Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувсь до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що він та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], яка згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складається з чотирьох кімнат, загальною площею 98,8 кв.м та житловою 53,6 кв.м. Дана квартира належить їм на праві власності на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 травня 2001 року. Крім того, їх право власності на спірну квартиру зареєстровано у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Разом з тим, у 2001 році під час судового розгляду справи щодо спірної квартири, судом не було вказано у рішенні суду що спірна квартира також включає в себе приміщення гаражу літ. В. та сараю літ. В., які були узаконенні їх матірю ще у 1998 році, що підтверджено рішенням Першотравневого райвиконкому ЧМР від 25 листопада 1998 року № 139/12, а тому при реєстрації права власності на спірну квартиру державним реєстратором було відмовлено у внесенні до державного реєстру прав власності на нерухоме майно вищевказані обєкти, як складові частини квартири . Також зазначав, що у 2013 році він за домовленістю із відповідачами та спільні кошти, зважаючи на те, що квартира потребувала капітального ремонту, з метою покращення житлових умов, провів ремонтні роботи, унаслідок яких відбулося збільшення площі квартири за рахунок горища та на даний час їх квартира має три окремі ізольовані приміщення (№№ 2,3,4), з окремими входами. Крім того, між ним та відповідачами була досягнута згода, що за наслідками проведених будівельних робіт, спірна квартира буде поділена наступним чином, а саме: йому на праві особистої власності буде належати квартира [ADDRESS], загальною площею 155 кв.м, житловою 52,70 кв.м, а також спільно із [PERSON] на праві спільної часткової власності буде належати по ? частці квартира [ADDRESS], загальною площею 75,10 кв.м, житловою 35 кв.м, а [PERSON]Д на праві власності буде належати квартира № 2 , загальною площею 90,60 кв.м, житловою площею 59,90 кв.м. Разом з тим, у 2013 році відповідачі не вчинили жодних дій щодо проведення узаконення реконструкції квартири в органах місцевого самоврядування та у 2016 році на їх родину було накладено штраф за самочинне судівництво. Посилаючись на вказане, а також на те, що на даний час відсутній відповідний механізм узаконення проведеного будівництва обєктів І-ІІІ категорії складності, зважаючи на те, що проведена реконструкції квартири у будинку, розташованому на земельній ділянці, яка перебуває у їх із відповідачами користуванні, а також не порушує права інших мешканців та відповідає будівельно-технічним нормам, просив на підставі ст.ст. 368, 369, 372, 374, 392 ЦК України визнати за ним та відповідачами право власності на обєкт нерухомого майна та провести його поділ, визначивши за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 155 кв.м, житловою 52,70 кв.м, а також право спільної часткової власності спільно із [PERSON] по ? частці квартира [ADDRESS], загальною площею 75,10 кв.м, житловою 35 кв.м, а за [PERSON] - на праві власності на квартиру № 2 , загальною площею 90,60 кв.м, житловою площею 59,90 кв.м. У судове засідання позивач не зявився, від його представників через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та відсутності позивача. Також вказали, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, подали на адресу суду письмову заяву, в які вказували, що проти позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не зявився. Від нього через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він вказав, що проти позову не заперечує, оскільки реконструкція спірної квартири проведена за наявності усіх необхідних дозвільних документів та не порушує права ЧМР та будь-яких інших осіб. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON], а також відповідачі [PERSON] і [PERSON] на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 травня 2001 року є співвласниками квартири [ADDRESS], яка згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складається з чотирьох кімнат, загальною площею 98,8 кв.м та житловою 53,6 кв.м. (а.с. 4-6, 7,11-13). Спірна квартира знаходиться у будинку, який розташований на земельній ділянці, переданій в оренду позивачам, а також родині [PERSON] (а.с.8-10,14-15). Крім того, право власності сторін на спірну квартиру зареєстровано у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджено відповідними витягами, які наявні у матеріалах справи. Також судом встановлено, що 1998 році відповідачем [PERSON] як власником квартири [ADDRESS] самочинне будівництво приміщення гаражу літ. В. та майстерні літ. В., будівництво яких було узаконено рішенням Першотравневого райвиконкому ЧМР від 25 листопада 1998 року № 139/12, однак право власності на вказані обєкти нерухомого майна у встановлено законом порядку за сторонами не зареєстровано (а.с. 16 -20). Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивач з метою покращення житлових умов, без отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт, за рахунок горища провів реконструкцію квартири, унаслідок яких відбулося збільшення площі спірної квартири та на даний час квартира має три окремі ізольовані приміщення (№№ 2,3,4), з окремими входами й відповідно складається з : квартири [ADDRESS], загальною площею 155 кв.м, житловою 52,70 кв.м, квартири [ADDRESS], загальною площею 75,10 кв.м, житловою 35 кв.м та квартири № 2, загальною площею 90,60 кв.м, житловою площею 59,90 кв.м. (а.с. 21-27). При цьому, факт самочинної реконструкції зафіксований інспекцією архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області, про що був складений [PERSON] перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 2 листопада 2016 року, за наслідками перевірки якого [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності шляхом накладання штрафу у розмірі 7 650 грн., який нею було сплачено (а.с. 28-29). Крім того, проведеною Чернівецьким міським бюро технічної інвентаризації оцінкою визначення вартості домоволодіння № 50 по вул. Сагайдачного у м. Чернівці, визначено дійсну вартість домоволодіння, яка становить 1\~743\~778 гривень. Також встановлено, що з метою встановлення відповідності державним стандартам, будівельним нормам та правилам, нормативним актам з пожежної безпеки і санітарному законодавству реконструйованої спірної квартири сертифікованим експертом [PERSON] проведено технічне обстеження реконструйованої квартири, про що підготовлено технічний звіт, відповідно до висновку якого встановлено, що обєкт обстеження, а саме квартири №№ 2,3,4 у будинку № 50 по вул. Сагайдачного у м. Чернівці відповідають вимогам державних будівельних норм по сейсмічних, конструктивних, планувальних, протипожежних та санітарних рішеннях. Обєкт придатний для експлуатації (а.с. 23). Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Таким чином, зі змісту вищевказаної статті, яка на думку суду за аналогією закону поширюється на правовідносини сторін, вбачається, що визнаючи право власника на здійснення ремонту та переобладнання приміщення з метою поліпшення його благоустрою, закон не передбачає погодження на проведення ремонту та перепланування квартири. Разом з тим закон встановлює застереження, за яким власник\~\~наділяється таким правом за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших співвласників нежитлового приміщення і не завдадуть шкоди технічному стану та умовам експлуатації будівлі. При цьому, як убачається зі змісту наявних у справі письмових заяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками квартири [ADDRESS], останні вказують, що здійснена реконструкція позивачем квартири ніяким чином не порушує їх прав та жодних претензій до сторін вони не мають За таких обставин, суд дослідивши матеріали справи вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що здійснені ним будівельні роботи по реконструкції належної йому на праві власності квартири здійсненні у відповідності до санітарних та будівельно-архітектурних норм, а також доведено факт того, що існуючий об'єкт реконструйованого будівництва законних прав та інтересів інших співвласників нежитлового приміщення не порушує. З огляду на вказане, ураховуючи технічний висновок експерта, а також те, що на даний час порядок введення та прийняття в експлуатацію самовільно перепланованих (реконструйованих, переобладнаних) нежитлових приміщень не розроблений та не затверджений, у звязку з чим позивач позбавлений права підтвердити своє право власності на переплановану та реконструйовану квартиру в позасудовому порядку, суд вважає що позов є законним й обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.\~328\~ч.2, ст.\~392 ЦК України). При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох\~\~ або\~\~більше\~\~осіб\~\~без\~визначення часток\~\~кожного з них у праві\~\~власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою\~\~передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також\~\~слід\~\~зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у\~\~праві\~\~спільної часткової власності\~\~ визначено\~ у\~\~ ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту\~ст. 357 ЦК України\~\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки\~\~співвласника\~\~ у спільному сумісному майні. Відповідно до розяснень, які містяться у \~п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також заяви відповідачів, які не заперечують щодо визначення розміру часток кожного із співвласників у реконструйованому обєкті нерухомого майна, вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у спірній квартирі.

Outcome: approved