки посилається на завідомо неправдиві відомості та вводить суд в оману з огляду на наступне. Позивачка зазначає, що після розлучення подружжя примирилося та продовжувало проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Дані доводи позивачки спростовуються [PERSON] , який є рідним братом померлого, та його дружини [PERSON] , у яких у період з 2016 - 2017 року проживав померлий. Залишити дітей без житла померлий не міг, але колішня дружина створювала всі умови щоб виселити його з квартири його батька, тому було прийнято рішення переїхати до Києва, де мешкав його рідний брат з дружиною, щоб не травмувати психіку малолітніх дітей. Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є 23/100 домоволодіння належало рідному батьку померлого - [PERSON] на підставі договору дарування від 15.07.2003 року № 4154. У позовній заяві позивачка зазначає, що об`єкт нерухомості фактично було придбано за кошти чоловіка і вона проживала з ним постійно. Дані факти не підтверджуються жодними доказами. Також слід наголосити, що на момент коли вищевказаний об`єкт нерухомості було подаровано батьку померлого, [PERSON] був у шлюбі з іншою жінкою. Позивачка зазначає, що [PERSON] не відмовлявся від спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті його батька. Дані доводи позивачки є виключно домислами позивачки тому що між братами та матір`ю - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була домовленість про те, що брати не будуть отримувати передбачену законом частку спадку, а лише мати вступить у спадщину одноособово. Також зазначає, що після смерті батька [PERSON] проживав у домоволодінні своїх батьків, оскільки після затяжної хвороби чоловіка [PERSON] знаходилася у тяжкому стані та не мала змоги сама поратися по господарству самостійно. Важливою обставиною є той факт, що померлий [PERSON] був юристом за освітою, довгий час пропрацював у підрозділах державної виконавчої служби на керуючих посадах та поряд з тим, що він переїхав до м. Кропивницький доглядати за матір`ю, він займався питаннями, які були повзанні зі вступом у спадщину. З вищевикладеного можна зробити висновок, що позивачка навмисно намагається ввести суд в оману. Позивачка не зверталася з заявою про прийняття спадщини в інтересах дітей, від імені малолітньої особи, як того вимагає ч. 4 ст. 1269 ЦК України. Після смерті батька [PERSON] до першої черги наслідування відносяться його дружина - [PERSON] та діти, а саме син [PERSON] та покійний син [PERSON] . Тобто у випадку поділу майна померлого [PERSON] кожен з першої черги спадкування мав отримати по 23/300. Діти покійного сина [PERSON] можуть претендувати виключно на 23/300. Також важливо врахувати, що мати померлого також за законом має право першої черги наслідування. У такому випадку та з врахуванням усіх норм закону частина спадку, яка мала б належати покійному сину [PERSON] має бути поділена між трьома спадкоємцями за законом, а саме між дочкою [PERSON] - 23/900, [PERSON] - 23/900 та [PERSON] - 23/900. У зв`язку з викладеним, просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просять суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа державний нотаріус Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У\~відповідності\~до\~ч. 1\~ст.\~15\~ЦК\~України, кожна\~особа має\~право\~на\~захист\~свого цивільного права у\~разі\~його\~порушення, невизнання\~або\~оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору дарування частини домоволодіння від 15 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4154, [PERSON] на праві власності належало 23/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 152125578 від 09 січня 2019 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8936016 від 14 листопада 2005 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 3 жовтня 2017 року, актовий запис № 2532. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на належну йому частину нерухомого майна, а саме 23/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , були його дружина відповідачка [PERSON] , та син [PERSON] . При цьому, твердження відповідачки про те, що у померлого [PERSON] був ще один син - [PERSON] , який також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, є недоведеними, оскільки відповідачкою на підтвердження вказаного факту не надано жодних доказів та матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, при вирішенні даної справи суд виходить з того, що навіть якщо [PERSON] і є рідним сином померлого [PERSON] , то він вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] він у встановленому законом порядку не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 16 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з заявою № 1524 про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 651/2017, копія якої міститься в матеріалах справи. При цьому, син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] не звертався та помер до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 12 березня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 478. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 25 вересня 2018 року [PERSON] діючи від імені [PERSON] звернувся до Кропивницької міської\~державної нотаріальної\~контори №\~1\~з заявою № 1210 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Того ж дня, тобто 25 вересня 2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 [PERSON] .П. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-136, на 23/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 152121296 від 29 січня 2019 року вбачається, що на теперішній час право приватної власності на 23/100 домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Однак, при видачі [PERSON] вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом не було враховано, що після смерті [PERSON] , який також був спадкоємцем першої черги спадкування після смерті батька [PERSON] , однак не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини перейшло до його спадкоємців в порядку спадкової трансмісії. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] (позивачка) є матір`ю двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 листопада 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 973; сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29 червня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1134. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець\~за заповітом\~або за\~законом помер\~після відкриття\~спадщини і\~не встиг\~її прийняти,\~право на\~прийняття належної\~йому частки\~спадщини,\~крім права\~на прийняття\~обов`язкової\~частки у\~спадщині,\~переходить до\~його спадкоємців\~(спадкова\~трансмісія). Отже, оскільки [PERSON] помер після відкриття спадщини [PERSON] та не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини перейшло до його спадкоємців, а саме до двох його неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, твердження відповідачки у відзиві на позовну заяву про те, що між нею та [PERSON] була домовленість, що він не буде отримувати спадщину за законом після смерті [PERSON] , а відповідачка вступить у спадщину одноособово, не підтверджені жодними доказами, а тому суд їх до уваги не приймає та відхиляє. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з цим суд враховує, що заяви про відмову від спадщини [PERSON] за життя не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Отже, враховуючи положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вважаються такими, що прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за правом спадкової трансмісії. При цьому, факт того, що [PERSON] не зверталась з заявою про прийняття спадщини в інтересах неповнолітніх дітей, не свідчить про те, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не прийняли спадщину, такі твердження відповідачки у відзиві на позовну заяву обумовлені помилковим тлумаченням норм чинного законодавства України. Визначаючи розміри часток у спадщині [PERSON] , померлого [INFO] , суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями першої черги спадкування, то вони мали успадкувати спадщину [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині спадкового майна, тобто по 23/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . В свою чергу, оскільки [PERSON] помер після відкриття спадщини, то належну йому частку спадщини, а саме 23/200 частин домоволодіння [ADDRESS] , прийняли за правом спадкової трансмісії його неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - кожний по 23/400 частин домоволодіння [ADDRESS] . За таких обставин, наведені у позовній заяві позивачкою розрахунки часток у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву на те, що вона також має право на частину спадщини після смерті сина [PERSON] як спадкоємець першої черги, а тому його спадщина мала б бути поділена між нею та її неповнолітніми онуками, суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів того, що відповідачка зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали справи не містять, а відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Навпаки, в матеріалах справи наявний лист завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 30 липня 2019 року № 1875/01-16, в якому зазначено, що за даними спадкового реєстру після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась. Отже, [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . У зв`язку з видачею 25 вересня 2018 року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на всю спадщину 23/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , було порушено права неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на частку у спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за правом спадкової трансмісії. Нотаріусом було помилково визначено частку успадкованого відповідачкою майна, та замість 23/200 частин було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 23/100 частин, оскільки нотаріусу не було відомо, що спадкоємець [PERSON] успадкувала лише 23/200 частин, а інші 23/200 частин за правом спадкової трансмісії успадкували неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - по 23/400 частин кожний. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про\~право на\~спадщину визнається\~недійсним за\~рішенням суду,\~якщо буде\~встановлено,\~що особа,\~якій воно\~видане,\~не мала\~права на\~спадкування,\~а також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки у зв`язку з видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом\~на все\~майно померлого\~ [PERSON] порушено\~право неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на отримання частки у спадщині у розмірі по 23/400 частин кожному, то суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 вересня 2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-136, на ім`я [PERSON] , в частині визначення частки спадщини, а саме: щодо належності 23/200 частин домоволодіння [ADDRESS] а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити перерозподіл часток успадкованого майна та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] : за [PERSON] - на 23/200 частин домоволодіння [ADDRESS] ; за [PERSON] , [INFO] , за правом спадкової трансмісії - на 23/400 частин домоволодіння [ADDRESS] ; за [PERSON] , [INFO] , за правом спадкової трансмісії - на 23/400 частин домоволодіння [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають частковому задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 319, 321, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269, 1272, 1276, 1296, 1301 ЦК України та

Outcome: partial