Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України, третя особа газета «Експрес» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує на те, що 05.09.2016 року позивач звернувся із заявою до директора НАБУ стосовно декількох епізодів протиправної діяльності судді Івано-Франківського окружного суду Черепія П.М. під час здійснення ним своїх повноважень. Листом від 13.09.2016 року за №111-006/31889 НАБУ повідомило позивача про відмову внести відповідні відомості до ЄРДР за відсутністю підстав, оскільки позивачем не викладено обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, але направив звернення позивача до ГПУ. Вказує на те, що в НАБУ відмовилося проводити будь-яку перевірку в будь-якому процесуальному порядку за змістом звернення [PERSON] . Зазначає, що оскаржені діяння скоєні НАБУ без дотримання підстав, меж повноважень та способу, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано - без вивчення всіх обставин, що мають значення для вчинення дій та прийняття рішень; упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, з порушенням принципу рівності перед законом, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача, на досягнення яких спрямовані її діяння. В зв`язку з незаконним та безпідставним ставленням НАБУ, позивачу спричинено моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює в 50000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких проти вимог позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.09.2016 року до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява [PERSON] від 05.09.2016 року з приводу можливих неправомірних дій судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду, які виразились у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 366, 368-2 КК України та протиправних дій заступника прокурора Івано-Франківської області Торованина В.Д., яку було зареєстровано за №К-9035. За результатами розгляду вищезазначеної заяви Головним підрозділом детективів не встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не викладено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро. Листом Національного бюро від 13.09.2016 року № 111-006/31889, заява [PERSON] від 05.09.2016 року скерована до Генеральної прокуратури України для розгляду у межах компетенції, про що повідомлено позивача. Позивача також повідомлено про те, що рішення слідчого, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, може бути оскаржене у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано до слідчого судді скаргу на бездіяльність детектива щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте, позивач звертався до слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 05.09.2016. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.11.2016 року у справі №344/13694/16-к відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Національного бюро із заявою про кримінальне правопорушення від 07.11.2016, що була зареєстрована за №К-11308. Листом Національного бюро від 13.09.2016 № 111-006/31889, позивача повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також роз`яснено можливість оскарження рішення детектива щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Позивачем не подано до слідчого судді скаргу на бездіяльність детектива щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Бездіяльність Національного антикорупційного бюро України позивачем оскаржено до суду. Прокурор та слідчий, згідно з вимогами ст.ст. 36, 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, є самостійними у процесуальній діяльності. Оскарження їх дій та рішень, окрім недотримання розумних строків, прокурору вищого рівня чинним законодавством не передбачено. Статтями 303-307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень і дій (бездіяльності) слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування та регламентовано єдиний порядок їх оскарження - судовий. Таким чином, заяву [PERSON] розглянуто Національним антикорупційним бюро України в порядку, визначеному чинним кримінальним процесуальним законодавством. Стаття 1176 ЦК України визначає загальні засади відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Твердження позивача про незаконність дій посадових осіб НАБУ при розгляді його звернень від 05.09.2016 року та від 07.11.2016 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як позивачем не було надано доказів визнання цих дій незаконними в установленому законом порядку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що в зв`язку з незаконним та безпідставним ставленням НАБУ, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних, душевних стражданнях, яких зазнав позивач з протиправною поведінкою, відчуттям несправедливості, дистресі та розчаруванні, спричиненими відверто протиправною поведінкою державного органу з особливим статусом - Національного антикорупційного бюро України, обов`язком якого є забезпечення дотримання законності щодо викриття будь-яких корупційних проявів в межах своєї юрисдикції і притягнення до відповідальності винних в порушеннях цієї законності, і вона заподіяна названими чинниками. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивач не навів належне обґрунтування своїх позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів, та порушення його конституційних прав і свобод. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed