Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , з яким вона проживала разом в будинку [ADDRESS] . Відповідачі - їх сумісні діти. На підставі договору міни від 24.02.1995 року померлому належало 1/5 частина будинку [ADDRESS] . Власниками інших часток будинку є вона та відповідачі, а також онук померлого, син відповідачки [PERSON] - [PERSON] , порівну. Вона та відповідачі прийняли спадщину, оскільки проживали в спадковому будинку на час відкриття спадщини. 19.02.2014 року постановою державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ними не було подано правовстановлюючих документів про належність будинку спадкодавцю. Це сталося тому, що після смерті спадкодавця нею та дітьми була проведена реконструкція придбаного в 1995 році будинку, внаслідок чого його площа значно збільшилась, змінилась конфігурація будинку. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на 1/5 частку будинку [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. «К» загальною площею забудови 191,5 кв.м., з яких житловою - 121,3 кв.м.. допоміжною - 70,2 кв.м.; літньої кухні «Б» 1949 року побудови, сараю літ.»Ж» 1988 року побудови та сараю літ. «Л» 1991 року побудови, вбиральні літ. «З» 1988 року забудови, душу літ. «М» 1995 року побудови, господарських споруд 8, 9, 10, 11, 12. Від відповідачів надійшли письмові пояснення, в яких вони пояснили, що позов визнають. Належно повідомлені про час і місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріал справи, суд встановив. За договором міни від 24.02.1995 року, посвідченим державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-706, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (син [PERSON] ) придбали будинок [ADDRESS] , який складався з житлового будинку літ.»А-1» житловою площею 31,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б», тамбуру «б», душу «Е», погребу «В», сараю «Ж», туалету «З», споруд. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка є його дружиною, а відповідачі дітьми, що підтверджується документами, що маються в спадковій справі № 10/2014, копія якої надана суду П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою. Також з копії паспортів учасників справи, виписки з домової книги, довідки житлового органу про склад сім`ї вбачається, що на час смерті позивачка та відповідачі проживали та були зареєстровані з померлим [PERSON] за однією адресою - будинок [ADDRESS] . У листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК. Таким чином відповідно до наведеного до спірних правовідносин слід застосувати при вирішенні спору положення статей 529, 548, 549, 553, 560 ЦК України 1963 року, згідно з якими учасники справи є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину, а тому не можуть відмовитися від неї, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Матеріали справи свідчать про те, що учасники справи 21.01.2014 року звернулись до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадину за законом на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] . 19 лютого 2014 року державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно довідки ММБТІ від 229.11.2013 року № 4945 житловий будинок потребує введення в експлуатацію. За відсутності належно оформленого правовстановлюючого документу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. З наданого суду технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 04.10.2019 року, вбачається що в житловому будинку літ. «К» збільшена житлова площа на 90,20 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування та реконструкції, що не потребує прийняття в експлуатацію згідно з п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406 (в редакції Постанови КМ № 236 від 20.03.2019). Оскільки і позивачка, і відповідачі відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року успадковують спадщину в рівних частках, є підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на 1/15 частку спадкового будинку (1/5 : 3). Визнання позову відповідачами суд оцінює відповідно до положень частини четвертої статті 206 ЦПК України та з урахуванням того, що він суперечить вимогам закону, також з урахуванням того, що заявлено спір не про розподіл спадкового майна, тому не вбачає підстав для його прийняття. Таким чином позовні вимоги слід задовольнити частково.

Outcome: partial