Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходилася на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що 08 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» - з однієї сторони, та [PERSON] . - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 16 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами договору. [INFO] року [PERSON] помер. Як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повернув та проценти не сплатив. Представник позивача вказує, що [PERSON] постійно проживала із померлим, а тому є, на думку позивача його спадкоємцем, у зв`язку з чим представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у загальному розмірі 15 623,99 гривень. Відповідач [PERSON] скористались правом подачі відзиву на позовну заяву та, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, просила суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що при видачі банком картки [PERSON] , померлому [INFO] року, було встановлено кредитний ліміт 0,00 гривень, крім того, померлий не був повідомлений належним чином про умови кредитування, також стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що на картковий рахунок [PERSON] було переведено кредитні грошові кошти. Позивач звертаючись до відповідача із даним позовом не надав доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю на момент отримання кредиту, а тому [PERSON] не є спадкоємцем та правонаступником у кредитних зобов`язаннях [PERSON] , померлого [INFO] року. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» було надано до суду відповідь на відзив, у якій сторона посилалась на те, що спадкоємці [PERSON] , у тому числі і [PERSON] , мали право звернутись до органів нотаріату із заявою про відмову від прийняття спадщини у строк, передбачений законом, проте, вказаного здійснено не було. Також, представник ПАТ КБ «Приватбанк» звертала увагу суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю на момент видачі кредиту, посилаючись на відомості із паспортних документів [PERSON] та [PERSON] Також, сторона позивача вказувала на те, що [PERSON] було ознайомлено, зокрема, із умовами надання кредиту та відсотковою ставкою. У зв`язку із викладеним сторона позивача просила суд задовольнити позов. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява, у якій сторона просила суд відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 08 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» - з однієї сторони, та [PERSON] . - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 16 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами договору. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 24 грудня 2014 року. Проте, як свідчить представник банку, в порушення вимог кредитного договору, [PERSON] , померлий [INFO] року, умови договору не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив у встановлені сторонами строки на умовах, визначених кредитним договором кредиту. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» вказувала, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю на момент видачі кредиту. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дійсно, згідно із ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Проте, судом звернуто увагу, що відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від04 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, вказане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як вбачається із паспортного документу [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в одеській області 28 липня 2003 року, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до акту від 10 грудня 2012 року, складеного комісією у складі Суркової Г.Ф., Головчук С.В., Бейбутян К . В., посвідченого КП ЖКС «Черьомушки» Одеської міської ради, [PERSON] з 05 червня 2012 року за адресою: [ADDRESS] , не проживав, особисті речі за адресою відсутні. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 27 грудня 2014 року згідно із повідомленням «102» [PERSON]. [INFO] року покінчив життя самогубством за адресою: [ADDRESS] . Згідно із листом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області №875/01-14/г від 18 грудня 2018 року [PERSON] не проживала на момент смерті із [PERSON] , а тому не є його спадкоємцем. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано належних доказів, що [PERSON] на момент отримання кредитних коштів зі сторони позивача проживав разом із [PERSON] , що остання є спадкоємцем [PERSON] , а тому суд вбачає доцільним відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із висновком суду про відмову в позові, понесені судові витрати покладаються на позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed