Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, в якому просила визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . Понесені судові витрати просила стягнути з відповідача на свою користь. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , і син[PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2016 року сторони визначили способи участі батька у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином: дитина знаходиться у батька через тиждень протягом календарного року починаючи з 4 липня 2016 року. Під час знаходження дитини у батька, вона знаходиться сім діб поспіль враховуючи денний і нічний час за місцем проживання батька. Влітку та взимку надавати можливість один одному спільно відпочивати з дитиною протягом 14 календарних днів, за умови своєчасного повідомлення про відпустку іншого з батьків але не пізніше 10 календарних днів.Всі інші питання, щодо виховання сина вирішувати спільно в інтересах дитини. Дана мирова угода виконувалась сторонами, але позивачка вважає, що при її виконанні порушувалися інтереси сина та шкодилийого нормальному психічному і фізичному розвитку, що полягає в тому, що син фактично змушений кожний тиждень міняти місце свого проживання, спершу з батьком за адресою [ADDRESS] , другу неділю з матір`ю за адресою [ADDRESS] , тобто у дитини фактично два місця проживання, що суттєво затрудняє його життєдіяльність та порушує моральний, психологічний, інтелектуальний і фізичний розвиток. У позові зазначено, що дитина навчається в 4-му класі колегіумі «Блінт», відвідує шаховий клуб, кружок з моделювання і спортивні секції, таке проживання за двома адресами вимагає від нього додаткових зусиль і шкодить розвитку, здоров`ю та йде у супереч його інтересам, тому необхідно визначити місце проживання хлопчика за однією адресою разом з матір`ю, оскільки дитина є малолітньою, більше прив`язана до матері чим до батька, крім того з матір`ю склалися більш близькі і стійкі взаємовідносини, оскільки остання має належний дохід і може матеріально забезпечувати сина, проживає у житловому будинку, у якому для сина виділені дві кімнати, одна для відпочинку, а інша для навчання й занять, кімнати обладнані комп`ютером, технікою, книгами, іграшками й іншими пристроями, необхідними для навчання та розвитку дитини. Неможливість проживання дитини з батьком пов`язує також з тим, що батько покинув їхню сім`ю та наразі проживає зі своєю новою родиною, що спричиняє синові ще більші страждання, переживання та завдає значну моральну шкоду. Спору і перешкод для участі батька у вихованні сина немає, батьку надається можливість систематичного спілкування з сином, участі у вихованні, спільному оздоровленні та відпочинку. Однак з відповідачем не досягнута згода на постійне місце проживання сина з матір`ю, а тому його місце проживання необхідно визначити у судовому порядку. Відповідач надав відзив на позов, в якому просив закрити провадження по справі, у зв`язку з тим, що між сторонами взагалі відсутній предмет спору. Зазначив, що доводи позивачки в більшій мірі зводяться до необхідності зміни способу участі батька у спілкуванні з сином. Вказані у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, позивачка жодного разу не зверталась до відповідача з цим питанням, не зверталась з проханням про укладення та нотаріальне посвідчення договору щодо визначення місця проживання [PERSON], що підтверджується відсутністю доказів протилежного у матеріалах справи № 334/8952/18. Позивач повідомила відповідачу лише про те, що вона заперечує проти зустрічей його з сином вдома у відповідача та небажання [PERSON] відвідувати спортивну секцію з футболу. Син з моменту припинення шлюбних відносин між сторонами у справі фактично проживає з позивачкою, яка до будинку у якому проживає з [PERSON] , відповідача не впускає, замки замінила, ключі надати відмовилась. Відповідач проживає окремо, приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, вихованні сина, спілкується з сином, бере активну участь у розвитку [PERSON] (відвозить на спортивні секції та гуртки, надає допомогу у виконанні домашніх завдань). Додатково у відзиві зазначив, що він працює лікарем, позитивно характеризується за місцем роботи, має гнучкий графік роботи, який дозволяє багато часу приділяти сину, матеріально забезпечує сина необхідним за віком. Відповідно до висновку спеціаліста - психолога від 17.01.2019 року, ін як батько проявляє інтерес до формування, процесу розвитку і виховання своєї дитини, готовий брати участь у процесі матеріальної та моральної підтримки своїх дітей. За результатами дослідження був виявлений високий рівень батьківства, що є показником того, що [PERSON] має готовність до передачі соціального досвіду, котрий необхідний сину в процесі адаптації в соціумі. Розрив процесу спілкування, зменшення часу спілкування батьказ сином може негативно відбитися на психологічному благополуччі дитини. Надання батькові [PERSON] часу для спілкування з дитиною позитивно позначатиметься на розвитку дитини. Крім того, така ситуація є більш сприятливою, оскільки є профілактичною щодо розвитку почуття тривоги у сина через відсутність постійного перебування батька на одній території з дитиною і буде попереджати розвиток травми, коли дитина почуває себе покинутою, і яка зазвичай формується через брак спілкування з близькою для дитини людиною. До того ж, [PERSON] підкреслює, що він докладе максимум зусиль для передачі дитині накопиченого їм соціального досвіду і буде діяти тільки на благо дитини з урахуванням його інтересів і потреб. Перебування малолітньої дитини за межами звичайного для нього оточення можливе лише тоді, коли разом знаходиться близька, рідна людина, якими є, у першу чергу, мати та батько. Разом з тим варто враховувати факт сформованої безпечної та надійної прив`язаності дитини до батька. Зустрічі батька з дитиною мають бути регулярними, ритмічними та константними. За таких умов можливе формування надійної, безпечної прив`язаності дитини до батька. Зустрічі в даному віці можуть відбуватися без присутності матері, оскільки дитина перебуває у тому віці, коли відбуваються процес сепарації (психологічного відокремлення) від матері і її постійна присутність не є вирішальною для повноцінного розвитку особистості дитини. Для формування у хлопчика чоловічої ідентичності необхідна постійна взаємодія з батьком, у процесі якої він приймає необхідні соціальні норми поведінки відповідні до його статі. Спілкування з батьком дозволяє формувати хлопчика як представника чоловічої субкультури, дає йому знання про розподіл ролей, якщо виховні дії батька будуть відсутні, це може призвести до соціально небажаних деформацій поведінки дитини. В силу зазначених обставин навіть обумовлені давньою образою будь-які перешкоди відповідачу, що стосуються його спілкування з дитиною, з боку позивачки є шкідливими для самого [PERSON]. Налаштування [PERSON] проти батька та членів його нової родини є неприпустимим як і обговорення особистого життя батьків і судових процесів у присутності дитини. Відповідач впевнений, що лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди, що сприятиме недопущенню напружених відносин в питаннях виховання дитини, яка має виховуватись обома батьками. Інтереси [PERSON] є для відповідача головним чинником у всіх питаннях, що стосуються сина. В порядку врегулювання спору щодо визначення місця проживання дитини відповідачем запропоновано позивачу укласти мирову угоду, яка фактично замінить нотаріальний договір про визначення місця проживання сина з позивачкою. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Бойко В.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в ході судового розгляду справи звертався із заявою про визнання позову, в подальшому заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки не заперечувала проти задоволення позову, просила прийняти рішення з урахуванням Висновку комісії від 11.06.2019 року, яка дійшла висновку за доцільне визначати місце проживання дитини з матір`ю, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, враховуючи обставини спору. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, суд при ходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1997. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї №117 від 17.09.2017, виданої головою квартального комітету №42, позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований та проживає син [PERSON] , [INFO] , а також зареєстровані донька [PERSON] , [INFO] , та відповідач у справі [PERSON] , які фактично за вказаною адресою не проживають. Реєстрація позивачки та малолітнього сина за вказаною адресою підтверджується також довідками департаменту реєстраційних послуг ЗМР про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу між сторонами існував спір щодо способу участі батька у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином, який вирішувався в судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2016 року у справі №334/9121/15-ц затверджено мирову угоду, згідно якої сторони визначили спосіб участі батька у вихованні і спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином: дитина знаходиться у батька через тиждень протягом календарного року починаючи з 4 липня 2016 року. Під час знаходження дитини у батька, вона знаходиться сім діб поспіль враховуючи денний і нічний час за місцем проживання батька. Влітку та взимку надавати можливість один одному спільно відпочивати з дитиною протягом 14 календарних днів, за умови своєчасного повідомлення про відпустку іншого з батьків але не пізніше 10 календарних днів. Всі інші питання, щодо виховання сина вирішувати спільно в інтересах дитини. Як вбачається з пояснень сторін у справі, умови мирової угоди сприймаються сторонами як наявність у дитини двох місць проживання - з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де він фактично мешкає зі своєю новою сім`єю. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частинами 1,2,3 статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спеціальною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1,2 статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно Висновку від 11.06.2019 №05/01-27/0667, комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування встановила, що між батьками не врегульовано питання щодо належного виконання укладеної між ними мирової угоди, роз`яснено батькам, що визначення місця проживання дитини не впливає на мирову угоду щодо способу участі батька у вихованні і спілкуванні з сином, затверджену судом, з`ясовано, що у батьків рівні житлово-побутові умови, але зважаючи на думку дитини, дійшла висновку за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. На підтвердження висновку надано акти обстеження умов проживання обох батьків. Думка дитини [PERSON] , [INFO] , з цього питання була з`ясована 27.05.2019 службою у справах дітей, де дитина надала письмові пояснення, що він любить тата, маму, сестру. Хоче жити тільки дома у мами, тому що йому там зручно, комфортно і спокійно. В будинку у тата чужі йому люди, не його сім`я. З урахуванням думки учасників процесу, суд дійшов висновку про достатність письмових пояснень малолітньої дитини з цього питання, які були отримані з дотриманням встановленого законом порядку, та недоцільність з`ясування думки дитини щодо вирішення спору у судовому засіданні, виходячи з інтересів дитини. Приймаючи до уваги, що батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , проживають окремо, їх пояснення щодо виконання укладеної між ними мирової угоди про спосіб участі батька у вихованні і спілкуванні з сином свідчать про те, що фактично вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Наявність спору з цього питання вбачається з пояснень позивачки, позиції відповідача, який не заперечував укласти мирову угоду у даній справі, подавав заяву про визнання позову, а також з пояснень самої дитини. Судом встановлено, що батьки сумлінно і відповідально ставляться до виконання своїх обов`язків, піклуються про сина, приділяють увагу його вихованню, мають належні житлово-побутові умови, позитивно характеризуються за місцем роботи, дитина має особисту прихильність до кожного з них. Відтак, з урахуванням віку дитини та її думки, суд дійшов висновку за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, що відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають у задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved