Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У лютому 2015 року Селидівський міжрайонний прокурор звернувся до суду з заявою про визнання відумерлою спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлого 19.10.2010 року, яка мотивована тим, що померлому на день смерті належала на праві власності земельна ділянка (пай) в розмірі 4,59 гектар, вартістю 73 907,25 грн. на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024087. Оскільки у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався тому вважав, що спадкоємці за законом або за заповітом відсутні. Просив визнати спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] відумерлою. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року заяву Селидівського міжрайонного прокурора про визнання спадкового майна відумерлим задоволено. Спадщину у вигляді земельної ділянки в межах згідно з планом площею 4,59 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, що належала [PERSON], який помер 19 жовтня 2010 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ДН № 024087, виданого 12 березня 2005 року Селидівською міською радою, визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади Селидівської міської ради Донецької області. На вказане рішення суду [PERSON], яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що нотаріально оформити спадщину у встановлений законом строк вона не мала можливості у звязку зі скрутним фінансовим становищем. В грудні 2015 року вона звернулася до нотаріуса і нотаріально оформила спадщину на будинок та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку прийняла згідно з пунктом 3 ст. 1268 ЦК України. Вказує, що вона не змогла нотаріально оформити спадщину земельну ділянку (пай), що також належить спадкодавцю та яку прийняла згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки в управлінні Держгеокадастру в м. Селидове Донецької області їй відмовили в видачі довідок, у звязку з тим, що земельна ділянка (пай) визнана відумерлою спадщиною і передана у власність територіальної громади Селидівської міської ради. Зазначає, що 12 січня 2016 року в Селидівському міському суді вона отримала рішення по даній справі, з яким вона не згодна, оскільки визнання спадщини відумерлою допускається за наявності встановлених за законом підстав. Однією з них є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмова від її прийняття. Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не зявилися. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією актового запису про смерть № 307 від 19 жовтня 2010 року, складеного відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер 19.10.2010 року. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю ДН № 024087, виданого 12 березня 2005 року Селидівською міською радою, земельна ділянка в межах згідно з планом площею 4,59 гектарів, що розташована на території Селидівської міської ради, передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно відповіді Першої селидівської державної нотаріальної контори від 02.03.2015 року № 77/01-09 спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 19.10.2010 року, не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд виходив із того, що спадщина померлого [PERSON] спадкоємцями не прийнята, оскільки спадкоємці відсутні, з відповідною заявою про прийняття спадщини вони до нотаріуса не зверталися. З вказаними висновками суду не можливо погодитися, виходячи з наступного. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: фізична відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 19 жовтня 2010 року, а згідно відповіді Першої селидівської державної нотаріальної контори від 02.03.2015 року № 77/01-09 спадкова справа після його смерті на заводилися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. У доданої до цієї відповіді інформаційній довідці зі Спадкового реєстру зазначено, що інформація щодо спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. (а. с. 14, 25, 26) Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України). Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У даному випадку спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем, починаючи з 19.07.1983 року, що підтверджується даними із паспорту щодо прописки (реєстрації) та записами у домовій книжці. (а с. 38, 41, 42, 43) Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька прийняла спадщину постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], належить їй з часу відкриття спадщини. Остання 12 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: м. Селидове, вул. Лозоватська, 38, а 13 грудня 2015 року - на земельну ділянку за вказаною адресою. (а. с. 47 52) Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 14 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку. [PERSON] участі у справі не приймала, тому не мала можливості подати до суду першої інстанції докази на підтвердження прийняття спадщини після смерті свого батька. Суд першої інстанції не зясував всі обставини справи, а саме наявність можливих спадкоємців, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], та ухвалив незаконне рішення. З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення даної заяви. На підстави викладеного, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed