Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24.04.2008р. між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №14.14831, відповідно до умов якого позивачем був отриманий кредит зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення 24.04.2013р. На виконання забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між ним і Банком також був укладений договір застави автотранспорту № 14.14831/1 від 24.04.2008р., відповідно до п.п. 6, 11 якого у заставу був переданий належні позивачу транспортні засоби - автомобіль марки МАЗ 54323, 1991 року випуску, тип ТЗ, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 37118,00 гривень, та напівпричеп бортовий тентований марки KOGEL SN 24Р, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 31815,00 гривень, та усі правовстановлюючі документи на предмет застави. У зв'язку з невиконанням з боку позивача зобов'язань за кредитним договором за актами приймання від 11.01.2010р. був прийнятий належний автомобіль з напівпричепом та правовстановлюючі документи для подальшої їх реалізації за ринковою вартістю та направлення грошових коштів на погашення заборгованості. Згідно з п.3 зазначених актів при візуальному огляді транспортних засобів пошкоджень не виявлено. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2010р. вказаний кредитний договір був розірваний, з позивача стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 93391,30 грн., а також судові витрати. При цьому сума боргу не зменшилася на вартість переданого заставного майна. Вказані транспортні засоби до теперішнього часу зареєстровані за позивачем. Оскільки кредитний договір розірвано, то відповідно до ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припинилося на підставі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до п.7 договору застави автотранспорту на строк дії договору предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця. Тобто після розірвання кредитного договору та припинення на цій підставі договору застави, кредитор повинен був повернути належний позивачу автомобіль з напівпричепом, а виконання рішення суду повинно відбуватися на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Постановою державного виконавця Заводського ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2010р. накладено арешт на належне позивачу рухоме майно в межах суми 94575,21 грн., здійснено реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Однак з травня 2010 року з карткового рахунку позивача, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання нарахованої заробітної плати, з позивача стягувалися грошові кошти. Оскільки розмір стягнень був кожного місяця різний, у розмірі від 50 до100 відсотків нарахованої заробітної плати, позивач неодноразово звертався до відповідача з питання щодо розміру і підстав таких відрахувань. З бесіди з державним виконавцем Заводського ВДВС позивач дізнався, що у зв'язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію проведення виконавчих дій, 15.04.2011р. державним виконавцем була видана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду. Будь-якої постанови про звернення стягнення на заробітну плату державним виконавцем не виносилося та на підприємство не надсилалося, повторного пред'явлення виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», не відбулося. Таким чином, в порушення вимог діючого законодавства, банком безпідставно з травня 2010 року по теперішній час стягуються грошові кошти, які надходять на картковий рахунок, відкритий для отримання належної позивачу заробітної плати. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог загальна сума безпідставно стягнутих з зарплатних карток коштів складає 35136,64 грн. Вважає зазначені дії відповідальних осіб банку незаконними, та такими, що провадяться з перевищенням повноваження, оскільки, будь-які стягнення із заробітної плати робітника можливі лише на підставі особистої письмової заяви, або на підставі виконавчих документів. Неодноразові звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» з питання щодо вирішення конфлікту залишилися без задоволення. На вимогу від 04.08.2013р. позивач отримав відповідь через два місяці з проханням трохи зачекати. Тільки 20.10.2013р. надійшла відповідь, зі змісту якої вбачається, що заставне майно за кредитним договором №14/14831 реалізоване, списання з рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювалося згідно умов кредитування. При цьому заставне майно зареєстроване за позивачем, списання будь-яких грошових коштів з рахунків позивача відповідно до умов кредитування неможливе, оскільки кредитний договір розірвано за рішенням суду у 2010 році. Таким чином з 04.05.2010р. (з дати набрання чинності рішенням Заводського районного суду від 23.04.2010р.) по теперішній відповідач продовжує безпідставно утримувати у себе належні позивачу транспортні засоби, навмисно не повертає їх, користуючись ними, та безпідставно позбавляє позивача нарахованих у якості плати за працю грошових коштів, чим порушує права позивача як власника майна та грошових коштів. З наведених підстав позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом порушеного права і, посилаючись на ст.ст. 321, 328, 387, 399, 400, 593, 1212 ЦК України, просить витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління (МФО 313399, код за ЄДРПОУ 23788752) автомобіль марки МАЗ 54323, 1991 року випуску, тип ТЗ, вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричеп бортовий тентований марки KOGEL SN 24Р, 1987 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та оригінали правовстановлюючих документів на зазначені транспортні засоби та передати їх [PERSON]. Визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з заробітної картки грошових коштів та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити стягнення на погашення заборгованості за Кредитним договором № 14.14831 від 24.04.2008р.. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління МФО 313399, код за ЄДРПОУ 23788752) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35136,64 грн. та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснило продаж заставного рухомого майна і рухоме майно не знаходиться у володінні чи користуванні Банку, грошові кошти від реалізації зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором, а усі дії Банку щодо договірного списання коштів позивача з його дебетової картки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами є законними. У випадку встановлення судом обґрунтованості позову просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2008р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладена Кредитна Угода № 14.14831 на підставі якої позичальникові наданий кредит в сумі 12000,00 доларів США на споживчі цілі. Згідно до п. п. 1.1, 1.3, 4.1 Кредитної Угоди Позичальнику надається кредит окремими частинами - траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену у п. 1.2 Кредитної Угоди. Термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіками кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками договорів про видачу Траншів, але не пізніше 24.04.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17% річних. (а.с.53-56). Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Позичальником 25.04.2008р. укладений Договір про видачу траншу №14.14831/1, який передбачає, що Позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом та винагороду в порядку та строки згідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, наведених додатку № 1 до Договору про видачу траншу, який є невід'ємною частиною Кредитної угоди. В порядку пункту 2.1.1 Договором про видачу Траншу Банк відкрив рахунок для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості №29094055741148 (а.с.57). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором 24.04.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір застави автотранспорту № 14.14831/1 (а.с.58-59). Відповідно до п. 6 договору застави позичальник/заставодавець передав ПАТ КБ «ПриватБанк» в заставу автотранспорт, який є предметом спору: автомобіль МАЗ 54323, 1991 року випуску, тип ТЗ: вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]; напівпричеп бортовий тентований марки KOGEL SN 24Р, 1987 року випуску, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ч.1ст.20 Законом України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі ст. 44 Закону України «Про заставу», заклад - це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Відповідно до ст. 45 Закону України «Про заставу» заставодержатель зобов'язаний негайно повернути предмет закладу після виконання заставодавцем або третьою особою забезпеченого закладом зобов'язання. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про заставу», якщо заставодержатель зберігає або використовує предмет закладу неналежним чином, заставодавець має право в будь-який час вимагати припинення застави та (або) достроково виконати забезпечене закладом зобов'язання. Банк використав своє право, надане йому Договором застави та Законом України «Про заставу» та вилучив предмет застави до виконання позичальником своїх зобов'язань. Так, у зв'язку з наявністю заборгованості за забезпеченим кредитним договором, 11.01.2010р. [PERSON] передав а ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв вказане у договорі застави рухоме майно, правовстановлюючі документи для подальшої їх реалізації за ринковою вартістю та направлення грошових коштів на погашення заборгованості, що підтверджується актами приймання автомобіля позичальника, який допусти прострочку кредиту по кредитному договору № 14.14831 від 24.04.2008р. (а.с.9-10, т.1). Оскільки на момент вилучення автомобіля у позивача існувала непогашена заборгованість, у заставодержателя виникло право використати можливості для стягнення заборгованості, надані йому укладеним сторонами договором застави, тобто на звернення стягнення на предмет застави. 12.05.2011р. [PERSON] надав ПАТ КБ «ПриватБанк» дві нотаріально посвідчені довіреності,зареєстровані в реєстрі за номерами 774 і 773,на право розпорядження (в тому числі продажу) та користування вказаним рухомим майном строком до 12.05.2014р.(а.с.60, 61, т.1). ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах наданих [PERSON] повноважень, здійснив оцінку рухомого майна/Предметів застави. Згідно звіту (акту) №179/1.2012 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 20.07.2012р., виконаного ТОВ «Авто маркет», ринкова вартість напівпичепа KOGEL SN 24Р бортовий тентований, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], на дату оцінки становить 14434,00 грн. Згідно звіту (акту) №222/1.2013 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 25.01.2013р., виконаного ТОВ «Авто маркет», ринкова вартість сідлового МАЗ 54323 тягача, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], на дату оцінки становить 10000,00 грн. На підтвердження своїх доводів про відчуження вказаних транспортних засобів третім особам і зарахування отриманих коштів на погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 14.14831 від 24.04.2008р. відповідач надав акт приймання-передачі автомобіля МАЗ 54323, реєстраційний номер [NUMBER], від 21.04.2013р. та акт приймання-передачі напівпичепа KOGEL SN 24Р бортовий тентований, реєстраційний номер [NUMBER], від 21.04.2013р. (а.с.162-163, т.1). Виручені кошти були спрямовані на погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором. Так, 20.08.2012 р. від продажу напівпричепа марки KOGEL SN 24Р надійшло 1805,83 доларів США або 14434,00 грн., що підтверджується копією меморіального валютного ордеру №1 від 20.08.2012р., де призначення платежу - погашення заборгованості [PERSON], рахунок [NUMBER] (а.с.62). В цей же день ці кошти були зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 902,92 долари США і на погашення відсотків у сумі 902,91 доларів США. Від продажу автомобіля МАЗ 54323 22.04.2014р. надійшло 1251,09 доларів США або 9999,96 грн., що підтверджується копією меморіального валютного ордеру № 1 від 22.04.2013р., де призначення платежу - погашення заборгованості [PERSON] (а.с.63). В цей же день ці кошти були зараховані на погашення заборгованості. Зарахування вказаних коштів на погашення заборгованості [PERSON] за кредитною угодою № 14.14831 від 24.04.2008р. відображено у розрахунку заборгованості (а.с.65-75, т.1), підтверджується випискою по рахунку (а.с.5-8, т.2). Також банк від імені [PERSON] діючи на підставі довіреності, здійснив 22.04.2013р. оплату до державного бюджету податку з доходів від продажу рухомого майна, що підтверджується меморіальним ордером від 22.04.2013р. (а.с.9, т.2). Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» заволодів спірними транспортними засобами на законних підставах, з добровільної згоди [PERSON], на підставі виданих ним нотаріально посвідчених довіреностей, розпорядився транспортними засобами, спрямувавши отримані грошові кошти на погашення заборгованості [PERSON] Ненадання відповідачем письмового договору купівлі-продажу та нездійснення новими власниками державної реєстрації спірних транспортних засобів (згідно довідки ДАІ спірні транспорті засоби на час розгляду справи залишаються зареєстрованими за позивачем) не свідчить, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно володіє спірними транспортними засобами. На підставі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, тобто визначений ст. 387 ЦК України спосіб захисту права власності застосовується у позадоговірних відносинах. З урахуванням викладеного вимоги позову про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» спірних транспортних засобів відповідно до ст. 387 ЦК України як безпідставно набутого майна є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2010р. задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], кредитний договір від 24.04.2008р. № 14.14831 був розірваний, з позивача стягнуто достроково всю суму заборгованості за кредитом у розмірі 93391,30 грн., а також судові витрати (а.с.11, т.1). Виконання рішення суду відбувається на підставі Закону України «Про виконавче провадження». За заявою стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 11.08.2010р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості. Цією ж постановою накладено арешт на належне позивачу рухоме майно в межах суми 94575,21 грн., внесені відповідні відомості в державний реєстр обтяжень рухомого майна (а.с.15, т.1). У зв'язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію проведення виконавчих дій, 15.04.2011р. державним виконавцем була видана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду (а.с.16, т.1). Згідно пояснень представника відповідача, повторно з питання виконання вказаного рішення суду до державної виконавчої служби стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався. Як зазначалося, після того, як 15.04.2011р. державним виконавцем була видана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві і скасовані заходи примусового виконання рішення суду, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався до виконавчої служби з приводу повторного пред'явлення виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Однак в подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює договірне списання грошових коштів з зарплатних карток позивача на погашення заборгованості за кредитним договором №14.14831 від 24.04.2008р., який розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2010р. В обґрунтування правомірності своїх дій ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що договірне списання здійснюється на підставі п. 2.2.6 кредитного договору №14.14831 від 24.04.2008р., оскільки на думку відповідача вказаний пункт договору не припинив свою дію з розірванням кредитного договору. Згідно пояснень представника відповідача, оскільки за цим договором кредит надавався у доларах США, заборгованість постійно зростає у зв'язку зі зміною курсу гривні. Так, відповідачем надано розрахунок заборгованості за вказаним договором, з якого вбачається, що станом на 25.03.2014р. [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 9601,80 доларів США, що становить 104181,45 грн. (а.с.65-76, т.1). З них заборгованість за кредитом 8788,57 доларів США, заборгованість за відсотками 406,04 долари США, пеня 407,19 доларів США. При цьому підстави, з яких з 31.07.2013р. банком почала нараховуватися пеня, представник відповідача не пояснив. Між тим, рішенням Заводського суду м. Запоріжжя від 23.04.2010р. крім розірвання кредитного договору з позивача стягнуто достроково всю суму заборгованості за кредитом у розмірі 93391,30 грн., яка згідно доводів банку в подальшому частково була погашена за рахунок реалізованих транспортних засобів. Згідно виписок за картками [PERSON] для виплат (для зарахування заробітної плати, карта договору 4627081709192905, карта договору 4627081739295777, карта договору 5168757236996148) за період з 09.02.2010р. по 19.09.2014р. банком було здійснено договірне списання коштів на загальну суму 52803,47 грн. (а.с.222-233, т.1). З виписок вбачається, що вказана сума коштів була спрямована на погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за двома кредитними договорами: за Кредитною Угодою № 14.14831 від 24.04.2008 р. списана сума становить 35136,64 грн.; за договором № SAMDN34000020524905 від 06.03.2008р. списана сума становить 17666,83 грн. Згідно виписок, списання коштів позивача за кредитною угодою № 14.14831 від 24.04.2008 р. відображається в призначенні платежу/опису транзакції: «Приватбанк HEAD-OFFICE [NUMBER] погашение кредита» або «Автоматическое погашение кредита. Договор: [NUMBER] погашение». Договірне списання на погашення заборгованості за кредитною угодою №14.14831 від 24.04.2008р. розпочалося з 25.05.2010р., тобто після розірвання цього договору (рішення суду про розірвання кредитної угоди № 14.14831 від 24.04.2008р. набрало законної сили 04.05.2010р.). За Кредитною Угодою № 14.14831 від 24.04.2008 р. списана сума становить 35136,64 грн., що підтверджується виписками за картками [PERSON] для виплат, визнається позивачем і відповідачем, і про стягнення цієї суми відповідно до заяви про уточнення розміру позовних вимог заявлено позивачем. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 653 ЦК України встановлені правові наслідки розірвання договору. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. За загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладання та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Відповідно до п. 2.2.6 кредитного договору №14.14831 від 24.04.2008р., на який посилається відповідач, позичальник доручає банку списувати грошові кошти з своїх поточних рахунків у валюті кредиту для виконання зобов'язань по погашенню кредиту, а також відсотків за його використання у межах сум, що підлягають сплаті банку за цією угодою, а також по договорах про видачу траншів при настанні термінів платежів. Кредитним договором №14.14831 від 24.04.2008р. не передбачено, що умови п. 2.2.6 залишаються в дії після розірвання договору для застосування на випадок порушення зобов'язань. Кредитна Угода № 14.14831 від 24.04.2008 р. припинила свою дію після набрання рішенням суду законної сили з 04.05.2010р., умови п. 2.2.6 цього договору також припинили свою дію, скільки інше не передбачено умовами цього договору. У зв'язку з розірванням кредитного договору сторони не звільняються від обов'язку виконання зобов'язань по договору, що виникли до розірвання договору. Судовим рішенням, крім розірвання кредитного договору№14.14831 від 24.04.2008р., було стягнуто з боржника достроково всю суму заборгованості на виконання його зобов'язань за цим договором, що виникли до розірвання кредитного договору. У разі невиконання рішення суду у добровільному порядку, порядок примусового виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Відповідно до положень ст. ст. 1, 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», договірним списанням є списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Відповідно до змісту ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання грошових коштів банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або неналежного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що договірне списання грошових коштів у сумі 35136,64 грн. на погашення кредиту із заробітних карток [PERSON], починаючи з 25.05.2010р., здійснюється банком неправомірно, а стягнуті 35136,64 грн. належить повернути [PERSON] Враховуючи, що позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з питання правомірності списання грошових коштів, зокрема, заявами від 10.05.2013р. (а.с.17, т.1), 04.08.2013р. (а.с.18-19, т.1), на що отримав остаточну відповідь з роз'ясненнями щодо підстав списання грошових коштів лише 20.10.2013р., заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення безпідставно списаних грошових коштів за період до 10.02.2011р. відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 351,36 грн.

Outcome: partial