Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб таким, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачі, які є онуками, зареєстровані у будинку, однак не проживає у ньому з березня 2009 року, особистих речей у помешканні не має, комунальні послуги не сплачує. Фактичне місцезнаходження відповідачів їй не відоме. Наявність реєстрації відповідачів у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом, просила визнати їх такими. Відповідно до ухвали суду від 18 березня 2019 року справа розглядається у спрощеному позовному провадження за участю сторін. Позивач [PERSON] , у судове засідання не прибула, просила вирішувати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради також у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, про наявність заперечень не зазначив, вирішення справи покладав на розсуд суду. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16.07.1984. За інформацією, наданою Лівобережним відділом реєстрації місця проживання ДАП Маріупольської міської ради від 11.03.2019, відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у домоволодінні [ADDRESS] з 26.12.2006 та з 21.05.2002 відповідно і до теперішнього часу. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту № 22 , посвідченого КСН «Дружба» від 22.02.2019, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації у домоволодінні [ADDRESS] фактично не проживають. При цьому за змістом позову позивач [PERSON] посилається на не проживання відповідачів у помешканні з березня 2009 року. Відповідач [PERSON] та [PERSON] , не прибувши у судове засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим не оспорюють наведених обставин. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачі з березня 2009 року, тобто понад встановлені законодавством строки, у належному на праві власності позивачеві домоволодінні не проживають без поважних причин, а тому вважає можливим постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 768,40 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved