overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння, розбіжностей у поглядах на сімейні відносини та ведення спільного господарства, постійних конфліктів. Зазначила, що шлюбні відносини фактично між ними припинені, шлюб існує формально. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], 20.11.2010 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння, розбіжностей у поглядах на сімейні відносини та ведення спільного господарства, постійних конфліктів. Зазначив, що шлюбні відносини фактично між ними припинені, шлюб існує формально. Просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, була повідомлена про місце, час проведення судового засідання належним чином, надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 04.03.2011 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 28.04.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на подружнє життя, між ними склалися неприязні стосунки, виникають сварки, вони втратили почуття любові, не підтримують шлюбні відносини, збереження сім»ї стало неможливим, просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 28.04.2012 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 275. Від спільного життя у подружжя є син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що їй належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрована її сестра [PERSON] Посилаючись на те, що фактично відповідач з серпня не проживає за місцем реєстрації, позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини», тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2003 року належить квартира в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі зареєстрована за вищевказаною адресою, що вбачається з довідки Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора № 1 від 04.02.2016 року (а.с. 8). 03.02.2016 року КП Житлово-експлуатаційна контора № 1 складено акт про те, що [PERSON], зі слів сусідів та власника квартири, не присутня у даному помешканні (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання її такою, що втратиа право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва до [PERSON] із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що подружжя перебуває у шлюбі з 15.02.03 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини на думку позивача не має. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти заявленого розміру аліментів. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.02.03 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 150. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що з 18 серпня 1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі нею за власні кошти було придбане наступне нерухоме та рухоме майно, право власності на яке зареєстровано за нею, а саме: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0726 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль «CHEVROLET LACHETTI», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]; автомобіль «CHEVROLET LACHETTI», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER]. Посилаючись на те, що вказане майно було придбано за її власні кошти позивач просить визнати вищезазначене нерухоме та рухоме майно її собистою приватною власністю. У судове засідання позивач не з'явилася, надала письмову заяву, у якій просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що з 18 серпня 1995 року сторони перебувать у зареєстрованому шлюбі, під час якого позивачем за особисті кошти було придбано наступне майно: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0726 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль «CHEVROLET LACHETTI», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]; автомобіль «CHEVROLET LACHETTI», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER]. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та визнаються обома сторонами, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 16 травня 1986 року. Від шлюбу у них є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які повнолітні Відносини з відповідачем не склалися через різні характери та погляди на життя, через що виникають сварки та непорозуміння. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у неї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Неодноразові спроби з її сторони зберегти сім'ю не дали позитивного результату. Наведене стало причиною припинення між ними відносин. Зазначає, що їх сім'я існує лише формально, вони стали чужими один для одного, почуття любові та поваги між ними втрачено, подальше примирення неможливе. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.05.1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 16.05.1986 року Карасинською сільською радою народних депутатів Маневицького району серії [NUMBER]. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя в сторін не склалося через різні характери та відсутність взаєморозуміння, тривалий час подружніх стосунків не підтримують, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, примирення між ними неможливе При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем в юридичному шлюбі, який був зареєстрований 06 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиції за актовим записом №2554. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені у серпні 2015 року, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Тому вважає подальше збереження їх родини недоцільним і просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала і просила шлюб розірвати. Відповідач, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 06 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиції за актовим записом №2554 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у серпні 2015 року, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем в юридичному шлюбі, який був зареєстрований 11 лютого 2008 року Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області за актовим записом №01. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З жовтня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені. Підставою для припинення шлюбних відносин стала зрада відповідача. Просила розірвати шлюб, оскільки вважає, що подальше збереження родини недоцільне. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності зі ст.224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у її відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 11 лютого 2008 року Циркунівської сільської радою Харківського району Харківської області (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у жовтні 2015 року, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Судом надавався сторонам строк для примирення, але це до позитивного результату не призвело. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved