Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], треті особи: КП «Світанок - 2000», Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона є власником особового рахунку і головним користувачем блоку 4 у будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON], - зареєстрований за адресою: блок 4 у будинку [ADDRESS], однак не проживає у цій квартирі з 07.08.2011 року. Незважаючи на той факт, що відповідач не проживає у блоці 4 у будинку [ADDRESS] він не бажає виписуватись із вказаної квартири. Такими діями Відповідача порушуються права [PERSON], як наймача квартири. Комунальні послуги розраховуються з розрахунку на 4 осіб і сплачуються [PERSON] у повному обсязі. По факту [PERSON] щомісяця переплачує за одну особу, яка прописана і фактично не проживає у блоці 4. До того ж через те, що відповідач зареєстрований у квартирі, а його місце проживання і постійне місцезнаходження, у період з 07.08.2011 р. і до цього часу, невідоме [PERSON] не може приватизувати приміщення у якому проживає На підставі вищевикладеного, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні блоком 4 у будинку [ADDRESS]., шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання і позбавлення [PERSON] права користування блоком 4 у будинку [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду через канцелярію надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, в якій вона позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи КП «Світанок-2000» не зявився з невідомих причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У судове засідання представник третьої особи Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився з невідомих причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру від 28.11.2016 року №20, виданого Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на право зайняття жилого приміщення позивач [PERSON] є власником особового рахунку і головним користувачем блоку 4 у будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: блок 4 у будинку [ADDRESS] однак не проживає у цій квартирі з 07.08.2011 року, що підтверджується актами обстеження депутата Бузівської сільської ради від 16 липня 2017 року, 22 листопада 2018 року та 07 лютого 2019 року. Фактичне місце проживання Відповідача на цей час невідоме. Незважаючи на той факт, що відповідач не проживає у блоці 4 у будинку [ADDRESS] він не бажає добровільно знятися з реєстрації із вказаної квартири. Такими діями Відповідача порушуються права [PERSON], як наймача квартири. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у блоці № 4 будинку [ADDRESS] і тому втратив право користування жилим приміщенням у жилому, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved