Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про припинення права відповідача на аліменти, що стягуються згідно рішення Любомльського районного суду від 21.10.2009 року на утримання дитини, та визнання виконавчого листа № 2-364-2009 від 05.11.2009 року таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебував у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 28.12.2015 року. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . За виданим на підставі рішення суду від 21.10.2009 року виконавчим листом з нього в користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 40 гривень. З вересня 2016 року син проживає разом із ним і перебуває на його повному утриманні. Відповідач з цього часу дитиною не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, тому з урахуванням проживання сина разом із ним є такою, що втратила право на отримання аліментів. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подав заяву про підтримання позову і розгляд справи за його відсутності; не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлялась у встановленому порядку, у тому числі шляхом розміщення на сайті суду судового оголошення, але в судові засідання не з`явилась, відзиву не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ч.2 ст.247, ст.ст.280, 281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2004 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 28.12.2015 року. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Рішенням Любомльського районного суду від 21.10.2009 року у справі № 2-364/09 з позивача в користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина Нікіти в розмірі 40 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із довідкою Любомльського районного відділу ДВС від 07.08.2019 року заборгованість по аліментах за виконавчим листом від 05.11.2009 року № 2-364-2009 станом на 01.08.2019 року у позивача відсутня. На підставі Акту про обстеження умов проживання сім`ї, складеного 10.07.2019 року уповноваженими особами відділу у справах дітей, сім`ї та молоді виконкому Любомльської міської ради, встановлено, що син сторін Нікіта з вересня 2016 року проживає разом із батьком, позивачем [PERSON] , та з дружиною останнього по [ADDRESS] . Довідкою Любомльського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 від 08.07.2019 року стверджено, що навчанням і вихованням неповнолітнього Нікіти займається його батько [PERSON] Мати [PERSON] , починаючи з 2016 року участі у вихованні і навчанні сина не приймає, навчальний заклад не відвідує та не цікавиться його успішністю та поведінкою. Згідно із ч.ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У справі встановлено, що на час ухвалення судом рішення від 21.10.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина, останній проживав разом із матір`ю - відповідачем по справі, перебував на її утриманні, проте з 2016 року дитина проживає разом із батьком і з цього часу перебуває на його утриманні. За змістом ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Верховний суд у постанові від 15.05.2019 року по справі № 511/219/18 висловив позицію про те, що за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, вправі пред`явити новий позов, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надала доказів перебування сина на її утриманні та використання отримуваних аліментів на його потреби. Також встановлено, що вона проживає окремо від сина. В той же час дослідженими доказами доведено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком, позивачем [PERSON] , по [ADDRESS] , і перебуває на його утриманні. Таким чином, з огляду на такі фактичні обставини справи та норми матеріального і процесуального права суду вбачає достатні підстави для задоволення позову. Позивач також просить визнати виконавчий лист № 2-364-2009 від 05.11.2009 року таким, що не підлягає виконанню. За змістом ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Аналіз цієї норми дає підстави вважати про можливість її застосування, зокрема у випадку відсутності обов`язку боржника за виконавчим документом у зв`язку з припиненням у нього такого обов`язку. В аліментних зобов`язаннях право особи на ці аліменти безпосередньо кореспондується із обов`язком особи, з якого вони присуджені. Тому, через припинення права відповідача на аліменти на утримання сина обов`язок позивача по їх сплаті слід вважати припиненим, що є підставою для визнання виконавчого документа по цих аліментах таким, що не підлягає подальшому виконанню. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved