Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 10 000 грн. щомісячно з 28.02.2018 року до досягнення донькою 23 років, та додаткові витрати на утримання доньки одноразово у розмірі 18 927 грн. 21 коп., які були нею понесені, як додаткові витрати на дитину. В обґрунтування вимог, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає разом з позивачкою. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач за багато років жодного разу з донькою не спілкувався, інтересу до такого спілкування та виховання не проявляв. З святами він доньку не вітає, її навчанням та станом здоров'я не цікавиться. Наразі у [PERSON] діагноз - ВПС пролапс МК 1 ст. з помірною НМК міокардитичний моікардіофіброз, міграція водія ритму СН 0ст. збереженої здатність міокарда, сечокислий діатез. З огляду на що, [PERSON] потребує догляду, при цьому діагнозі батьки дитини повинні приділяти велику увагу своїй дитині, тобто постійно стежити за її здоров'ям, обстежуватись у лікаря і т.д. Відповідач працює в литві та його заробіток на місяць складає 2 200 євро щомісячно, також він постійно їздить по всій Європі, для купівлі продажу автомобілів. Тому, вважає, що сума в розмірі 10 000 грн. є повністю обґрунтованою. Тому, звертається до суду з даним позовом. 08 червня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ствердження позивачки про те, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні своєї доньки, [PERSON], не відповідає дійсності, оскільки після розірвання шлюбу відповідач знаходиться в постійному контакті зі своєю донькою, в тому числі, на прохання самої доньки відповідач у міру можливості добровільно надає їй матеріальну допомогу, що підтверджується банківськими квитанціями про переведення грошових коштів на банківську карту доньки - 10.12.2017 року на суму 3 500 грн., 16.05.2018 року на суму 7 000 грн., 24.05.2018 року на суму 6 000 грн. і 1 500 грн., в загальній складності після розірвання шлюбу відповідач надав своїй доньці матеріальну допомогу на загальну суму 21 000 грн. Ствердження позивачки про те, що відповідач працює за межами України і отримує дохід в іноземній валюті також не відповідають дійсності і нічим не можуть бути підтверджені. У свою чергу відповідач стверджує, що він офіційно не працевлаштований, а також не здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з ЄДР про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем 16 січня 2017 року. На даний час відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. До того ж, ще до розірвання шлюбу відповідач передав у користування доньки автомобіль. Надалі відповідач в міру можливості має намір брати участь в матеріальній і моральній підтримці своєї доньки в добровільному порядку. 19 липня 2018 року у судовому засіданні позивачка подала у письмовому вигляді уточнення до позовної заява, де остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 18 420 грн. 54 коп., в якості додаткових витрат на їхню доньку. В судовому засіданні зазначила, що мала на увазі у уточнених вимогах стягнення з відповідача 1/2 частини від зазначеної суми в уточнених вимогах. У судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити, а саме 1/2 частину від 18 420 грн. 54 коп., та зазначила, що відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не бере, дитина хвора, а тому нею було витрачено на додаткові витрати доньки 18 420 грн. 54 коп., на обґрунтування чого до матеріалів справи надані чеки. Представник відповідача у судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечувала, та зазначила, що відповідач надає грошові кошти на утримання дитину в міру своєї можливості, та за період з грудня 2017 року по червень 2018 року відповідач в добровільному порядку перерахував на картку доньки суму у розмірі 23 500 грн. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити уточнені позовні вимоги, та зазначила, що вона знаходиться на повному утриманні матері, батько жодної участі в її матеріальному забезпеченні не бере, та її життям не цікавиться. Грошові кошти, які її батько перераховував на її картку, це сума яку батько брав у неї у борг, а тому це він просто повертав кошти позичені у неї. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки у судовому засіданні, вона просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1/2 частини від суми 18 420 грн. 54 коп., в якості додаткових витрат на їх спільну дитину, посилаючись як на правову підставу звернення до суду з даними вимогами ст. 185 СК України. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз'яснень ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи, доньці [PERSON] та [PERSON], [PERSON] - [INFO] виповнилося 18 років. Згідно наданих у матеріали справи медичних документів на обстеження та копій чеків, додаткові витрати на обстеження доньки позивачки [PERSON], були понесені позивачкою у період січня 2018 року, тоді як на цей момент [PERSON] виповнилося 18 років. Відповідно до вимог законодавства, а саме Сімейного Кодексу України, додаткові витрати можуть стягуватися на дитину, тобто на малолітню чи неповнолітню особу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на момент понесення додаткових витрат позивачкою на спільну доньку з відповідачем, вона була повнолітньою. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed