Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що на підставі довіреності уповноважив [PERSON] та [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження належним йому автомобілем FIAT модель DOBLO 2001 року випуску. На підставі даної довіреності 6.03.2014 року [PERSON] зняв з обліку зазначений автомобіль з метою подальшої його реалізації. 07 травня 2014 року вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника [PERSON] Згідно довідки-рахунку від 06.03.2014 року вартість автомобіля становила 70000 грн. Вважав, що спірний автомобіль був проданий відповідачем від його імені та в його інтересах, тому у останнього виник обовязок передати йому, як власнику, кошти, отримані за реалізацію автомобіля. Оскільки кошти йому повернуто не було, просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з [PERSON] на його користь кошти отримані за реалізацію автомобіля у розмірі 70000 грн. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року в позові відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 365, 40 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів залишено без розгляду. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено, що відповідно до довіреності від 27.08.2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON], позивач уповноважив [PERSON] та [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за власним розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобілем в тому числі, одержувати належні йому гроші та проводити розрахунки за правочинами строком на 10 років (а.с.3). Також встановлено, що позивачу на праві власності належав автомобіль FIAT DOBLO, 2001 року випуску, білого кольору, № кузова ZFA 22300005074269, д/н [NUMBER]. Даний автомобіль був зареєстрований за ним з 27.08.2013 року(а.с.4). 06.03.2014 року [PERSON] з метою реалізації, зняв з обліку вищевказаний автомобіль, після чого 07.03.2014 року транспортний засіб перереєстровано на нового власника відповідача [PERSON] ( а.с.4). Згідно довідки - рахунку серії ВІА № 213776 вартість автомобіля склала 70000 грн. (а.с. 106). 14 серпня 2014 року [PERSON] скасував довіреність посвідчену 27 серпня 2013 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №5161, що підтверджується його заявою, зареєстрованою в реєстрі за №1770.( а.с.5). Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з недоведеності обставин, що мають значення для справи. Проте такий висновок місцевого суду не відповідає нормам матеріально та процесуального права та обставинам справи. Згідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Так, скасовуючи рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що заперечуючи проти задоволення позову та апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що позивач фактично продав йому указаний автомобіль, про що останній пояснив у судовому засіданні 14 травня 2015 року, отже, згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню. При цьому посилався на те, що у довіреності не були чітко визначені дії, які має вчиняти повірений, та заперечив отримання від позивача будь-яких коштів для придбання на ім`я останнього автомобіля. У порушення вимог ст. ст. 212-214,316 ЦПК України апеляційний суд, на думку суду касаційної інстанції, на зазначені положення закону уваги не звернув, не перевірив доводів сторін як на підтвердження так і на заперечення позову, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин; не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, у рішенні не навів мотивів відхилення доводів відповідача, зокрема про те, що він придбав у позивача указаний автомобіль, щодо якого була видана довіреність, і про визнання останнім цих обставин під час розгляду справи( а.с.190). Сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу проте не уклали, оскільки автомобіль був у несправному стані. Натомість, для оформлення відносин уклали договір доручення яким [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність. (а.с.3). В судовому засіданні 14 травня 20015 року [PERSON] підтвердив, що мав намір продати вказаний автомобіль за 3500 доларів та [PERSON] йому передав 1000 доларів. Даний факт сторонами не заперечується. Решту коштів позивач недоотримав в звязку з чим скасував довіреність (а.с.5). Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. З огляду на ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Проте в кожному випадку до даних правовідносин не можна застосовувати глави 17 ЦК України. За таких обставин, відсутні будь-які підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення коштів у звязку з виконанням договору доручення, що не позбавляє його права предявити позов з інших підстав.

Outcome: partial