Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом визначення способів участі позивача у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, а саме просив визначити наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: -встановити систематичні побачення з дитиною за місцем його проживання, без присутності матері, вихідні дні першого та третього у місяці цілодобово, з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дитини стану його здоров`я та особистого бажання; -кожен четвер першого та третього тижня у місяці з 16.00 години до 08.00 години п`ятниці цього тижня, з з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дитини стану його здоров`я та особистого бажання; -понеділок, вівторок, середа, четвер другого та четвертого тижня у місці цілодобово, з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дитини стану його здоров`я та особистого бажання; -свята - День народження дитини (29 серпня кожного року), Новий рік, Різдво, Великдень, День незалежності - з 14.00 години до 08.00 години наступного дня, з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дитини стану його здоров`я та особистого бажання; -2 тижні на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері, половина канікулярного періоду (осінні, зимові та весняні канікули); -необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Позов обґрунтований тим, що 28 квітня 2014 року між сторонами був зареєстрований шлюб, а [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у справі № 183/1115/16, шлюб між подружжям був розірваний, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання. Позивач зазначає, що фактично з самого моменту їх розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, його відвідуванні, колишня дружина почала створювати штучні перешкоди у нормальному спілкуванні з сином. Всі його спроби мирним шляхом врегулювати спір щодо способів участі у вихованні дитини призводили лише до конфліктів, які негативно впливали на дитину, тому з метою недопущення страждань з його боку, не знайшовши жодних поступок, позивач звернувся до суду з означеним позовом, виходячи з рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним. У відзиві на позов відповідач спростовує обставини, викладені у позові та зазначає, що не чинить перешкод батькові у спілкуванні з дитиною та її вихованні, [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження цих обставин. Так відповідач, не спростовує того факту, що між нею та позивачем склалися досить напружені стосунки, між ними існують складнощі у нормальному спілкуванні. Так, відповідач зазначає, що [PERSON] вимагає від неї спілкування лише у спосіб направлення текстових повідомлень, оскільки його дратує її голос, внаслідок чого вона позбавлена можливості обговорити деталі його участі у спілкуванні з дитиною. При цьому відповідач зауважує, що їх син з моменту припинення їх сімейно-шлюбних відносин і по цей час, регулярно спілкується з батьком, два рази на тиждень проводить час з батьком, залишається у нього ночувати, і вона не заперечує проти цього, лише іноді вона ставить певні умови щодо перебування дитини за місцем проживання батька, яких останній ніколи не дотримувався. Насамперед, матір дитини вимагає від батька в період його перебування з ним дотримуватися певної дієти, оскільки їх син іноді виявляє симптоми алергії. Крім того, наразі позивач проживає з іншою жінкою, у якої теж є дитина, тому перебуваючи у батька, діти часто, граючись між собою, сильно збуджуються та кричать, внаслідок чого у [PERSON] почалися проблеми з голосовими зв`язками. Після тривалого перебування з батьком за його місцем проживання, особливо, якщо це відбувається більше двох разів на тиждень, син приходить додому дуже збуджений, тривалий час не може заснути, контролювати сечовипускання вночі. Останнім часом дитина не виявляє бажання відвідувати батька, оскільки між ним та жінкою, з якою він наразі проживає, часто відбуваються конфлікти при дітях. Саме така поведінка позивача щодо створення конфліктів, при яких можлива навіть нецензурна лайка, призвела до їх розлучення. Не дивлячись на наявність конфлікту між колишнім подружжям, відповідач не заперечує проти спілкування батька з сином, та вважає, що такі побачення можливі без її присутності, без її супроводу, за місцем проживання батька, кожну першу та третю п`ятницю місяця, починаючи з 19.00 години до 17.00 години, кожної першої та третьої суботи. Свята відповідач пропонує розподілити наступним чином: позивач має право на спілкування з дитиною на наступний день після Дня його народження, тобто 30 серпні у межах м.Новомосковська, або за її згоди у м.Дніпро. На літніх канікулах позивач має право проводити спільний час з дитиною 20 днів, але не більше 10 днів поспіль, без її присутності, в межах України (а.с. 36-38). У відповіді на відзив позивач зауважує, що відповідач, пропонуючи свій графік побачень, вже обмежує його права на безперешкодне спілкування сином, не звертає уваги на пропозиції органу опіки та піклування щодо вирішення цього спору, під приводом захисту інтересів дитини, не наводить жодного доказу такої своєї позиції (а.с. 51-53). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району у своєму висновку, який є додатком до рішення виконавчого комітету № 08 від 26.02.2021 року, не заперечував проти систематичних побачень батька та сина, запропонованих позивачем, однак за умови облаштування за місцем проживання позивача окремого спального місця для дитини. При цьому орган опіки та піклування вважає не доречним задоволення позову [PERSON] в частині встановлення побачень у свята, оскільки в такий спосіб, будуть порушення права матері, а вимога про необмежене спілкування з дитиною особисто можу бути задоволена за умови домовленості між сторонами. В свою чергу, спілкування дитини з батьком засобами зв`язку цілком можливе, на думку органу опіки та піклування (а.с. 30-34). В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав пояснення щодо обставин, викладених у позові, а також надав пояснення про те, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, між ними дійсно склалися напружені стосунки, які жодним чином, на його думку, не можуть впливати на його права та обов`язки щодо дитини. В будь-якому випадку, він хоче приймати участь у вихованні сина, хоче з ним проводити свій вільний час нарівні з матір`ю. Позивач зазначає, що [PERSON] залюбки з ним залишається, запропонований ним порядок зустрічей буде відповідати принципу рівності батьків щодо реалізації своїх прав у житті дитини. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти того, що батько має право на участь у вихованні дитини, однак при цьому відповідач пояснила, що сам батько довів ситуацію до того, що дитина не хоче так часто з ним зустрічатися. Також відповідач звернула увагу на те, що запропонований позивачем графік зустрічей фактично призводить до того, що дитина буде проживати з батьком, не дивлячись на те, що між ними не існує спору щодо місця проживання дитини. Такий графік побачень може призвести до порушення особистого графіку дитини, яка повинна навчатися, виконувати домашні завдання, бути підготовленою до наступного дня, має відвідувати додаткові заняття, гуртки, які позитивно впливають на його розвиток. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позицію органу опіки та піклування, визначену у відповідному висновку, затвердженому рішенням виконкому. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрите провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження (а.с. 28) Ухвалою суду від 30 березня 2021 призначено розгляд справи по суті (а.с. 60-61). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Встановлені в судовому засіданні обставини. Суду подано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , у відповідності до якого сторони 28 квітня 2014 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 12). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у справі № 183/1115/16, шлюб між подружжям розірвано з 03.06.2016 року (а.с. 13). [PERSON] народився [INFO] , її батьками значаться сторони по справі, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Сторонами не оспорювало, що дитина проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації в смт.Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області. Батько дитини після розірвання шлюбу, на момент розгляду справи, винаймає житло та проживає в [ADDRESS] , про що свідчить акт обстеження умов проживання (а.с. 34). Із зазначеного акту вбачається, що малолітня дитина [PERSON] теж періодично залишається разом з сім`єю батька за зазначеною адресою, в тому числі на ночівлю, до цього позитивно відносяться всі члени сім`ї. Позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що матір дитини не бажає враховувати рівність його прав, як батька, на участь у вихованні дитини. При цьому обидві сторони не спростували ту обставину, що між колишнім подружжям залишилися напружені стосунки, вони не виявляють бажання мирним шляхом врегулювати спір саме щодо кількості часу, коли дитина буде перебувати з батьком. З огляду на принципову позицію сторін в судовому засіданні та матеріали справи вбачається, що спір між сторонами виник відносно усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини. Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися із спільною участю у вихованні малолітньої дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх спільною дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. До правовідносин, що вникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Статтею 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Позовні вимоги позивача зводились до того, що він позбавлений можливості вільного, безперешкодного спілкування та виховання малолітнього сина, а тому просив суд зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ним. Враховуючи рівні права батька щодо дитини із її матір`ю, все ж, при визначенні конкретних способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, слід брати до уваги, найперше, інтереси дитини, оскільки їй не має бути завдано шкоди такими конкретними способами участі, які встановлюються для батька. Тож в даному випадку має бути розумний баланс між забезпеченням належного батьківського виховання, реалізацією батьком своїх прав, і інтересами дитини. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Під час вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Не дивлячись на неприязні відносини між батьками дитини, суд бере до уваги, що за місце проживання позивача в смт.Гвардійске, представниками органу опіки та піклування було проведено перевірку житлових умов проживання позивача та встановлено, що позивач проживає разом зі співмешканкою та її дитиною, з яким у [PERSON] склалися дружні стосунки. Квартира відповідає санітарно-гігієнічним нормам, є окрема дитяча кімната, в якій спочатку був один диван, де спали двоє дітей (а.с. 34), однак в подальшому кімната облаштована окремими ліжками (а.с. 56). Орган опіки та піклування за місце проживання батька дитини підтримує запропонований позивачем порядок зустрічей з дитиною та не бачить перешкод у визначенні такого порядку зустрічей з дитиною, за виключенням проведення спільного часу у свята. Інших доказів, які б свідчили про небайдуже ставлення позивача до виховання дитини суду не подано. Суду не надано жодних характеризуючих даних на позивача, внаслідок чого у суду відсутні виключні обставини, які б перешкоджали позивачеві приймати участь у вихованні сина. В свою чергу, подані органом опіки та піклування акт обстеження житлово-побутових умов проживання позивача та сам висновок органу опіки та піклування не дають суду сумнівів у тому, що і матір дитини, і її батько сумлінно ставляться до своїх батьківських обов`язків та забезпечують умови для гармонійного виховання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суду не надано жодних доказів щодо стану здоров`я дитини. Так само, суд позбавлений можливості з`ясувати думку самої дитини щодо способів участі батька у його вихованні, однак в ході розгляду справи провідним спеціалістом Центру соціальних служб проведено психологічне діагностування психоемоційного стану дитини, визначення батьківського потенціалу обох батьків та прихильність дитини до кожного із батьків, в ході якого провідним спеціалістом з`ясовано, що дитина має більшу емоційну прив`язаність до матері, відчуває потребу в почуттях безпеки та спокою, люблячої атмосфери. Саме тому спеціалістами рекомендовано батькам вирішити між собою конфлікт, який би мінімізував психотравматизацію дитини, інакше це може вплинути на особистий розвиток дитини та формування його, як особистості (а.с. 70-73). Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній конкретній справі, належний орган опіки та піклування Піщанської сільської ради, на виконання Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», надав суду висновок, у якому вважає за доцільне повністю задовольнити вимоги позивача. Між тим, встановлюючи порядок спілкування батька з сином, суд відступає від порядку, запропонованого позивачем та органом опіки та піклування Черкаської селищної ради, та вважає за необхідне звернути увагу, що такий порядок не враховує бажання та можливість самої дитини на побачення з батьком, враховуючи його особистий розпорядок кожного дня. За звичай, заради своєї дитини сторонам у справі (батькам) варто було б порозумітися та без емоцій домовитись про те, як батько буде спілкуватися з дитиною, оскільки дитина проживає з матір`ю, та слід було усвідомити, що стосунки батька і сина відіграють життєво важливу роль у становленні особистості майбутнього чоловіка та батька. На жаль, сторони протягом тривалого часу, не змогли вирішити питання спілкування та виховання малолітньої дитини мирним шляхом, що і призвело до судового спору, як і не змогли вирішити спір в суді шляхом укладення мирової угоди. З урахуванням віку дитини, суд позбавлений можливості з`ясувати її думку щодо порядку зустрічей з батьком. При цьому, суд не повинен покладати на малолітню дитину відповідальність щодо вирішення спору та встановлення такого порядку спілкування, як «за домовленістю чи особистим бажанням дитини», оскільки фактично спір між сторонами не вирішений, а дитина в даних правовідносинах між батьками залишається їх заручником. Як зазначив суд вище, негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини та її розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є дитина. Таким чином, уникнути впливу на малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, зазначений вище психотравмуючих факторів, можливо шляхом встановлення побачень батька з сином без присутності матері. Наведені вище висновки суду також узгоджуються з висновком, викладеними в Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18, Постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/3051/17 Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі 487/2621/17-ц, провадження 61-45576св18. Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та тривалість конфліктного характеру відносин, які склались між сторонами щодо реалізації своїх батьківських прав відносно дитини, вік дитини, з метою реального забезпечення законного права позивача на спілкування з дитиною та його участі у вихованні дитини, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином та його вихованні. При цьому суд вважає за необхідне визначити батькові наступний графік побачень з сином: -побачення з дитиною кожної першої та третьої п`ятниці місяця, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, починаючи з 17.00 години п`ятниці по 17.00 годину суботи; -День народження дитини (29 серпня), Новий рік, Різдво, Великдень, День незалежності - з 14.00 години до 08. 00 години наступного дня, з ночівлею за місцем проживання батька, з урахуванням розпорядку дитини, його стану здоров`я та особистого бажання; -2 тижні на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері, а також половина канікулярного періоду (осінні, зимові та весняні канікули), з урахуванням розпорядку дитини, його стану здоров`я та особистого бажання, з правом виїзду до інших міст України. -безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів, з урахуванням віку дитини та її розпорядку. Саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею у достатній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина, а запропонований батьком дитини у позові порядок зустрічей з дитиною, який має відповідати рівності прав обох батьків на виховання дитини, фактично призводить до проживання дитини пів місяця з батьком, пів місяця з матір`ю, що не може розцінюватися, як періодичні зустрічі з дитиною, оскільки спору між батьками щодо місця проживання дитини, - не існує.

Outcome: partial