Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У лютому 2020 р. [PERSON] , внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач), звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2015 позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , у якій зареєстровано троє осіб: позивач, [PERSON] (колишній чоловік позивача, відповідач), [PERSON] (син позивача). Після фактичного розірвання шлюбних відносин, яке відбулося понад рік тому [PERSON] забрав речі та добровільно виїхав з квартири. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, а також накладає додатковий матеріальний тягар за сплату комунальних послуг. Ухвалою від 10.03.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] викликалася в судове засідання шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.09.2013 був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). 31.05.2019 шлюб сторін розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 4-6). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , у квартирі зареєстроване місце проживання позивача, відповідача та сина позивача (а.с. 10). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, понад рік не проживає у ній без поважних причин. Вказані обставини підтверджуються даними акту від 04.02.2020, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 9)та показаннями свідка. Свідок [PERSON] пояснив в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі [ADDRESS] , у них дружні стосунки. Відповідача знає наглядно та більше року не бачив його в будинку. Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає без поважних причин більше року, його майно у житлі відсутнє, впродовж цього часу він житловою площею не цікавився і комунальних послуг не сплачував, угод щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали. Отже зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає останній у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved