Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», після перейменування - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк, АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, яка станом на 16.12.2016 року складає 6747, 97 доларів США. Позов Банку мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12600,00 доларів США на термін до 28.12.2026 року, та зобов`язався повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з тим, що позичальник своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, станом на 16.12.2016 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 7152,37 Доларів США, яка складається з наступного: - 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 399,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4,75 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року станом на 16.12.2016 року у розмірі 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Ухвалою судду від 24.02.2017 року у справі було відкрито провадження, залучено сторони до участі у справі, призначено розгляд справи (т. 1 а.с. 24). Ухвалою суду від 05.05.2017 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 524/2425/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів і визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів (т. 1 а.с. 35). Ухвалою суду від 15.03.2018 року поновлено провадження по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 50). Ухвалою суду від 27.09.2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального провадження у відкритому підготовчому засіданні. Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати виписки по рахункам за період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року, а саме: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] (т. 1 а.с. 78). 22.10.2018 року на адресу суду від Банку надійшли виписки по рахункам [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] за період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року (т. 1 а.с. 81-111). 09.11.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення та копія висновку експерта №14 від 08.10.2018, складеного судовим експертом з економічних питань [PERSON] (т. 1 а.с. 113-128). 26.02.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення та копія висновку експерта №5 від 15.02.2019, складеного судовим експертом з економічних питань Ліхтіною Л.Р. (т. 1 а.с. 139-143). Ухвалою суду від 12.03.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. (т. 1 а.с. 160) 25.02.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення та копії витягів договорів відступлення права вимоги від 19.02.2007р. та 14.04.2016 року (т. 1 а.с. 184-237, т. 2 а.с. 1-26). 11.11.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшла копія висновку експерта № 8 від 30.06.2020, складеного судовим експертом з економічних питань Ліхтіною Л.Р. (т. 2 а.с. 45-53). Представник позивача в судовому засіданні позов Банку підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Так, представник вважала, що насправді [PERSON] сплатив на 4\~931,96 доларів США більше, ніж мав обовязок сплатити. Переплата виникла у звязку з тим, що відповідач сплачував відсотки у період зз 01.03.2017 року по 14.04.2016 року, коли право вимоги мала Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс», яка не є фінансовою установою. Представник зазначала, що позивачем пропущений строк позовної давності та просила застосувати наслідки його пропуску. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, судом встановлено такі фактичні обставини справи. 21 грудня 2006 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з проханням надати йому кредит у валюті долари США терміном на 240 місяців для придбання житла на умовах: сума кредиту 10 000,00 долари США + страховка, зі сплатою відсотків у розмірі 0,84% +0,2% на місяць (т. 1 а.с. 149). У Анкеті-заяві від 21.12.2006 року [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ним, в тому числі між зобов`язаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які Позичальник має право, та відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. (т. 1 а.с. 149) 25 грудня 2006 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № PLRMGK21367725 (надалі кредитний договір) (т. 1 а.с. 12-14). Згідно п.1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальникові [PERSON] кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 25.12.2006р. по 28.12 2026 р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання однокімнатної квартири, а також у розмірі 2600,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7т даного кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Сторони домовились, що в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 117,96 доларів США для погашення заборгованості по кредитному договору, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. Для виконання кредитного договору ПриватБанк відкрив [PERSON] рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Згідно до п. 1.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виступає іпотека квартири: однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору, позичальник [PERSON] звернувся до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладеними згідно п. 2.2.7 даного договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов`язується провадити у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню Банком тільки у пипадку пред`явлення позичальником до Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел , до дат їхньої сплати передбачених договорами страхування. Сторони домовились, що у разі ненадання позичальником Банку підтверджуючого документу про сплату чергових страхових платежів за погодженими договорами страхування, Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту у відповідності до п. 2.1.3 кредитного договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. (п. 2.2.7) Порядок розрахунків за кредитним договором визначено сторонами у розділі 3 кредитного договору. Путктом 3.3 кредитного договору визначено порядок зарахування коштів на рахунки позичальника, отриманих для погашення заборгованості по кредиту. Відповідно до п.4.1 кредитного договору сторони домовились, що при порушені позичальником будь-якого зобов`язання передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, Банк має право, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.11.2017 року по цивільній справі № 524/2425/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині визнання недійсним кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року задоволенню не підлягають. Судовим рішенням встановлено, що із змісту кредитного договору не вбачається жодної умови, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов (т. 1 а.с. 39-40). Позивач виконав зобов`язання за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, видав грошові кошти на умовах визначених кредитним договором, що підтверджується заявою про видачу готівки №1 у розмірі 10 000,00 USD із особистим підписом позичальника [PERSON] (т. 1 а.с. 14), а також банківською випискою по рахунку [NUMBER] за період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року. (т. 1 а.с. 111) Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, чим порушив зобов`язаня за даним договором, та має заборгованість, що станом на 16.12.2016 року становить 7152,37 доларів США і складається з наступного: - 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 399,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4,75 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т. 1 а.с. 4-10). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року станом на 16.12.2016 року у розмірі 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Розрахунок заборгованості по кредитному договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року станом на 16.12.2016 року підтверджуються заявою про видачу готівки № 1 (т. 1 а.с. 14) та банківськими виписками по рахункам [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] за період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року (т. 1 а.с. 81-111). Заява про видачу готівки № 1 від 25.12.2006 року є підставою для отримання позичальником готівки через касу банку. Даний доказ за формою та змістом відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337 (в редакції, чинній на час видачі готівки). На переконання суду, вказаний доказ є належним, містить підписи працівників банку та одержувача і підтверджує отримання відповідачем коштів у розмірі 10000 дол. США Банківські виписки по рахункам [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] є регістрами аналітичного обліку, та вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій; Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Відповідач [PERSON] не заперечує факту отримання готівкових коштів від Банку на виконання умов кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, однак вважає вимогу позивача щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором безпідставною та неогрунтованою. На підтвердження своїх заперечень проти позову надав висновкок експерта № 14 судової економічної експертизи від 08.10.2018 року, складеного судовим експертом з економічних питань [PERSON] , висновок експерта № 5 додаткової судової економічної експертизи від 15.02.2019 року, складеного судовим експертом з економічних питань [PERSON] , висновок експерта №8 судової економічної експертизи від 30.06.2020 року, складеного судовим експертом з економічних питань [PERSON] . Згідно до висновку експерта №14 судової економічної експертизи від 08.10.2018 року, судовий експерт з економічних питань [PERSON] дійшла висновку: -«по першому питанню: Проведеним експертним дослідженням встановлено, що кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним ПАТ КБ Приватбанк з [PERSON] передбачена сплата щомісячної комісії в розмірі 20,00 дол. США, договором не визначено які саме послуги надаються банком. Договір № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним ПАТ КБ Приватбанк з [PERSON] не містить даних про абсолютне подорожчання кредиту та реальну проценту ставку, розраховану з урахуванням супутніх платежів; -по другому питанню: В результаті проведених експертних досліджень встановлено, що дані Розрахунку заборгованості за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] станом на 16.12.2016 року, який доданий до позовної заяви, не відповідає даним обліку по наданому кредиту, зазначеному в виписці ПриватБанку за даним кредитом: в Розрахунку відображено нарахування пені за відсутності даних про прострочку у виписці, сума нарахованих відсотків станом на 07.12.2016 року не відповідає даним про нарахування відсотків за даними виписки. Розрахунок проведений з урахуванням нарахування щомісячної комісії в розмірі 20 дол. США, що суперечить положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, відповідно до яких банки не мають права встановлювати платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які вчинює на власну користь.» Згідно до висновку експерта № 5 додаткової судової економічної експертизи від 15.02.2019 року, судовий експерт з економічних питань [PERSON] дійшла висновку: «Проведеними експертними дослідженнями встановлено, що згідно виписки за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» проводилося щорічне списання страхових платежів, не передбачених умовами кредитного договору, шляхом проведення операції з видачі грошових коштів з каси банку в кореспонденції з рахунком [NUMBER] «рахунки філій» з формулюванням «кошти для сплати страхового платежу». Даних щодо осіб, якій видавалися грошові кошти з каси банку, не наведено. Відповідно до кореспонденції рахунків грошові кошти направлені на рахунки філій, відкритих в банку в кореспонденції з рахунком, на якому обліковуються видані кредити. Загальна сума списаних коштів в рахунок страхових платежів за період 2007-2016 рік становить 717,24 дол. США» Згідно до висновку експерта №8 додаткової судової економічної експертизи від 30.06.2020 року, судовий експерт з економічних питань [PERSON] дійшла висновку: «Проведеним експертним дослідженням встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» одержано від [PERSON] та перераховано на рахунок № [NUMBER] (на користь Компанії «Юкрейн Мортгейдж Файненс ПІ-ЕЛ-СІ», яка заснована та регулюється законодавством Англії та Уєльсу) 14006,05 доларів США, в тому числі коштів за нарахованими відсотками, комісією, пенею в сумі 10997,33 долари США (загальна сума перерахованих коштів 14006,05 дол.США, зменшення тіла кредиту 3008,72 дол. США) За таких умов [PERSON] на момент зворотнього викупу боргових зобов`язань 14.04.2016 року сума боргових зобов`язань за кредитом повністю погашена (продаж здійснено за 9966,25 дол.США, сплачено за період з 01.03.2007 року по 30.03.2016 року (період, коли право вимоги за кредитом не належало АТ «Приватбанк») 14006,05 доларів США). Сума переплати за кредитом на момент зворотнього викупу становить 4039,8 дол.США. За період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року АТ «Пиватбанк» нарахував страхових платежів в сумі 3227,44 доларів США (збільшено тіло кредиту, при тому, що позичальник самостійно сплачував страхові платежі). Позичальником сплачено щомісячної комісії в розмірі 20,00 дол. США у загальній сумі 2420 дол. США, в тому числі в період володіння АТ Приватбанк борговими вимогами за кредитом -240 дол. США. [PERSON] сплачено 892,16 дол. США, з них зараховано АТ «Приватбанк» в рахунок сплати відсотків 484,89 дол.США, в рахунок сплати комісії 200 дол. США, в рахунок сплати пені 161,64 дол. США. На момент зворотнього викупу боргові зобов`язання [PERSON] за кредитом були повністю погашені, оплата в сумі 892.16 дол. США після зворотнього викупу є переплатою [PERSON] за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Загальна сума переплати за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25 грудня 2006 року укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] становить 4931,96 дол. США (4039,8 дол. США (переплата за період викупу) + 892,16 дол. США (оплата після зворотнього викупу). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року, № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК чи ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд критично оцінює надані відповідачем висновки експерта у якості доказу на спростування суми боргу по тілу кредиту, що заявлено в позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , виходячи із наступного. Стосовно умов кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, в тому числі в частині нарахування і сплати комісії та страхових платежів судом достовірно встановлено, що згідно рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10.11.2017 року по цивільній справі № 524/2425/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині визнання недійсним кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 задоволенню не підлягають. Судовим рішенням встановлено, що із змісту кредитного договору не вбачається жодної умови, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов. Крім того, витрати, пов`язані з укладанням договорів страхування передбачені у складі сукупної вартості кредиту, суд не вважає вказану умову несправедливою. (т. 1 а.с. 39-40) Дане рішення набрало законної сили. Суд вертає увагу, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Висновки експерта в частині нарахування та списання щорічних страхових платежів, не передбачених умовами кредитного договору, повністю спростовуються зібраними доказами по справі. Судом достовірно встановлено, що між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ» були укладені Договір особистого страхування № PLRMLK00028306 від 25.12.2006 року та Договір страхування майна № PLRMGK00028305 від 25.12.2006 року.(т.1 а.с.150-153) Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору, позичальник [PERSON] звернувся до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладеними згідно п. 2.2.7 даного договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов`язується провадити у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню Банком тільки у пипадку пред`явлення позичальником до Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел , до дат їхньої сплати передбачених договорами страхування. Сторони домовились, що у разі ненадання позичальником Банку підтверджуючого документу про сплату чергових страхових платежів за погодженими договорами страхування, Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту у відповідності до п.2.1.3 кредитного договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. (п.2.2.7) Судом встановлено, що висновки експерта в частині нарахування стахових платежів у сумі 3227,44 доларів США та самостійну сплату позичальником страхових платежів, не підтверджено зібраними доказами по справі, в тому числі банківськими виписками по рахункам [NUMBER] , [NUMBER] за період з 25.12.2006 року по 26.09.2017 року. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують самостійну сплату позичальником чергових страхових платежів. Також суд не бере до уваги висновок експерта №8 від 30.06.2020 року в частині повного погашення відповідачем боргових зобов`язань за кредитом, оскільки проводячи підрахування сплачених відповідачем сум на погашення заборгованості за кредитним договором, експертом не було враховано обов`язку позичальника щодо сплати відсотків, комісій, страхових платежів, пені тощо на умовах і в порядку визначеними кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року. Здійснюючи підрахування залишку заборгованості за кредитним договором, судовий експерт зарахувала платежі відповідача в період з 01.03.2007р. по 30.03.2016р. виключно на тіло кредиту, тому такий розрахунок експерта не узгоджується з наявними в матеріалах справи виписками по кредитному договору та суперечить умовам укладеного кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року. Стосовно заміни кредитора у зобов`язанні за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року судом встановлено наступне. 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги щодо кредитного договору від № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 186-221). 14 квітня 2016 року між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги щодо кредитного договору від № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , кредитором за яким знову став ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 222-237, т. 2 а.с 1-26). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Аргументи відповідача стосовно того, що Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не входить до переліку фінансових установ, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є нерезидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, а отже не мала права здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, не заслуговують на увагу. Адже згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто законом встановлена презумпція правомірності правочину, в свою чергу ні кредитний договір № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, ні договори купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19.02.2007 року та від 14.04.2016 року не визнані недійсними. За загальним правилам, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, надав відповідачу грошові кошти на умовах визначених кредитним договором. Факт отримання коштів відповідачем не оспорюється, кредитний договір частково виконувався позичальником, що відображено у розрахунку заборгованості та підтверджується банківськими виписками по кредитному договору. Натомість, матеріали справи не містять доказів про своєчасне та повне повернення відповідачем грошових коштів за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року у розмірі та на умовах, визначеним цим договором, ні первісному, ні новому кредитору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором, в силу вимог статті 1050 ЦК України, банк не позбавлений можливості реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту безпосередньо в судовому порядку шляхом подання відповідного позову. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року станом на 16.12.2016 року у розмірі 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та відповідачем не було спростовано належними і допустимим доказами вимоги банку, суд вважає вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими. Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до укладеного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12600,00 доларів США на термін до 28.12.2026 року. В силу вимог статті 1050 ЦК України, банк не позбавлений можливості реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту безпосередньо в судовому порядку шляхом подання відповідного позову. Суд критично оцінює твердження відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності з дати відступлення права вимоги за кредитним договором, адже укладені договори купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19.02.2007 року та 14.04.2016 року не змінюють умови кредитного договору № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року, тому числі строк виконання зобов`язання. З огляду на те, що строк виконання кредитного договору не сплинув, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами та не були спростовані відповідачем, хоча обов`язок доказування в даній справі покладається на обидві сторони, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № PLRMGK21367725 від 25.12.2006 року станом на 16.12.2016 року у розмірі 6747,97 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового в сумі 2 661 грн.06 коп. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved