Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 15 грудня 2017 року він за договором купівлі-продажу, вчиненого у простій письмовій формі, купив у відповідача нерухоме майно виробничий будинок нежитлові будівлі ( корівник, склад газових балонів, силосні траншеї), що знаходиться за межами населених пунктів на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, с.Супрунівка, вул. Київська,2К за 1 000 000 грн. На неодноразові його прохання посвідчити договір нотаріально відповідач ухиляється, тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Просив визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на нерухоме майно за адресою с.Супрунівка Полтавського району Полтавської області по вул. Київська,2К, яке складається з: корівника А-1,А1-1, а,а 1-4, площею 1703,5 кв.м.; склад газових балонів, Б, площею 34,1 кв.м., силосна траншея №1, площею 324,0 кв.м.; силосна траншея №2,площею 801,0 кв.м.. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, попередньо представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, попередньо надавши відзив на позовну заяву, в якому позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з таких підстав. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Встановлено, що 15 грудня 2017 року [PERSON]та ТОВ «Агрофірма «Джерело» в особі генерального директора [PERSON]простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу нерухомого майна виробничого будинку нежитлових будівель (корівник, склад газових балонів, силосні траншеї), що знаходиться за межами населених пунктів на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, с.Супрунівка, вул. Київська,2К за 1 000 000 грн (а.с. 15-18). Згідно із положеннями ст.220 ЦК України, в разі недоодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Пунктами 5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, передбачено, що державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved