Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У позовній заяві начальник\~Луцького прикордонного\~загону просить\~ухвалити рішення\~про стягнення\~з [PERSON] \~11\~207,74\~гривень заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) - службового житла по [ADDRESS] та спожиті за цією адресою житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що вищевказане службове приміщення у 1993 році було надане військовослужбовцю [PERSON] , з яким 22 липня 2014 року був укладений договір найму службового жилого приміщення в будинку державного житлового фонду. [PERSON] проживав у даному житлі до [INFO] та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. У житлі залишилися проживати сім`я померлого у складі сина [PERSON] та дружини [PERSON] . Луцький прикордонний загін надає наймачам, проживаючим у службовому житлі та гуртожитках відповідні комунальні послуги, в тому числі електричну та теплову енергію, холодну воду, а також обслуговує житлові будинку, за що нараховує проживаючим кошти за отримання житлових будинків (квартирну плату), згідно тарифів житлово-експлуатаційним відділенням загону, які затверджені начальником [INFO] та погоджені органами місцевого самоврядування. Оскільки [PERSON] та [PERSON] неналежно виконували обов`язки по сплаті квартирної плати та спожитих послуг, станом на 01 лютого 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 11 207,74 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 лютого 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в межах встановленого судом строку подав відзив на позовну заяву. У ньому із заявленими позовними вимогами не погодився через їх невідповідність фактичним обставинам справи. Вказав, що заборгованості за комунальні послуги не має, про що свідчать квитанції про оплату послуг. Квартирну плату сплачує регулярно; оплату за воду здійснює відповідно до кількості зареєстрованих осіб (за 1 особу 2,51 грн.); оплату за електроенергію проводить згідно показників квартирного лічильника за особовим рахунком [NUMBER] згідно укладеного з ТОВ «ВЕЗ» у Любомльському районі договору; оплату за опалення проводить відповідно опалювальної площі 82,4 м2; в опалювальний період 2018-2019 роки оплату проводив за погодженим рішенням Вишнівської сільської ради від 15 грудня 2017 року тарифом 9,9197 гривень за 1 м2, а згідно рішення цієї ж сільської ради від 06 вересня 2019 року здійснює оплату по теперішній час за тарифом 26,8813 м2. Застосований позивачем у період 01 грудня 2018 року по 12 квітня 2019 року тариф на опалення в сумі 23,1881 за 1 м2 та введений в дію наказом командира загону з 01 листопада 2020 року тариф в сумі 25,017 гривень за 1 м2 вважає протиправними, оскільки всупереч Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ці тарифи не погоджені органом місцевого самоврядування. Крім цього, самостійно встановлені тарифи на опалення [INFO] не доводить до відома населення. Всупереч вимогам законодавства, окрім інформаційних листів із загальними сумами оплати послуг, жодних квитанцій встановленого зразка із зазначенням у них показників лічильника, тарифів, особового рахунку не отримує. Також до позову не додано доказів (сертифікату або ліцензії) на підтвердження права Луцького прикордонного загону надавати житлово-комунальні послуги, як того вимагає Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім цього, в порушення цього ж Закону позивачем як виконавцем послуг не надано укладеного із ним як споживачем послуг договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням прав, обов`язків і відповідальності. За викладених обставин просив відмовити у задоволенні позову. На відзив відповідача 21 травня 2021 року до суду від позивача поштовим зв`язком надійшли додаткові письмові докази. На ці докази від відповідача у встановлений ухвалою суду від 26 лютого 2021 року строк з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958 письмові заперечення до суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Власником житлового службового будинку [ADDRESS] , є держава в особі Державної прикордонної служби України, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2007 року серії [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності від 03 липня 2007 року №15096055. Відповідно до довідки Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2020 року дане службове житло, яке являє собою 3-х кімнатну квартиру загальною площею 93,20 м2, у 1993 році було надано військовослужбовцю запасу - [PERSON] на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] . Після смерті останнього у квартирі залишилась проживати його сім`я у складі двох осіб: дружина [PERSON] та син [PERSON] . Зареєстрованим у цьому житлі є лише [PERSON] , що підтверджується відомостями УДМС України у Волинські \~ \~ \~ \~й області. Військова частина\~ [NUMBER] \~з 31\~березня 2016\~року зареєстрована\~як суб`єкт\~господарської діяльності,\~що підтверджується\~виданим директором\~департаменту ресурсного\~забезпечення Адміністрації\~Державної прикордонної\~служби України\~свідоцтвом. До переліку дозволених видів господарської діяльності військової частини [NUMBER] , поміж іншого входить: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, забір, очищення та постачання води. Згідно довідки Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2020 року та відомостей за № 209, № 211 заборгованість [PERSON] за утримання будинку та комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року становить 11\~207,74 гривень. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII). За змістом п.5 ч.1 ст.1 Закону № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Частиною 1 статті 12 Закону № 2189-VIII передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.п.1, 5 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний:1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ст.9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 68 Житлового кодексу УРСР встановлено обов`язок наймача щомісячно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Сукупний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. З відомості № 210 про нарахування квартирної плати та комунальних послуг з січня 2019 року по жовтень 2020 року вбачається, що [PERSON] за цей період нараховано 24\~180,28 гривень квартирної плати та комунальних послуг, з яких: 1069,86 гривень за утримання будинку; 20\~626,14 гривень за опалення; 110,44 гривень за холодну воду; 2 373,84 гривень за електроенергію. У довідці від 23 листопада 2020 року № 487 Луцький прикордонний загін вказав, що нарахування квартирної плати та комунальних послуг здійснюється згідно тарифів, розроблених житлово-експлуатаційним відділенням загону, які затверджені начальником Луцького прикордонного загону та погоджені органами місцевого самоврядування за такими тарифами: - квартирна плата 0,5218гривень за 1 м2; - опалення - 23,1881 гривень за 1 м2 у період з 01.12.2018 12.04.2019; - 26,8813 гривень за 1 м2 у період з 01.11.2019 15.04.2020; - холодна вода 2,51 гривень на 1 людину; - електроенергія 1,68 гривень за 1 кВт згідно постанови НКРЕКП №220 від 26.02.2015. Відповідно до положень ст.123 ЖК УРСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.\~ Статтями 66, 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку), а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування, зокрема, належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. У справі встановлено, що тарифи за утримання житлового будинку в розмірі 0,5218 гривень за 1 м2 та за водопостачання в розмірі 2,51 гривень на 1 людину погоджені рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 15 грудня 2017 року та введені в дію наказом начальника [INFO] від 29 грудня 2017 року № 2766-аг. З відомості № 210 про нарахування квартирної плати та комунальні послуги вбачається, що нарахування по утриманню будинку з січня 2019 року по жовтень 2020 року позивачем проводилось у відповідності до встановленого тарифу в сумі 48,63 гривень на місяць з розрахунку 0,5218 х 93,20 м2 загальної площі житла. Всього за дану послугу у вказаний період нараховано до оплати 1\~069,86 гривень. Щодо нарахувань за водопостачання (холодна вода), то із цієї ж відомості № 210 вбачається, що за дану послугу позивач виставляв місячну оплату в сумі 5,02 гривень, тобто з розрахунку на дві людини. Проте таке нарахування не відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, оскільки у даному житлі зареєстрована лише одна людина позивач [PERSON] . Відтак, до оплати за користування холодною водою з січня 2019 року по жовтень 2020 року підлягає не 110,44 гривень, як нараховано позивачем, а 55,22 гривень (22 місяці х 2,51 гривень). Тариф на опалення на опалювальний період з 01.12.2018 по 12.04.2019 в сумі 23,1881 гривень за 1 м2 встановлений наказами начальника Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2018 року № 2135-аг. Доказів того, що ці тарифи погоджені органом місцевого самоврядування, як цього вимагає ч.3 ст.4 Закону № 2189-VIII, позивач суду не надав. В той же час, із наданої відповідачем відповіді Вишнівської сільської ради Любомльського району від 11 лютого 2020 року за вих.№226/05-38 встановлено, що рішення про погодження тарифів на постачання теплової енергії на службові житлові будинки військового містечка « [INFO] » Луцького прикордонного загону на опалювальний сезон 2018-2019 роки сільською радою не приймалось. Отже, застосований позивачем тариф на опалення у період з 01.01.2019 по 12.04.2019 не ґрунтується на вимогах закону, тому за основу для проведення нарахувань за цей період належить приймати тариф погоджений рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 15 грудня 2017 року і введений в дію наказом начальника Луцького прикордонного загону від 29 грудня 2017 року № 2766-аг в розмірі 9,9197 гривень за 1 м2 загальної площі житла. Виходячи із такого тарифу та опалювальної площі житла 82,40 м2, до оплати за опалення з 01.01.2019 по 12.04.2019 підлягає 2 779,09 гривень (9,9197 х 82,40 = 817,38 гривень на місяць; 817,38 х 3 (місяці) = 2452,14 гривень; 817,38 : 30 (днів) х 12 (днів) = 326,95 гривень; 2452,14 + 326,95 = 2779,09 гривень). Тариф на опалення на опалювальний період з 01.11.2019 по 15.04.2020 в сумі 26,8813 гривень за 1 м2 загальної площі житла погоджений рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 06 вересня 2019 року № 49/2018-11 і введений в дію наказом начальника Луцького прикордонного загону від 30 вересня 2019 року № 1627-аг, тобто встановлений із дотриманням вимог закону. Однак, як вбачається з відомості № 210 нарахування за опалення позивачем здійснювалось з розрахунку загальної площі житла 93,20 м2 в сумі на місяць 2505,34 гривень (26,8813 х 93,20), що не відповідає фактично отриманим послугам по опаленню, оскільки опалювальна площа житла є меншою і складає 82,40 м2, про що зазначено у цій же відомості. У довідці від 17 травня 2021 року № 14/17/1 позивач обґрунтовує нарахування послуг за опалення від загальної площі житла 93,20 м2 поняттям опалювальної площі квартири, наведеним у затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення (далі Правила № 630). Відповідно до пункту 2 Правил № 630 опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Під приміщеннями, площа яких не входить до опалюваної площі квартири (будинку) відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів від 08.06.1996 №619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» слід розуміти приміщення, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненням, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалюваної площі квартири (будинку). З технічного паспорта від 29 січня 2007 року вбачається, що службовий житловий будинок по [ADDRESS] складається із трьох коридорів, кладовки, трьох кімнат, кухні, ванної та вбиральні, загальна площа яких складає 93,2 м2. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що опалювальна площа квартири становить 82,4 м2, оскільки зазначені у технічному паспорті коридор і кладова загальною площею 10,8 м2 є прибудовами і у них відсутні елементи опалення. Про такий розмір опалювальної площі (82,4 м2) вказує й сам позивач у доданих в якості доказів відомостях за № 209, 210, 211, тим самим визнаючи той факт, що названі відповідачем коридор і кладова відокремлені від приміщень, що опалюються. Із копії технічного паспорта вбачається, що ці приміщення дійсно є прибудовами до зовнішніх стін будинку. Крім цього позивач не довів належними і допустимими доказами того, що температура у цих двох приміщеннях відповідає встановленим нормам, які б слугували підставою для віднесення даних приміщень до опалюваної площі. Зазначення у рішеннях Вишнівської сільської ради та наказах начальника Луцького прикордонного загону тарифу за виробництво та постачання теплової енергії за 1 м2 загальної площі житла в місяць також не є підставою для нарахування вартості цієї послуги саме з розрахунку загальної площі житла, оскільки відповідно до положень Правил № 630 до формули визначення розміру щомісячної плати за опалення включено саме опалювана, а не загальна площа житла. З огляду на викладене, надані позивачем докази, а також статус відповідача у спірних правовідносинах як споживача послуг, суд не вбачає підстав вважати загальну площу житла 93,2 м2 опалювальною площею, у зв`язку із чим застосовує зазначений у відомостях позивача розмір опалюваної площі 82,4 м2). У зв`язку із цим до оплати за опалення за період з 01.11.2019 по 15.04.2020 належить 12\~182,61 гривень (26,8813 х 82,40 = 2215,02 гривень на місяць; 2215,02 х 5 (місяців) = 11075,10 гривень; 2115,02 : 30 (днів) х 15 (днів) = 1107,51 гривень; 11075,10 + 1107,51 = 12182,61 гривень). Загальна сума за опалення за заявлений у позові період з січня 2019 року по жовтень 2020 року становить 14961,70 гривень. Стосовно тарифу на електроенергію в розмірі 1,68 гривень за 1 кВт, то судом встановлено, що цей тариф відповідає тарифам на електроенергію, що відпускається населенню, з 1 березня 2017 року (пункту 1.5), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.02.2015 року №220, оскільки з урахуванням статусу службового жилого будинку у військовому містечку « [INFO] » та його належність державі в особі Державної прикордонної служби України, для обрахунку вартості спожитої електроенергії береться тариф, як для населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи, крім гуртожитків. Нарахування за електроенергію позивачем здійснювалось за період з січня по грудень 2019 року на загальну суму 2\~373,84 гривні. В подальшому оплата за електроенергію відповідачем [PERSON] проводилось безпосередньо виконавцю послуг ТОВ «ВЕЗ» у Любомльському районі, що підтверджується доданим до відзиву на позов платіжним рахунком. Отже, за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року включно до сплати за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачу належало всього 18\~460,62 гривень, з яких за: - утримання будинку (квартплату) - 1 069,86 гривень; - холодну воду - 55,22 гривень; - опалення 14 961,70 гривень; - електроенергію 2 373,84 гривень. У пункті 18 Правил № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Із доданих до відзиву копій квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що у період з 23 січня 2019 року по 19 листопада 2020 року відповідач [PERSON] здійснив оплату за утримання будинку та наданих комунальних послуг на користь військової частини [NUMBER] у загальній сумі 17\~598,92 гривень. У відомості № 211 про оплату вказана інша сума оплати відповідачем наданих житлово-комунальних послуг, а саме 12\~972,54 гривень. Така невідповідність згідно довідки позивача від 17 травня 2021 року № 14/17/1 виникла внаслідок зарахування внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості минулих років у відповідності до правил бухгалтерського обліку. Із довідки про оплату та заборгованість за комунальні послуги з січня 2018 року по квітень 2021 року вбачається, що станом на 01 січня 2018 року відповідач [PERSON] мав перед Луцьким прикордонним загоном заборгованість в сумі 8\~967,50 гривень; внесені ним у 2018 році кошти на оплату житлово-комунальних послуг зараховувались на погашення заборгованості за 2017 рік, у 2019 році на погашення заборгованості за 2018 рік, у 2020 році заборгованості за 2019 рік. Разом із цим, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження існування у відповідача заборгованості станом на січень 2018 року в сумі 8\~967,50 гривень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на неповноту наданих позивачем доказів, зокрема щодо стартової заборгованості відповідача станом на 01 січня 2018 року, а також доводів відповідача як споживача, тобто слабшої сторони, суд у відповідності ч.7 ст.81 ЦПК України з власної ініціативи на підставі електронної системи документообігу суду КП «Д-3» встановив, що в провадженні Любомльського районного суду Волинської області у 2018 році перебувала цивільна справа № 163/284/18 за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина [NUMBER] ) до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги. Рішенням суду у цій справі від 25 червня 2018 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2018 року, з відповідача [PERSON] в користь [INFO] стягнуто заборгованість за надані комунальні послуги, яка утворилась за період з квітня по жовтень 2017 року включно, в загальній сумі 5252,87 гривні. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що із заявленої позивачем суми заборгованості за період з квітня по жовтень 2017 року в розмірі 7964,39 гривень, суд встановив і стягнув заборгованість в розмірі 5252,87 гривень. З огляду на такі заявлені позивачем і стягнуті судом суми заборгованості в сукупності із зазначеними у даному рішенні тарифами на житлово-комунальні послуги, у суду в межах розглядуваної справи наявні достатні та обґрунтовані сумніви вважати, що за листопад грудень 2017 року у відповідача [PERSON] могла утворитись заборгованість в сумі 8\~967,50 гривень. Окрім цього судом встановлено, що за заявою військового прокурора 13 листопада 2018 року за вищевказаним рішенням суду у справі № 163/284/18 судом був виданий виконавчий лист. Відтак, стягнутий судом розмір заборгованості в сумі 5252,87 гривень, не повинен облікуватися позивачем в сукупності з поточними нарахуваннями за житлово-комунальні послуги, оскільки ця сума підлягає стягненню в примусовому порядку. В іншому ж випадку для відповідача може настати подвійна матеріальна відповідальність за зобов`язанням. У зв`язку із наведеним, суд не приймає до уваги зазначені у довідці позивача суми заборгованостей за період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року, відповідно й не має підстав вважати, що позивач на достатній правовій підставі здійснював зарахування внесених відповідачем на оплату комунальних послуг коштів на погашення заборгованості за 2017 2018 роки. За таких обставин суд перевіряє обґрунтованість заявлених Луцьким прикордонним загоном позовних вимог виключно на підставі наданих доказів про нараховані позивачем суми платежів за надані відповідачу житлово-комунальні послуги за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року включно та їх сплату відповідачем за цей же період. Судом встановлено, що до сплати за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачу за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року включно належало всього 18 460,62 гривень, з яких він сплатив 17 598,92 гривень. Отже, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь Луцького прикордонного загону підлягає 861,70 гривень (18 460,62 17 598,92). Інші, наведені відповідачем у відзиві доводи, спростовуються дослідженими по справі доказами, які свідчать про надання позивачем житлово-комунальних послуг, їх споживання та оплату відповідачем, тому на зроблені судом висновки по суті спору не впливають. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову на суму 861,70 гривень. Згідно зі ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 7,69 % таких вимог.

Outcome: partial