Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У лютому місяці 2104 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частки квартира [ADDRESS] та на 1/2 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку у м. Радехів. В обгрунтування позову вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний на підставі рішення РАЦСу 27.01.2008 року за їхньою спільною заявою. За період перебування у шлюбі між сторонами було нажито спільне майно, а саме квартира [ADDRESS], що була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1997 року та земельна ділянка площею, 0.08 га, яка виділялася відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради від 14.03.1995 року. А тому, позивач вважає, що йому має належати 1/2 частки у спільно нажитому майні подружжя. У процесі судового розгляду представником позивача неодноразово змінювалися та уточнювалися позовні вимоги і в останній редакції просили визнати за [PERSON] право власності на 11/20 частки квартира [ADDRESS], Радехівського районну Львівської області загальною площею 51, 7 кв.м. та залишити у власності [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 21061 1992 року випуску. Обґрунтовували тим, що за період перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність автомобіль марки ВАЗ 21061 1992 року випуску, яким постійно користувався відповідач. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а тому на думку позивача, його слід залишити у власності відповідача, а за рахунок автомобіля просили збільшити частку у квартирі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. Відповідача та його представник частково визнали позов та не заперечували проти визнання права власності на 1/2 частки спірної квартири. У іншій частині позову просили відмовити з тих підстав, що автомобіль марки ВАЗ 2106 не перебуває у користуванні відповідача за первинним позовом. У березні місяці 2014 року [PERSON] було заявлено зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя у якій просили провести поділ спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], Львівської області з компенсацією частини вартості такої квартири [PERSON], а решту залишити за позивачу за первинним позовом. В обгрунтування зустрічної позовної заяви, [PERSON] зазначає, що крім квартири та земельної ділянки сторонами за час перебування у шлюбі було придбано телевізор, музичний цент, комп'ютер, телефонні апарати, відеокамера, плеєр, кавоварка та інші цінні речі, на загальну суму близько 1000, 00 дол. США, які були забрані відповідачем за зустрічним позовом. Крім того, вважає, що поділу підлягає обладнання, яке забезпечує нормальне функціонування квартири на загальну суду 2000, 00 дол. США, а також боргові зобов'язання у сумі 5000 дол. США, що були отриманні позивачем за зустрічним позовом на підставі розписки. Під час судового розгляду позивачем за зустрічним позов уточнено позовні вимоги в яких просив, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки спірної квартири та земельної ділянки та зобов'язати [PERSON] компенсувати 1/2 вартості знищеної побутової техніки у розмірі 500 дол. США та повернути 1/2 розміру позики на суму 2500 дол. США. Відповідач за зустрічним позовом та його представник визнали позов у частині визнання права власності за [PERSON] на 9/20 частки спірної квартири. У іншій частині просили відмовити з тих підстав, що [PERSON] не було надано доказів на підтвердження факту знищення побутової техніки, відсутні письмові докази, що підтверджують факт придбання побутової техніки у період шлюбу, а також те, що її не було відомо про отримання позивачем за зустрічним позовом кошти на підставі договору позики. Заслухавши пояснення позивача та його представника за первинним позовом та як відповідачів за зустрічною позовною заявою, відповідача та його представника за первинним позовом та позивача та його представника за зустрічною позовною заявою, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний на підставі рішення РАЦСу 27.02.2008 року (а.с.17). За період перебування у шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1997 року придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.24) та набуто у власність автомобіль марки ВАЗ 2106. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Радехівської міської ради від 14.03.1995 року виділялася земельна ділянка площею 0,008 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЛВ №636 (а.с.15). Дані обставини сторонами не оспорюються. Оскільки правовідносини щодо набуття права власності на квартиру, автомобіль, земельну ділянку виникли до набрання чинності Сімейним Кодексом України, тому застосуванню підлягаю норми які діяли на період виникнення спірних правовідносин. Згідно ст.22 Кодексу про шлюбу та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюбу та сім'ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності на 11/20 частки квартири є підставною та підлягає до задоволення. Вартість автомобіля ВАЗ 21061 1992 року випуску становить 21 350 грн. (а.с.67), частка позивача становить 10 675 грн. Вартість спірної квартири становить 200 000 грн. (а.с.42), частка позивача становить 100 000 грн. Таким чином частка позивача [PERSON] у квартирі з врахуванням вартості автомобіля, який залишається у власності відповідача, має становити 110 675 грн. (сто десять тисяч шістсот сімдесят п'ять гривень), що становить 55% від квартири або 11/20 частки квартири. Збільшуючи частку позивача у квартирі за рахунок виділення відповідачу у натурі автомобіля марки ВАЗ 2106 1992 року випуску суд виходив із наступного. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а тому в силу вимог ч.2 ст.12 СК України залишається у власності [PERSON]. Крім того, допитаний у якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що саме у його користуванні перебував автомобіль, оскільки він був підприємцем і використовував його для власних потреб, здійснював ремонт та обслуговував. Та обставина, що спірний автомобіль вибув із володіння відповідача у користування до третіх осіб на підставі нотаріально посвідченої довіреності підтверджує ту обставину, що саме відповідач був володільцем автомобіля, яким і розпорядився на власний розсуд. Не підлягає до задоволення вимога позивача [PERSON] про залишення у власності [PERSON] автомобіля марки ВАЗ 21061 1992 року випуску, оскільки такий спосіб захисту не передбачений вимогами ст.16 ЦК України. Крім того, [PERSON] і так є власником автомобіля марки ВАЗ 21061 1992 року випуску за рахунок якого частка позивача за первісним позовом у квартирі змінилася. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд вважає, що зустрічна позовна заява підлягає до задоволення у частині визнання права власності на 9/20 частки квартири [ADDRESS]. При цьому задовольняючи позов суд виходив із того, що у власності позивача за зустрічним позовом [PERSON] залишається автомобіль марки ВАЗ 2106 1992 року випуску з врахуванням вищенаведеного. Позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 1/2 частки вартості знищеної побутової техніки у розмірі 500 дол. США та стягнення 2500 дол. США не підлягають до задоволення оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону, а також недоведеністю тих обставин, що побутова техніка була придбана у період перебування в шлюбі. Крім того, відсутні документи, що підтверджують вартість майна. Допитані у судовому засіданні свідки не змогли підтвердити факту придбання сторонами побутової техніки у період шлюбу. Крім того, факт придбання побутової техніки, у період шлюбу та її вартість має підтверджуватися належними засобами доказування, оскільки такі правовідносини випливають із договірних зобов'язань. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Предметом судового розгляду є поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. Позовна вимога про стягнення з [PERSON] кошти у сумі 500 дол. США, як компенсація 1/2 частки знищеної побутової техніки є позовною вимогою про відшкодування шкоди, що випливає із деліктних правовідносин, що не є предметом судового розгляду. Крім того, така вимога не може бути задоволена і з тих підстав, що відсутня згода відповідача за зустрічною позовною заявою на компенсацію частки. Згідно ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Не підлягає до задоволення вимога про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 2500 дол. США, які були отриманні позивачем за зустрічним позовом у позику під час перебування у шлюбі, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано жодного належного доказу на підтвердження тієї обставини, що кошти були витрачені в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.58, ч.1 ст.60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше цінне майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності. Не може бути задоволена вимога [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частки земельної ділянки, оскільки така є його особистою власністю так як набута у порядку безоплатної приватизації, а тому не є об'єктом права спільної сумісної власності.

Outcome: partial