Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МЗ «Дніпросталь», в якому просив поновити його на роботі підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі ділянки виплавлення та позапічного оброблення сталі ТОВ «МЗ «Дніпросталь» 5 розряду; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13 січня 2021 року до дня поновлення на роботі. В обґрунтування позову посилався на те, що 29 листопада 2019 року його було звільнено з роботи на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переходом на виборну посаду у ВПС «Свобода Праці», а саме - членом контрольно-ревізійної комісії Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці». 23 лютого 2020 року ним подано заяву відповідачу про надання попередньої роботи у зв`язку з закінченням терміну повноважень на виборній посаді у виборному профспілковому органі. Відповідачем було відмовлену у наданні попередньої роботи, цю відмову позивачем оскаржено у судовому порядку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року позов про зобов`язання надати попередню роботу задоволено, рішення в цій частині допущено до негайного виконання та виконано. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року у справі №183/2102/20 рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові. Питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось. 13 січня 2021 року позивача було ознайомлено із наказом відповідача №05-к від 13 січня 2021 року, яким було припинено трудовий договір з ним шляхом скасування наказу про надання попередньої роботи. Позивач вважає, що його було звільнено без законної підстави. Законодавством встановлено вичерпний перелік підстав припинення трудового договору у ст.36 КЗпП України. Законодавство не містить такої підстави припинення трудового договору як скасування наказу про надання попередньої роботи на підставі рішення суду. Тому просить задовольнити його позов. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 23 лютого 2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви та ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем надано відзив на позов у якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що наказ №240 від 09 жовтня 2020 року про надання [PERSON] попередньої роботи видано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року у справі №183/2102/20, яке було допущено до негайного виконання. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року зазначене рішення скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. На підставі вказаної постанови 13 січня 2021 року видано наказ №05-к, яким скасовано наказ №240 від 09 жовтня 2020 року та внесено до трудової книжки [PERSON] про недійсність запису про надання попередньої роботи. Оскільки рішення суду, яке скасовано, не породжує правових наслідків, вважає що відповідачем правомірно скасовано наказ, яким позивачу було надано попередню роботу. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні повністю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці», який також представляв інтереси позивача та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб є керівником цієї організації, у судовому засіданні висловив свою позицію щодо вирішення спору та наполягав на задоволенні позову. Представник третьої особи - первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» у судове засідання не з`явився. Представник позивача наполягав на тому, що уповноважений представляти інтереси зазначеної організації, проте документів на підтвердження своїх повноважень не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 15 серпня 2011 року [PERSON] був прийнятий учнем підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі ділянки виплавлення та позапічного оброблення сталі ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». 01 червня 2012 року позивач переведений на посаду підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі 5 розряду (а.с.7-8). 29 листопада 2019 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі пункту п`ятого статті 36 КЗпП України, у зв`язку з переходом на виборну посаду у ВПС «Свобода Праці», а саме членом Контрольно-ревізійної комісії Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці». 24 лютого 2020 року позивач подав заяву відповідачеві, про надання йому попередньої роботи з 02 березня 2020 року, у зв`язку із закінченням терміну повноважень на виборній посаді у виборному профспілковому органі. 14 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із повторною заявою про надання попередньої роботи, у якій посилався на те, що Контрольно-ревізійної комісії Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» є виборним профспілковим органом, з наданням відповідної довідки, посиланням на статут та судову практику. 31 березня 2020 року відповідачем було повторно відмовлено позивачеві в наданні попередньої роботи. Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у справі №183/2102/20, а тому у відповідності до ст.82 ЦПК Україні не підлягають доказуванню. Відмову у наданні попередньої роботи оскаржено позивачем у судовому порядку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року у справі №183/2102/20 позов [PERSON] до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про зобов`язання надати попередню роботу задоволено; зобов`язано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» надати [PERSON] попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду; допущено до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» надати [PERSON] попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду. На виконання зазначеного рішення суду 09 жовтня 2020 року відповідачем видано наказ №240, яким позивачу надано попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду; у зв`язку з тим, що вказана посада виведена зі штатного розкладу, введено до штатного розкладу вказану посаду, передбачивши 0,1 ставки посади через два місяці з моменту ознайомлення з наказом; попереджено позивача про зміну істотних умов праці (а.с.87). До зазначеного наказу внесено зміни наказом №249-к від 20 жовтня 2020 року, встановлено неповний робочий тиждень через два місяці з моменту ознайомлення з новими умовами праці; визначено робоче місце; встановлено посадові обов`язки (а.с.89). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» задоволено; рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення; у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про зобов`язання надати попередню роботу відмовлено. На підставі зазначеної постанови, 13 січня 2021 року наказом №05-К від 13 січня 2021 року відповідачем скасовано наказ №240 від 10 жовтня 2020 року та наказ №249-к від 20 жовтня 2020 року; внесено до трудової книжки позивача запис про недійсність запису №13 про надання попередньої роботи (а.с.93). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року залишено без змін (а.с.148-157). При вирішенні спору суд керується наступними нормами права. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору визначено у ст.36 КЗпП України. Вказаною нормою не передбачено такої підстави припинення трудових правовідносин як скасування наказу про поновлення на роботі на підставі рішення суду. Разом з тим, судом встановлено, що після звільнення позивача 29 листопада 2019 року сторони трудовий договір не укладали. Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями. В силу ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Надаючи 09 жовтня 2020 року позивачу попередню роботу, відповідач діяв на виконання рішення суду від 08 жовтня 2020 року, яке допущено до негайного виконання. Разом з тим, суд зауважує, що суди апеляційної та касаційної інстанції під час розгляду справи 183/2102/20 дійшли висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні попередньої роботи. Суд зазначає, що чинним законодавством не врегульовано порядку звільнення працівника у випадку скасування рішення про його поновлення на роботі чи про зобов`язання надати попередню роботу. Підставою для припинення трудових правовідносин у згаданому випадку і є судове рішення, яким скасовано рішення про поновлення на посаді, а виконання такого судового рішення - обов`язком роботодавця. Таким чином, доводи позивача про неправомірне звільнення є безпідставними, оскільки в даному випадку надання позивачу попередньої роботи, здійснено відповідачем на виконання рішення суду першої інстанції, яке було згодом скасоване, тому правовідносини сторін мали бути повернуті до первісного стану, що передував виконанню рішення суду. Суд вважає, що наказ ТОВ «МЗ «Дніпросталь» № 05-к від 13 січня 2021 року не є наказом про звільнення [PERSON] , тому він не підлягає оцінці на відповідність вимогам Кодексу законів про працю України щодо дотримання відповідачем процедури звільнення. Поданий представником позивача «Висновок експерта у галузі права» від 17 грудня 2019 року суд не приймає, оскільки в ньому наведено тлумачення норм КЗпП України, проте цей висновок не містить відомостей щодо застосування аналогії закону чи аналогії права, а тому у розумінні ст.114 ЦПК України не може вважатися висновком експерта у галузі права. Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось, а тому у відповідача були відсутні підстави для скасування наказу від 09 жовтня 2020 року про надання попередньої роботи з огляду на наступне. Як встановлено у п.3 ч.1 ст.444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав. Поворот виконання рішення можливий за наявності таких умов: позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. Таким чином, поворот виконання рішення суду є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права. При цьому, суд зазначає, що специфіка трудових правовідносин виключає застосування інституту повороту виконання судового рішення про поновлення на посаді (зобов`язання надати попередню роботу) у разі його подальшого скасування судом вищестоящої інстанції. Таким чином, на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, з огляду на відсутність правових підстав для подальшого перебування [PERSON] на роботі в ТОВ «МЗ «Дніпросталь» відповідач правомірно своїм Наказом № 05-к від 13 січня 2021 року скасував наказ №240 від 09 жовтня 2020 року «Про надання попереднього місця роботи [PERSON] », а тому підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду про відкриття провадження позивача звільнено від сплати судового збору. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed