overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому зазначає, що на підставі рішення [PERSON] сільської ради йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 548858, площа земельної ділянки становить 0,2500 га, місце її розташування с. Нуйно, вул. Лесі Українки. У 2015 році під час виготовлення технічної документації на іншу земельну ділянку, що розташована під місцевою церквою, було встановлено, що межі його земельної ділянки накладаються на земельну ділянку церкви. Як виявилось пізніше, ця помилка виникла з вини працівника Камінь-Каширської філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Вважає, що виданий йому державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам земельного законодавства та суперечить інтересам громади, а тому просить визнати його недійсним. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільський голова [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання за підписом начальника відділу Держгеокадастру у Камінь-Каширському районі Волинської області [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника Відділу Держгеокадастру. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи, що представник відповідача [PERSON] сільської ради позов про визнання недійсним виданого позивачеві державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована у с. Нуйно по вул. Лесі Українки, визнав повністю, і таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача [PERSON] сільської ради підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила поділити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Сухарна, буд. 53. В обгрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить 51/100 частин спірного домоволодіння, інші 49/100 частин належать відповідачу [PERSON] Зазначила, що на даний час між сторонами стали виникати спори щодо користування будинком, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з урахуванням проведеної експертизи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила врахувати висновок експерта. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вони з відповідачем майже рік шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, на даний час втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. На даний час подружжя проживає окремо. Спір про поділ спільного майна подружжя в даний час відсутній, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. Позивач [PERSON] та її адвокат Кулик Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 8. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини сторони не підтримують з жовтня 2015 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила,що 03 березня 1983 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу заочно в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 03 березня 1983 року зареєстрували шлюб у Палаці одруження міста Жданова Донецької області, про що зроблено запис № 704 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила,що 17 квітня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. Шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимога підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 17 квітня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 104 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 09.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського МУЮ у Донецькій області, [INFO] року народився [PERSON]. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони не проживають разом більше одного року, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між сторонами відсутні, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила,що 27 квітня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу заочно в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 27 квітня 2012 року зареєстрували шлюб у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 78 та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER]. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 03 грудня 1988 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у [INFO], актовий запис № 8. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які вже повнолітні. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що відповідач зловживає спиртними напоями, в звязку з чим між сторонами часто виникали сварки, близько пяти років сторони не підтримують сімейних стосунків. Їхня сімя фактично розпалася й існує лише формально. Примирення неможливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Між сторонами часто виникають сварки, відповідач зловживає спиртними напоями, в звязку з чим близько пяти років сторони не підтримують сімейних стосунків. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 07 березня 1992 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у [INFO], актовий запис № 4. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який вже повнолітні. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами часто виникають конфлікти, відсутнє взаєморозуміння внаслідок повної психологічної несумісності характерів, в звязку з чим близько чотирьох років сторони не підтримують сімейних стосунків. Їхня сімя фактично розпалася й існує лише формально. Примирення неможливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Між сторонами часто виникають конфлікти, відсутнє взаєморозуміння внаслідок повної психологічної несумісності характерів, в звязку з чим близько чотирьох років сторони не підтримують сімейних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON]звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 07 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 56. Шлюбні відносини між ними припинено. Причини розірвання шлюбу - є різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри, поваги. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Потягом останніх двох років подружнього життя [PERSON] систематично зловживає спиртними напоями. Матеріально сім»ю не забезпечує. Разом з чоловіком спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 07 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 56. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, поданий позов підтримала та просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-БК № 451421, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2016 року сторонам надано строк для примирення, однак заходи суду щодо їх примирення позитивного результату не дали. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони різні за характером люди, з різними поглядами на життя. Їхня сім'я розпалася, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище «Заміховська», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08 червня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї між ними було зареєстровано шлюб, актовий запис № 936. Від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини між ними припинено. Причини розірвання шлюбу - є різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри, поваги. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З грудня 2015 року з чоловіком спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 08 червня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 936. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, поданий позов підтримала та просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 червня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 936, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Спільне життя між ними не склалося, оскільки між позивачем та відповідачем втрачені почуття любові та поваги. Їхня сім'я розпалася, з грудня 2015 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила залишити їй прізвище після розірвання шлюбу «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачу після розірвання шлюбу -[PERSON].

Outcome: approved