Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У лютому 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником Ѕ квартири [ADDRESS] . Інша частка (1/2) належала на праві власності його бабусі [PERSON] , після смерті якої власником цієї частки став її чоловік (дід позивача) [PERSON] . Після смерті діда [INFO] та батька позивача [PERSON] ( [INFO] ) спадщину ніхто не прийняв. Позивач, звернувшись до нотаріуса, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Між тим, він (позивач) як співвласник даної квартири, з часу смерті діда [PERSON] , та по теперішній час відкрито та безперервно володіє та користується належною йому часткою нерухомого майна, займається його утриманням. За такого, посилаючись на вимоги\~ст. 344 ЦК України, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23\~лютого 2021 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 26 квітня 2021 року на 16 год. 30 хв. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 10.06.2021 року з`явився представник позивача [PERSON] , який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник позивача- адвокат Лі-Злотін А.В. проти розгляду справи за відсутності відповідача. За такого суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є: батько [PERSON] ; мати [PERSON] . Батько позивача [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є: батько - [PERSON] ; мати [PERSON] . Відповідач у справі, [PERSON] , народився [INFO] . Його батьками є: батько - [PERSON] ; мати [PERSON] . Із наведеного слідує, що позивач та відповідач мають спільних батьків, тобто є рідними братами. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 травня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (бабі позивача) та позивачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] (баба позивача) померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. 18 лютого 1995 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області [PERSON] (дід позивача) після смерті [PERSON] (баби позивача) видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] (дід позивача), помер про що свідчить свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.01.2001 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частку квартири [ADDRESS] у зв`язку з пропуском строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.01.2021 року, сформованої Першою Миколаївською державної нотаріальною конторою інформацію, інформації щодо [PERSON] не знайдено. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] у спірній квартирі проживає та зареєстрований з 1993 року, тобто добросовісно, відкрито та безперервно володіє належною йому Ѕ частиною спірної квартири більше 15 років, а тому просить визнати право власності на іншу Ѕ частку квартири за набувальною давністю. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина перша\~статті 344\~ЦК України\~вказує на\~те,\~що особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Набуття\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~набувальною давністю\~регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Із матеріалів справи слідує, що позивачу починаючи з 01 червня 1993 року було відомо, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] належала його бабі [PERSON] , а після її смерті цю частину квартиру успадкував її чоловік (дід позивача) [PERSON] . Після смерті свого діда позивача [PERSON] спадщина прийнята не була, оскільки його син (батько позивача) [PERSON] помер [INFO] . Надалі позивач з метою оформлення спадщини (на Ѕ частини квартири [ADDRESS] ) звернувся о нотаріальної контори. Однак, постановою Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20 січня 2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, яке складається із Ѕ частини квартири [ADDRESS] у зв`язку із пропуском ним, встановлених законодавством, строків на прийняття спадщини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивач не є добросовісним набувачем Ѕ частини квартири [ADDRESS] . На думку суду зазначені правовідносин ґрунтуються на попередній власності та відносинах правонаступництва, тоді як обставини, зазначені у частині першій\~статті 344\~Цивільного кодексу\~України у даному випадку відсутні. Підсумовуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Також слід зазначити, що зважаючи на приписи статті 1277 ЦК України спірне майно може входити до відумерлої спадщини та перейти до іншого власника як то органу місцевого самоврядування. Відтак, рідний брат позивача [PERSON] не є належним відповідачем у цій справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмовити у їх задоволенні. Судові витрати згідно частини першої статті 141 ЦПК України, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed