Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

у лютому 2019 р. заявник звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд встановити факт належності [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло виданого 30.09.1993 згідно розпорядження №3127, яке посвідчує Ѕ частину квартири [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Заяву обгрунтовує тим, що 09.02.1963 заявник уклала шлюб із [PERSON] , який 27.08.1991 було розірвано, після чого вона уклала шлюб із громадянином Чеської Республіки [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] , однак в той момент тільки розвалився радянський союз тому заявник не могла змінити прізвище у паспорті на [PERSON], згодом 30.09.1993 заявник разом зі своїм колишнім чоловіком приватизували по Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі чого отримали свідоцтво про право власності на житло та враховуючи, що у паспорті заявника було зазначено прізвище [PERSON] , у свідоцтві про право власності на житло її теж записали як [PERSON] , хоча фактично на день приватизації її прізвище було [PERSON] у всіх інших офіційних документах її прізвище було записано як [PERSON] / [PERSON] , після чого [INFO] її чоловік помер та залишив після своєї смерті Ѕ частину зазначеної квартири та внаслідок того, що у свідоцтві про право власності на житло вказано старе прізвище тому на даний час виникли пені неузгодженості з документами, які посвідчують її особу, внаслідок чого у неї немає змоги переукласти всі договори на постачання комунальних послуг та складання заповіту на свою дочку. Представник заявника у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 05.06.2019 від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, заяву підтримує у повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 33). Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про слухання справи (а.с. 27-29). Суд, вважає за можливе розгляд справи у відсутність сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.02.1963 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який 27.08.1991 було розірвано (а.с. 8). У вказаному шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). 09.11.1991 заявник уклала шлюб із громадянином Чеської Республіки [PERSON] та на підставі чого змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки ГУ ДМСУ у м. Києві виданої [PERSON] у 1993 р. вона оформляла документи для виїзду на постійне проживання до Чехії. Процедурою оформлення було передбачено вилучення паспорта для знищення. В матеріалах архівної справи інформація про знищення паспорта колишнього СРСР серії [NUMBER] виданого ВВС Києво-Святошинського району Київської області відсутня (а.с. 13). Як вбачається із довідки №503 видана Калмиковій/ [PERSON] про те, що вона працювала в школі-інтернаті №23 м. Києва на посаді вихователя 01.12.1993 за наказом №103 від 25.06.1993 (а.с. 16). 29.03.1988 заявнику було видано паспорт як громадянці СССР [PERSON] , 1940 року народження, який був дійсний до 29.08.1998 (а.с. 10). У копіях закордонних паспортів виданих заявнику 05.01.1998 та 29.11.2017 її прізвище зазначено як « [PERSON] » (а.с. 11, 12). Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Ленінградською РДА м. Києва 30.09.1993 №3127 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації, 19.10.1993 за реєстровим №2895 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). [INFO] помер [PERSON] , який заповів своє майно, а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.08.2000 (а.с. 20). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » «на « [PERSON] » (а.с. 19). У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 роз`яснено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до листа Верховного суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (витяг) від 01.01.2012, зазначено, що сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт того, що заявнику справді належить свідоцтво про право власності на житло видане 30.09.1993, зокрема, такий факт підтверджується в ухвалі Верховного суду (провадження №61-138вп18) від 26.11.2018 (а.с. 4). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України абставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд визнає обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved