Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, в якій просив суд зняти арешт з майна та заборону на його відчуження, накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 42869652 від 16.04.2014 року Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, реєстраційний номер обтяження 14309753. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що під час оформлення продажу автомобіля, йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ВП № 42869652 від 16.04.2014 року, накладено арешт на все його майно та заборона на його відчуження. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 185/5788 виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з нього на користь [PERSON] судового збору в розмірі 400,00 грн. 18 червня 2015 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вищезазначений виконавчий лист № 185/5788 повернутий стягувачу, та розяснено, що він може бути повторно предявлений до виконання в строк до 18.06.2016 року. Вказаний лист повторно на виконання не надходив. Однак, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року на підставі якого було видано виконавчий лист, було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 року залишено без змін. У зв'язку з чим, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року по справі № 185/5788/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за безпідставно набуте майно задоволено, вирішено питання щодо судових витрат. Постановою державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 42869652 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 400,00 грн., виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі № 185/5788/13-ц. 16 квітня 2014 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року по справі № 185/5788/13-ц скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року залишено без змін. 18 червня 2015 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з тим, що автомобіль боржника протягом року не розшукано. Відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для скасування арешту, накладеного на майно [PERSON], оскільки будь-яких правомірних підстав обтяження належного йому майна не має. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved