Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованих за період прострочення з 20.09.2017 по 01.04.2019 інфляційних втрат в розмірі 23 898 грн. 17 коп. та нарахованих за період з 20.09.2017 по 01.04.2019 трьох процентів річних в розмірі 6882 грн. 59 коп. відповідно до ст. 625 ЦК України, а всього 30 780 грн. 76 коп. та судового збору в розмірі 2102грн.. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.08.2017 року сторонами було укладено договір позики. Відповідно до договору позики від 02.08.2017 [PERSON] (Позичальник) отримав в позику від ТОВ «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» (позикодавець) грошові кошти у розмірі 150 000 гривень. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.07.2018, яке набрало законної сили 29.11.2018, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» заборгованість в розмірі 149 800 грн. за договором позики від 02.08.2017. Відповідно до довідки від 04.02.2020, ТОВ «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» підтверджує, що за період з 20.09.2017 по 01.04.2019 від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2017 коштів не надходило. Сума заборгованості [PERSON] за період з 20.09.2017 по 01.04.2019 за договором позики від 02.08.2017 становить 149 800 грн. Відповідно дост.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбаченіст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідност.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Верховний Суд у постанові від 07.02.2018 №910/11249/17 зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника тане виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики, то з нього в силу ч.2 ст.625 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача інфляційні втрати за період прострочення з 20.09.2017 по 01.04.2019 в розмірі 23 898 грн. 17 коп. та три проценти річних за період з 20.09.2017 по 01.04.2019 в розмірі 6882 грн. 59 коп. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2102 грн.

Outcome: approved