Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на сина [PERSON] .. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 01.07.2014 року було розірвано рішенням Корецького районного суду Рівненської області. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] .. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 06.05.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Влітку 2017 року [PERSON] вступив до Рівненського автотранспортного коледжу, відтак 14 серпня 2017 між [PERSON] та Автотранспортним коледжем було укладено договір №80 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою. Відповіднодо п.9 Договору, загальна вартість навчання становить 48000 грн. 27 червня 2018 року між [PERSON] та Автотранспортним коледжем було укладено додаткову угоду №81 до договору №80 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, відповідно до якої загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції складає 53600 грн. Сума понесених додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , пов`язаних з його навчанням за період 2017-2019 роки становить 32780 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на сина [PERSON] , у розмірі 16390 грн.. [PERSON] подав відзив, згідно якого вважає позов необгрунтованим, безпідставним та повністю заперечує щодо його задоволення. Зазначає, що він дійсно є батьком [PERSON] . Йому відомо, що з 2017 року син навчається в Рівненському автотранспортному технікумі. На початку навчання він з позивачем уклав угоду про те, щоб порівно сплачувати за навчання сина. Дану домовленість виконував вчасно та стабільно . В серпня -вересні 2017 року ним на картковий рахунок [PERSON] були перераховані гроші в сумі 4050 грн, також в грудні 2017 року - січні 2018 року на суму 3500 грн. в серпні-вересні 2018 року він перераховув кошти через банківський термінал в сумі 4100 для сплати навчання. Також зазначає, що вчасно сплачує аліменти, які стягнуті з нього рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 06.05.2014 року, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. На даний час є безробітнім. Тому просить в позові відмовити. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що твердження відповідача про те, що він сплачує добровільно за навчання сина є вигадкою та не підтверджуються письмовими доказами, квитанціями. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засданні позов не визнали, просять відмовити в задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що постійно перераховув гроші на утримання сина, вчасно сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів не має. Син періодично проживає з ним. Постійно давав сину кишенькові гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дочкою сторін по справі. ЇЇ батько, [PERSON] , повністю сплачує аліменти. Їй відомо, що батько перераховував кошти на навчання [PERSON] на рахунок матері. Крім того, забезпечує [PERSON] продуктами, дає йому постійно кишенькові гроші. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2017 року навчався у Автотранспортному коледжі, проте з серпня 2019 року його відраховано за неуспішність. Батько перераховував гроші на рахунок матері для оплати його навчання. Вислухавши сторони по справі, свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема квитанцією від 31 серпня 2017 року №0.0.839277908.1, [PERSON] здійснила оплату за навчання у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 6100 грн. Згідно з квитанцією від 07 лютого 2018 року №0.0.958124109.1, [PERSON] здійснила оплату за навчання у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 6100 грн. Згідно з квитанцією від 14 вересня 2018 року №0.0.1132519377.1, [PERSON] здійснила оплату за навчання у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 6900 грн. Згідно з квитанцією від 14 лютого 2019 року №0.0.1266973407.1, [PERSON] здійснила оплату за навчання у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 6900 грн. Відповідно до квитанції від 28 серпня 2017 року №0.0.836809842.1, [PERSON] здійснила оплату за гуртожиток у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 1660 грн. Відповідно до квитанції від 07 лютого 2018 року №0.0.958117186.1, [PERSON] здійснила оплату за гуртожиток у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 1960 грн. Відповідно до квитанції від 01 вересня 2018 року №0.0.1123041192, [PERSON] здійснила оплату за гуртожиток у Автотранспортному технікумі НУВГП в сумі 1960 грн. Відповідно до квитанції від 18 лютого 2019 року №0.0.1271101080.1, [PERSON] здійснила оплату за гуртожиток у Рівненському кооперативному економіко-правовому коледжі в сумі 1200 грн. Встановивши, що [PERSON] у зв`язку з навчанням сина понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 32 780 грн., суд дійшов висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача, оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Верховний Суд зауважує, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Положеннями статей 185, 198, 199 СК України визначено декілька способів виконання обов`язку утримання дітей, зокрема: участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що періоднично перераховував гроші за навчання сина та гуртожиток, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved