Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У листопаді 2018 року АТ КБ Приватбанк (далі «позивач») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13 563, 46 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору б/н від 02.03.2010 року, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі\~ 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позики. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. За розрахунком позивача [PERSON] станом на 28.10.2018 року. має заборгованість в розмірі 13 563 грн. 46 коп., яка складається з наступного: - 4 264,64 грн. заборгованість за кредитом; - 2 647,85 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; - 5 528,90 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина). - 622,07 грн. штраф (процентна складова). До теперішнього часу відповідачем борг не погашено. Позивач просив стягнути з\~ [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.03.2010 року у загальній сумі 13 563,46 грн. та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 35). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи вважається пвідомленою належним чином, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило (а.с.46-48). В звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON],\~ [INFO], було укладено договір б/н, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджена наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором і умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, виконав в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, передбачений у зобовязанні та відповідно до вимог закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору у звязку з чим утворилася заборгованість перед банком станом на 28.10.2018 року, яка складається з наступного: - 4 264,64 грн. заборгованість за кредитом; 2 647,85 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 528,90 грн. заборгованість за пенею. Стосовно позовних вимог про стягнення штрафів, нарахованих позивачем відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф ( фіксована частина ) та 622,07 грн. - штраф (процентна складова), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 21.10.2015 року №6-2003цс15 та від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц. За таких обставин правових підстав для одночасного стягнення з боржника пені та штрафів немає. У задоволенні позовних вимог про стягнення 500 грн. штрафу ( фіксована частина ) та 622,07 грн. - штрафу (процентна складова) необхідно відмовити. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатили процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.ст. 546 та 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у розмірі 12 441,39 грн. (4 264,64+2 647,85+5 528,90). Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 616,28 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial