Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування власної позиції позивач, збільшивши свої позовні вимоги, посилалася на ті обставини, що сторони знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, у період спільного проживання у сторін народились діти - [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2006 року народження. Утім, в теперішній час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач не бере участі в утриманні дітей. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі по 2 000,00 гривень на утримання кожної дитини сторін щомісячно із подальшою індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову й до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву не скористався, відзив на адресу суду не надходив. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але від представника особи надійшла заява про підтримання позовних вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02 серпня 2018 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Яськівською сільською радою Біляївського району Одеської області 24 листопада 2006 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, діти проживають разом із матір`ю та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Але, як зазначає сторона позивача, [PERSON] разом із дітьми у 2010 році виїхали до м. Москва (РФ). Так, відповідно до Договору оренди житлового приміщення від 05 листопада 2018 року [PERSON] передав у користування [PERSON] та її дітям - [PERSON] , [PERSON] - приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на строковій платній основі для проживання. Відповідно до характеристик учнів Державної бюджетної загальноосвітньої школи м. Москви «Школа №1527» [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2006 року народження, зокрема, [PERSON] бере активну участь у вихованні своїх дітей, підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори, батько дітей не бере участь у вихованні дітей, школу не відвідує. Судом також звернуто увагу, що згідно із довідкою ДБЗОЗ м. Москви «Дитяча міська поліклініка №91 Департаменту охорони здоров`я м. Москви» №89-19 від 04 лютого 2019 року [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, що мешкають за адресою: [ADDRESS] , отримували медичні послуги у відділенні надання платних послуг закладу 15 грудня 2017 року, 01 лютого 2018 року, 21 лютого 2018 року. Крім того, у матеріалах справи міститься довідка №9211 від 07 лютого 2019 року ДБЗОЗ м. Москви «Дитяча міська поліклініка №91 Департаменту охорони здоров`я м. Москви», відповідно до якої [PERSON] був тимчасово непрацездатний, звільнений тимчасово від відвідування навчального закладу через травму. Як вбачається із ст. 180 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 1,2,3 СК України Стаття 181способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У силу ст. 182 ч. 1,2,3 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 ч.ч.1,2 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, відповідно до ст. 191 ч.1,2 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вирішуючи питання про присудження аліментів, в силу ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року, судом звернуто увагу на той факт, що відомостей про дохід відповідача у матеріалах справи немає. Суд також враховує, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 218,00 гривень, мінімальна заробітна плата - 4 723,00 гривень, мінімальний розмір аліментів з одного з батьків на дитину віком від 6 до 18 років - 2 218,00 х 0,5 = 1 109,00 гривень. У зв`язку з цим суд погоджується із визначенням аліментів в даному випадку у твердій грошовій сумі та вбачає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі по 1 109,00 гривень на утримання кожної дитини щомісячно від дня пред`явлення позову - з 10 серпня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 390,80 гривень.

Outcome: partial