Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) скасувати арешт 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623478, накладений 22.02.2010 року Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, шляхом виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 9576682 від 02.03.2010 року; 2) припинити обтяження, накладене на нерухоме майно Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановою про арешт майна боржника від 11.01.2018 року ВП 55470658, шляхом виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 24365487 від 12.01.2018 року; 3) стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову вказала, що після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] , вона звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого сина, яке складається з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки (паю). Відповідно до поданої нею заяви заведено спадкову справу № 61188001, однак нотаріус повідомив, що на майно померлого накладено арешт, інформація щодо арешту міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Так, 02.03.2010 року реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ зареєстровано обтяження на підставі постанови АК № 623478 від 22.02.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 12.01.2018 року реєстратором Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано обтяження на підставі постанови ВП № 55470658 від 11.01.2018 року про арешт майна боржника. У зв`язку з вищевказаними обставинами, позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття арештів з нерухомого майна спадкодавця, на що отримала лист № 14801 від 15.01.2020 року про відсутність підстав для зняття арештів. 03.12.2020 року позивач отримала відповідь на адвокатський запит, в якій Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м.Київ) проінформував позивача про те, що в провадженні відповідача перебувало виконавче провадження № 55470658 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 11618 від 18.08.2017 року про стягнення з [PERSON] коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». В рамках вказаного провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 31.07.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказаною постановою припинено чинність арешту майна, проте запис про вищевказаний арешт в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виключений. У відповіді на адвокатський запит № 141630 від 2011.2020 року відповідач вказав, що 12.06.2012 року до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області на виконання надійшов виконавчий лист № 1-255 від 30.10.2009 року Білоцерківського міськрайонного суду про конфіскацію в дохід держави 1/2 частки майна [PERSON] , а 14.06.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, 31.07.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач вказала, що на виконанні у відповідача відсутні відкритті виконавчі провадження, в межах яких винесено постанову АК № 623478 від 22.02.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивач зазначила, що наявність реєстрації арештів в Єдиному реєстрі заборон відчуженні об`єктів нерухомого майна є перешкодою для неї в оформленні права власності на спадкове майно, а невжиття відповідачем заходів щодо припинення арешту після закінчення виконавчого провадження порушує її права та інтереси щодо реалізації її прав власника та розпорядника майном. 11.02.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 22.02.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 25.03.2021 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання, в якому остання просила суд розгляд справи здійснити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи. 01.04.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 01.06.2021 року позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 17.08.2021 року представник позивача за дорученням Атаманчук О.О. звернулась до суду з заявою, в якій просила про проведення заочного розгляду справи та заявила про зміну позовних вимог, а саме про відмову від позовної вимоги про стягнення із відповідача судових витрат. В матеріалах справи містяться повідомлення про отримання учасниками справи копії ухвали про відкриття провадження, а також копії позовної заяви з додатками відповідачем. Будь-яких інших заяв (заперечень) від учасників справи на адресу суду не надходило. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи повідомлялись належним чином, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.05.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, актовий запис № 779. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 60931284 від 15.07.2020 року. Позивач, згідно довідки про коло спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщуком А.О., є спадкоємцем за законом померлого [INFO] [PERSON] . Згідно копії свідоцтва на право власності на житло № 8799 від 05.05.1994 року, [PERSON] є власником 1/3 квартири за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належала померлому на праві спільної часткової власності. Іншими співвласниками квартири вказані [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки). 14.06.2012 року постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Прохацьким Р.О., ВП № 33077286, відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 1-255, виданого 30.10.2009 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про конфіскацію в дохід держави 1/2 частки майна [PERSON] , стягувач - Дерава. 22.07.2016 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Дорошенко Р.С. накладено арешт на все майно, належне боржнику [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] 31.07.2018 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої Ткач А.П., ВП № 33077286, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-255, виданого 30.10.2009 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про конфіскацію в дохід держави частки майна [PERSON] . У вказаній постанові зазначено, що [PERSON] значиться померлим. Згідно копії листа Білоцерківського міського відділу ДВС від 20.11.2020 року № 141630, 12.06.2012 року до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області на виконання надійшов виконавчий лист № 1-255 від 30.10.2009 року Білоцерківського міськрайонного суду про конфіскацію в дохід держави 1/2 частки майна [PERSON] , 14.06.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, 31.07.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відомостей про скасування накладеного арешту вищевказаний лист від ДВС не містить. Крім цього, 31.07.2018 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Власенко О.А. закінчено виконавче провадження № 55470658 щодо виконання виконавчого напису № 11618 від 18.08.2017 року про стягнення з [PERSON] коштів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 22 417,25 грн. Також вищевказаною постановою припинено чинність арешту майна, накладеного відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП 55470658 від 11.01.2018 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частина 1 ст. 1299 ЦК України визначає, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюються державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права. Стаття 80 КК України визначає підстави звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду (ч. 2 ст. 80 КК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 року № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» зазначено, що суд може вирішувати питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку. Відповідно до частин 1-2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на дату закінчення виконавчих проваджень, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З матеріалів справи вбачається, що після закінчення виконавчих проваджень Білоцерківським міським відділом ДВС, всупереч вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», не вжито всіх необхідних дій в частині скасування арешту та припинення обтяження відносно майна боржника, оскільки згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявні обтяження а саме: 1) арешт 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623478, накладений 22.02.2010 року Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 9576682 від 02.03.2010 року; 2) обтяження, накладене на нерухоме майно Білоцерківським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановою про арешт майна боржника від 11.01.2018 року ВП 55470658, запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 24365487 від 12.01.2018 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах при зняття арешту з майна» встановлено, що позов про зняття арешту з майна може буті пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Отже, наявний арешт, враховуючи ту обставину, що конфісковане майно не реалізоване по даний час, а також наявний запис про обтяження майна, за умови наявності чинних постанов органу ДВС про закінчення виконавчих проваджень, на думку суду, свідчить про порушення прав позивача, як особи, що набула право на спадщину, внаслідок чого вона позбавлена можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З огляду на вищевикладене та аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позову у повному обсязі. При прийнятті рішення суд також враховує висновки постанови від 15.07.2021 року Київського апеляційного суду у справі № 357/8648/2020, в якій вирішувалось правове питання зняття арешту з майна та виключення обтяження з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що конфісковано за вироком суду. Судом зазначено, що посилання апелянта на ту обставину, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину відповідно до ст. 1282 ЦК України, є безпідставними, оскільки будь-яких вимог кредитори, в установленому законом порядку і строки, до спадкоємця не звертались.

Outcome: approved