Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У лютому 2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дітей [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - комунальний заклад «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що мати дітей [PERSON] рішенням Балтійського районного суду м.Калінінграда (Росія) позбавлена батьківських прав у відношенні до своїх малолітніх дітей, її місце перебування невідоме. Діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, згідно із наказом №153 від 10.09.2011 року. Відповідно до довідки Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області №44/3 вх7906 від 26.12.2017 року, у відношенні [PERSON] за період з 14.04.2012 року по 11.05.2017 року було складено 12 адміністративних протоколи за ст.ст. 173, 184 ч.1 та ч.2, ст.185 КУпАП України. 01.07.2017 року було відкрито кримінальне провадження за ст.186 ч.1 КК України (пограбування). З 1982 року відповідач перебував на обліку у лікаря-психіатра КУ «ІМЦЛ» з діагнозом: «Легка розумова відсталість», знятий з обліку в 2003 році у зв`язку із виїздом. На обліку у лікарів-спеціалістів КУ «ІМЦЛ» не перебуває, за медичною допомогою не звертався. З 2011 року спеціалістами служби у справах дітей систематично проводилась робота, надавалися всілякого роду послуги [PERSON] , який часто змінював місце проживання, не виявляв бажання працевлаштуватися. До лютого 2017 року отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, за рахунок якої утримував і себе. На даний час діти перебувають у КЗ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Батько [PERSON] з жовтня 2017 року тимчасово працював за наймом. За період перебування дітей в закладі [PERSON] цікавився дітьми до 12.10.2018 року, однак станом на 12.02.2018 року відповідач не працевлаштувався та не створив належних умов для повернення дітей у сім`ю. Таким чином, у зв`язку з зазначеним просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач має намір виховувати дітей. 02.05.2018 року представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 11.05.2017 року дітей відібрали у нього оманним шляхом та влаштували у КЗ «Ізмаїльський міський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За весь час перебування дітей у закладі відповідач відвідує дітей регулярно, що свідчить про його бажання спілкуватися з дітьми, повернути дітей у сім`ю, проживати разом із ними та приймати участь у їх вихованні. Крім того, [PERSON] готовий до перевезення дітей до Росії, так як вони громадяни Росії, де проживає бабуся дітей. На теперішній час відповідач працевлаштований та хоче повернути дітей сім`ю. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає, що позов підлягає задоволенню. Допитані у судовому засіданні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , пояснили, що перебувають біля двох років у КЗ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Під час проживання разом із батьком, він іноді вживав алкогольні напої, часто змінював місце роботи. Декілька раз, коли діти не слухалися, або не бажали вбирати у квартирі, батько їх бив. Вони відчувають від батька психологічний тиск, побоюються його. Дівчата розповіли, що не бажають жити разом із батьком, хочуть переїхати до бабусі у Росію. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позову. Згідно положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] , виданого 14.08.2010 року (а.с.6), свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 13.08.2010 року (а.с.7), свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] , виданого 14.08.2010 року (а.с.8), свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 13.08.2010 року (а.с.9), свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] , виданого 14.08.2010 року (а.с.10), свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 13.08.2010 року (а.с.11), [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області №44/3 вх.7906 від 26.12.2017 року (а.с.13) у відношенні [PERSON] за період з 14.04.2012 року по 11.05.2017 року було складено 12 адміністративних протоколів за ст.ст. 173, 184 ч.1 та ч.2, ст.185 КУпАП України. 01.07.2017 року у відношенні [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ст.186 ч.1 КК України (пограбування), №4/3-3518 від 26.03.2018 року (а.с.31) за 2018 рік були складені три адміністративні протоколи за ст.ст. 173, 175 ч.1, 178 ч.1 КУпАП, до кримінальної відповідальності за 2018 рік не притягувався, №3/5436 від 16.08.2018 року (а.с.108) було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.ст.173, 178 ч.2, 183 КУпАП. 01.08.2018 року у відношенні [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ст.263 ч.1 КК України. В довідці КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 16.01.2018 року №04/01-04-44 повідомлено, що батько дітей [PERSON] з 1982 року знаходився на обліку у лікаря-психіатра КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» з діагнозом: «Легка розумова відсталість». Знятий з обліку в 2003 році у зв`язку з виїздом. На обліку у лікарів-спеціалістів КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» не знаходиться, за медичною допомогою не звертався (а.с.14). Згідно акту обстеження умов проживання від 17.03.2017 року за адресою місця проживання [PERSON] по [ADDRESS], встановлено, що умови незадовільні, стіни невідштукатурені, земляна полога вкритий лінолеумом (місцями розірваний), у двох дітей є спальні місця, постільна білизна брудна. В кімнаті необхідно провести ремонтні роботи. На кухні були крупи та картопля (а.с.18). За результатами бесіди відповідно до протоколу від 03.01.2018 року (а.с.19) рекомендовано підготувати кімнату для проживання дітей та забезпечити їх їдою, одягом, та ін. необхідними речами. Як вбачається з актів про результати відвідування та піклування дитиною від 04.01.2018 року та від 27.02.2019 року, наданих КЗ «Ізмаїльський міський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на повному державному забезпечені в КЗ «Ізмаїльський міський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За весь час перебування дітей у закладі з 11.05.2017 року батько [PERSON] відвідував дітей регулярно, а саме, 29.06.2017 року, 09.07.2017 року, 15.07.2017 року, 23.07.2017 року, 29.07.2017 року, 31.07.2017 року. 14.08.2017 року, 17.08.2017 року, 13.09.2017 року, 16.09.2017 року, 29.12.2017 року, 31.12.2017 року, цікавиться дітьми, тобто не самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей. Також дітей відвідувала тітка. Зі слів співробітників Центру, часто приходить до закладу у нетверезому стані та веде себе неадекватно. Так, 12.10.2018 року з`явився до Центру у стані алкогольного сп`яніння, був дуже агресивний, вимагав, щоб йому на вихідні дні віддали дітей. (а.с. 20, 156). Як вбачається із характеристики наданої Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області від 18.06.2018 року на [PERSON] , за час проживання на адміністративній дільниці він зарекомендував себе з нейтральної сторони. У конфліктних ситуаціях та у спілкуванні з особами раніше судимими, які ведуть антигромадський спосіб життя помічений не був. Після отримання умовного строку став на шлях виправлення, працює за наймом (а.с.110). Відповідно до довідки ТОВ «Судноремонтне підприємство «Дунайсудносервіс» від 20.11.2018 року №92 [PERSON] . працює на підприємстві за договором підряду з 04.10.2018 року (а.с.136). Згідно пояснень свідка [PERSON] , яка є директором КЗ «Ізмаїльський міський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», сім`я Коровіченко перебуває на обліку в службі у справах дітей Ізмаїльської міської ради з 2011 року. Спеціалістами служби надавалася допомога та послуги сім`ї. [PERSON] часто змінює місце проживання та місце роботи. До лютого 2017 року сім`я [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно турбувався про дітей, любить їх. Коли діти хворіли, то лікував їх, відвідував у лікарні. На даний час [PERSON] навідується до шкоди, цікавиться дітьми. Ніколи не відмовлявся від них. Крім того, [PERSON] робить ремонт у квартирі, встановив металопластикові вікна, у житлі тепло та вистачає всім місця. Також вказала, що [PERSON] постійно працює, хоча і вживає алкогольні напої. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від 16.02.2018 року орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с.4-5). Разом з тим, доказів підтвердження зловживання відповідачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти його аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дітей, і відповідно участю батька у вихованні та спілкуванні з дітьми судом не встановлено. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому суд не погоджується з цим висновком, на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин та зібраних доказів. При розгляді матеріалів справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи вищезазначене, в тому числі і те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також те, що відповідач частково здійснив ремонт житла, працевлаштувався та у судових засіданнях пояснив, що має намір робити усе необхідне для забезпечення належної життєдіяльності дітей, суд приходить до висновку, щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідач винний в тому, що не приділяє достатньої уваги дітям, але в зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх необдуманих вчинків, дитина має знати своїх батьків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дітей, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed