Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11482,70 грн. Посилаючись в позові на те, що відповідно до укладеного 14 листопада 2012 року договору відповідач отримав кредит у розмірі 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач взятих на себе зобовязань не виконував, що стало причиною виникнення заборгованості. Станом на 30.11.2016 року заборгованість за договором становить 11482,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 472,63 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 7287,08 грн., заборгованості за пенею та комісією 2700,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 522,99 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року позовні вимоги позивача задоволено.Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором б/н, укладеним 14 листопада 2012 року, у розмірі 11482 (одинадцяти тисяч чотирьохсот вісімдесяти двох) гривень 70 коп та 1600 грн судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач вказує , що суд першої інстанції не вірно взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, укладення між ним та банком «Договіру надання банківських послуг», анкету-заяву. Вказана анкета-заява не містить усіх істотних умов договору, які начебто врегульовані в Умовах та правилах надання банківських послуг, [PERSON] банку та памятці клієнта. З вказаними документами він не був ознайомлений та його особистий підпис на них відсутній. Суд постановляючи вказане рішення знехтував правовою позицією Верховного суду України, яка відображена у постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року. Суд також не зясував факт надання банком грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять платіжних документів. Крім того, судом не було зясовано, який було надано первинно кредитний ліміт, коли та на підставі яких домовленостей він був змінений. Також судом не зясовано по якій саме картці був наданий розрахунок заборгованості і по якому саме рахунку, а також відсутні докази отримання апелянтом картки та відкриття рахунку та його імя . Процентна ставка банком була збільшена без його згоди та повідомлення про її збільшення. Суд стягнув заборгованість не врахувавши заяви про застосування строків позовної давності щодо пені та притягнув відповідача до подвійної відповідальності стягнувши штраф та пеню, що суперечить ст. 61 Конституції України. В наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначена одна сума, як пеня та комісія. Причому банк не вказав за які саме послуги банку відповідач повинен сплачувати комісію, а суд не перевірив законність її нарахування. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] укладаючи договір про надання коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Памяткою клієнта» та « Тарифами банку» складає між ним та банком договір, з умовами якого він ознайомлений. Відповідач досить тривалий час користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості виконуючи умови договору. З травня 2014 року [PERSON] взяті на себе зобовязання по поверненню кредитної заборгованості не виконує, порушивши умови кредитного договору та вимоги ст.ст.509,526,1054 ЦК України, а тому з нього на користь банку підлягає стягненню сума заборгованості по кредиту в розмірі 11482,70 грн. З таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд. У судовому засіданні встановлено, що своїм підписом в анкеті-заяві від 14.11.2012 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 5). У вищевказаній заяві зазначено, що відповідач згоден, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач своїм підписом у заяві засвідчив, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді та зобовязався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Тобто своїм підписом позичальник підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку Відповідно до довідки ПАТ КБ „ПриватБанк за кредитним договором №б/н від 14.11.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, позичальнику було надано кредитну картку № 5211537432765365 з терміном дії до липня 2016 року ( а.с.85) Факт отримання відповідачем вказаної картки, в установі банку, підтверджений витягом з програмної системи банку.( а.с. 120-121) Згідно виписки за вказаною карткою [PERSON] знімав з картки кошти, розраховувався за придбані товари та поповнював картку протягом 2012-2014 років (а.с.60-67). При цьому станом на 30.11.2016 року непогашеними залишались отримані в кредит кошти в сумі 472,63 грн. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Як вбачається, заява на отримання кредиту підписана [PERSON], містить відмітки банку, отже відповідач погодився з умовами отримання кредитних коштів, запропонованими банком. При цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, які містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, зокрема з Тарифами, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів та не просив змінити або розяснити окремі положення кредитного договору і висуває заперечення проти умов договору тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором. Тому висновок суду першої інстанції про те, що заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг , Тарифами банку склали договір про надання банківських послуг, який укладено в письмовій формі та з досягненням згоди між сторонами про всі істотні умови договору. Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення банком відповідача про всі істотні умови договору та не доведення їх до відома позичальника не заслуговують на увагу. Відповідно до приписів ст.360-7 ч. 2 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням мотивів. Посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного суду України викладену в постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, як підставу для скасування рішення суду, також не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній правовій позиції зазначено про невідповідність змісту пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та змісту в заяві позичальника, щодо строку позовної давності. У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) були визнані судом обґрунтованими. Відповідачем, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було надано доказів, які б підтверджували те, що на час укладення кредитного договору були дійсні інші Умови і правила надання банківських послуг в ПАТ КБ „ПриватБанк, ніж ті, з якими він погодився, підписавши заяву та не зазначено у чому полягає невідповідність їх положень підписаній відповідачем анкеті-заяві від 14.11.2012 року . Не заслуговують на увагу суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не зясував факт надання банком грошових коштів відповідачу, оскільки особливістю користування кредитною карткою є зняття готівки в терміналах або розрахунок за допомогою картки при придбанні товарів, сплаті послуг. Матеріали справи містять виписку по рахунку №5211537432765365 , який було відкрито на імя позичальника [PERSON] і з якого можна прослідкувати рух коштів по рахунку. (а.с.62-67) В кредитному договорі не зазначений кредитний ліміт, проте за наявності даних, що позичальник знімав кредитні кошти з картки, та поповнював її (що підтверджується випискою (а.с.86-88)), відсутні підстави для звільнення відповідача від обовязку виконання зобовязання з повернення отриманих кредитних коштів. Крім того кредитним договором передбачено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, а тому він може бути і не зазначений в заяві. Докази отримання апелянтом картки, відкриття рахунку на його імя, містяться в матеріалах справи та спростовують доводи апеляційної скарги про їх відсутність. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1.1.6.1 та 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг зміни у вказані умови та правила вносяться банком щомісячно. В тих випадках коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо банк повідомляє клієнта через сайт банку та розміщення відповідної інформації у відділеннях банку. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такий правовий висновок викладений у правовій позиції Верховного суду України від 2 грудня 2015 року № 6-1341цс15. З наданих суду доказів вбачається, що банк направляв на мобільний телефон відповідача смс про зміну відсоткової ставки, а тому доводи апелянта про односторонню зміну відсоткової ставки позивачем не заслуговують на увагу. Звертаючись до суду ПАТ КБ „ПриватБанк в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість [PERSON] перед банком становить 11482,70 грн., грн, з них заборгованість за пенею та комісією становить 3917 грн. В розрахунку заборгованості по кредиту вказана сума зазначена, як заборгованість по пені. Вказане підтвердив і представник банку в судовому засіданні. Матеріали справи містять заяву про застосування строків позовної давності, але суд першої інстанції їх помилково не застосував до пені, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнутого розміру пені з 2700 грн до 1000 грн. Щодо стягнення комісії то вона судом не стягувалась та умовами договору не передбачена. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до умов кредитного договору № б/н укладеного між ПАТ КБ « Приват Банк» та [PERSON] 14.08.2012 року у разі порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн+ 5% від суми позову, 1000 грн заборгованість за пенею є фактично штрафом за прострочення сплати щомісячних платежів, а тому вбачається, що позивачем за одне й те саме порушення двічі нарахований штраф: в сумі 1000 грн та в сумі 1022,99 (штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 522,99 грн). Отже, беручи до уваги, що особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню пеня в межах одного року, то в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити. Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафів з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині та зміні рішення в частині суми пені з 2700 грн до 1000 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial