Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

у листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12.06.2015 між ним та відповідачем було укладено [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої позичальник отримала кредит у розмірі 13891,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач зобовязання за договором належним чином не виконує, а тому утворилася заборгованість. У звязку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12707,75 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. У судове засідання сторони не зявилися, позивач направив клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с. 40). Відповідач в судове засідання не зявилася без поважних причин, двічі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за останнім відомими місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 46, 51, 56). Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. У відповідності зі ст. 281 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 12.06.2015 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] укладено [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № SAMDN52000083457860 від 22.04.2013 р., банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 13891,66 грн. на строк 36 місяці, з 12.06.2015 р. по 30.06.2018 р., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 13891,66 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню коштів та сплаті відсотків у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у визначені у Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості по кредиту здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця шляхом надання банкові грошових коштів щомісячно в сумі 503,99 грн. для погашення заборгованості по кредиту, що складається з заборгованості по кредиту, відсотках, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього платежу повинна бути не пізніше 30.06.2018 р. (п.2.1 [PERSON] угоди) (а.с. 6). Вказаним договором було реструктуризовано заборгованість відповідача по кредитному договору № SAMDN52000083457860 від 22.04.2013 (а.с. 6). Пунктами 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.2, 1.7 [PERSON] угоди встановлено, що сторони узгодили по Договору 1, зокрема: зменшити розмір заборгованості, який виник в період надання клієнту кредиту, а саме відсотків 485,5 грн., комісію на 43,4 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 1954,33 грн., заборгованість по Договору 1 з дати підписання [PERSON] угоди складає 14761,66 грн. Дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 30.06.2018 р. З метою забезпечення виконання зобовязання по договору, клієнт зобовязується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 870,0 грн. [PERSON] угода в частині розділу «Реструктуризація заборгованості» діє протягом терміну дії Договору 1 (а.с. 6). Відповідно до п. 2.2 [PERSON] угоди сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 31-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 2483,23 грн. (а.с. 6). Згідно з п. 2.8. [PERSON] угоди при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочки (а.с. 6). \~ \~ \~ \~За умовами договору (п. 1.1.3.2.11 Умов) Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості чи іншої заборгованості, яка виникає у клієнта зважаючи на невиконання зобовязань (а.с. 13). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 17.10.2016 р. заборгованість за даним кредитним договором перед банком становить 12707,75 грн., з яких: 5633,13 грн. заборгованість за кредитом; 1436,91 грн. - заборгованість за процентами; 3154,48 грн. нарахована комісія та пеня; 2483,23 грн. штраф відповідно до п.2.2 [PERSON] угоди (а.с. 4). Таким чином, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказаний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Пунктом 2.2 [PERSON] угоди (стягнення штрафу) та п.2.8 (стягнення пені) визначено стягнення за порушення зобовязань по погашенню кредиту. Таким чином, оскільки умовами [PERSON] угоди передбачено першочергове стягнення неустойки у вигляді штрафу (п.2.2\~Ген.\~Угоди),а тому суд уважає, що вимоги позивача про стягнення пені (п.2.8 Ген. Угоди) є безпідставними. За таких\~обставин,\~ураховуючи,\~що відповідач\~не виконав\~свої зобовязання\~щодо погашення\~заборгованості за\~кредитним договором\~в установлені\~договором строки,\~позивач внаслідок\~такого порушення\~позбавлений можливості\~отримати кредитні\~кошти та\~відсотки,\~на що\~він розраховував\~при укладенні\~договору,\~а тому\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню у\~звязку з\~чим з\~відповідачана користь\~позивача необхідно\~стягнути заборгованість\~за [PERSON]\~угодою без\~номеравід\~12.06.2015\~р.,\~яка виникла\~станом на\~17.10.2018\~р.,\~у розмірі\~9553,27\~грн.,\~що включає:\~5633,13грн. тіло кредиту; 1436,91 грн. відсотки; штраф відповідно до п.2.2 [PERSON] угоди 2483,23 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1324,61 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial