Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У лютому 2020 року ТОВ «Новобудова» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 7900 гривень 32 копійки. Посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26 травня 2006 року. ТОВ «Новобудова» є обслуговуючою організацією в будинку № 21 по вул. Машинобудівній в місті Києві та безперебійно надає житлово-комунальні послуги. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Таким чином, за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2019 року виникла заборгованість у сумі 6305 гривень 56 копійок. Відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо такі послуги боржнику надавалися, а боржник їх приймав та не оплачував. Загальний розмір заборгованості складає 7900 гривень 32 копійки, з яких: - 6305 гривень 56 копійок - основний борг; - 421 гривня 75 копійки - три проценти річних від простроченої суми; - 1173 гривні 01 копійка - індекс інфляції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 січня 2021 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 67-69), з якої вбачається, що відповідачем частково погашено суму заборгованості, а саме сплачено суму основного боргу в розмірі 6305 гривень 56 копійок. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми в розмірі 421 гривня 75 копійки, індекс інфляції в сумі 1173 гривні 01 копійки та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду клопотання (а.с. 65), в якому просить розглядати справу у відсутність представника ТОВ «Новобудова». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 45-47). Зазначено, що основний борг ним було сплачено 14 листопада 2020 року. Проте, зі стягненням з нього трьох процентів річних та індексу інфляції не погоджується. Пунктом 2.3. та п.п. 2 п. 8.4. договору № 237-21 від 04 квітня 2007 року на надання комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги споживач несе відповідальність шляхом сплати пені. Крім того, позивач до подачі позову до суду не повідомляв його про наявність заборгованості. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26 травня 2006 року (а.с. 25). ТОВ «Новобудова» є обслуговуючою організацією в будинку № 21 по вул. Машинобудівній в місті Києві та безперебійно надає житлово-комунальні послуги. Відповідач, заперечуючи стягнення з нього трьох процентів річних та індексу інфляції, у відзиві посилається на те, що 04 квітня 2007 року між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] укладено договір № 237-21 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 48). Підпунктом 2 п. 8.4. зазначеного договору визначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені. Відповідно до п. 9.1. договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє протягом одного року. Позивачем у заяві зазначено про те, що на даний час між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Разом з тим, відсутність такого договору не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. З заяви про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що відповідачем частково погашено суму заборгованості, а саме сплачено суму основного боргу в розмірі 6305 гривень 56 копійок, що підтверджується копією платіжного доручення № 68097956 від 14 листопада 2020 року (а.с. 70). Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог розмір боргу за період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2020 року складає 1594 гривні 76 копійок. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 27, 28). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 1173 гривні 01 копійки та три проценти річних у розмірі 421 гривні 75 копійки. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1594 гривні 76 копійок. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved