Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 29 серпня 2013 року до 09 серпня 2019 року він безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за № 4201320000000021 від 01.02.2013 року, № 12014200440003629 від 17.07.2014 року. На думку позивача, під час перебування його під слідством та судом були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік його життєві зв`язки, погіршились стосунки з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань. Крім того, порушено нормальні життєві зв`язки, оскільки він значний проміжок часу, а саме на протязі 73 місяців та 11 днів, повинен був витрачати сили та кошти на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення. Посилаючись на викладені обставини, позивач [PERSON] просив позов задовольнити, стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 306 109 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України надав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що підстави для відшкодування моральної шкоди з державного бюджету відсутні та розмір моральної шкоди є надуманим, визначений позивачем без урахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових витрат та обсягу моральних страждань. Крім того, посилався на те, що не допускається стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Таким чином, визначений у позовній заяві порядок відшкодування шкоди проводиться не з Єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України, а лише з Державного бюджету України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами або клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29.08.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201320000000021від 01.02.2013 року [PERSON] повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме в тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища як директор ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в інтересах ТОВ «Сумський земельний кадастр», всупереч інтересам служби уклав з ТОВ «Сумський земельний кадастр» договір №255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та договір № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року з метою виконання частини робіт, передбачених договором № 43 на виконання субпідрядних робіт від 23.11.2011 року, з неофіційним використанням матеріалів ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що завдало останньому матеріальних збитків в сумі 350 175 грн. 48 коп., що є тяжкими наслідками (а.с. 125). 31.12.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201320000000021від 01.02.2013 року [PERSON] змінено раніше повідомлену підозру і повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме в тому, що [PERSON] в інтересах третіх осіб використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, що завдало державним інтересам істотної шкоди (зловживання службовим становищем) (а.с. 126-130). 31.12.2013 року у даному кримінальному провадженні слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/14016/13-к накладено арешт на майно [PERSON] - земельну ділянку, площею 0,4828 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (державний акт на право приватної власності на землю, серія І-СМ № 046448, зареєстровано 30.09.2002 року за № 1470) (а.с. 33). 20.01.2014 року прокуратурою м. Суми було направлено до Зарічного районного суду м. Суми кримінальне провадження №42013200000000021 від 01.02.2013 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України (а.с. 17-21). Крім того, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014200440003629 від 17 липня 2014 року [PERSON] 30.09.2014 року повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом розтрати ним, як директором ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» грошових коштів підприємства шляхом зловживання своїм службовим становищем, які перераховані за виконання укладених з ТОВ «Сумський земельний кадастр» Договору № 255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та Договору № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року, роботи по яким ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» могло виконати власними силами, на суму 350 175,48 грн., що призвело до заподіяння ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріальної шкоди в особливо великому розмірі. 07.10.2014 року слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/10547/14-к обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків вказаних в ухвалі (а.с. 36-37). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20.1012014 року прийнято додаткове обвинувачення [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014200440003629 від 17 липня 2014 року до спільного розгляду з первісним обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України у кримінальному провадженні №42013200000000021 у зв`язку з чим було призначено підготовче засідання в складі трьох суддів (справа №591/323/14-к т. 6 а.с. 106,112) Ухвалою колегії суддів Зарічного районного суду м. Суми від 27.10.2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору м. Суми (справа № 591/323/14-к) (т. 6 а.с. 142- 143) Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 грудня 2014 року вирішено обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернути прокурору м. Суми, як такий, що не відповідає вимогам КПК, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 364 КК України повернути Зарічному районному суд м. Суми для розгляду по суті (справа №591/323/14-к (т. 6 а.с.156-157,160-162) В подальшому у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014200440003629 від 17 липня 2014 року [PERSON] 30.09.2014 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України, а саме неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 22-26). Обвинувальний акт складено 21.01.2015 року (справа № 591/323/14-к (т. 6 а.с. 181-192). 27.01.2015 року до Зарічного районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014200440003629 від 17 липня 2014 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 367 КК України і ухвалою суду від 23.01.2015 року кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201320000000021 та № 12014200440003629 об`єднані в одне провадження та призначено до судового розгляду (справа №591/323/14-к (т. 6 а.с. 211). В ході розгляду вказаних обвинувальних актів, об`єднаних у одне провадження, прокурором у кримінальному провадженні було змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, посилаючись на те, що ч. 1 ст. 364 КК України є зайвою та такою, що поглинається ч. 2 ст. 367 КК України, підтримали обвинувачення [PERSON] ч. 2 за ст. 367 КК України (справа №591/323/14-к (т. 7 а.с.8-29). 05.06.2015 року до судді Зарічного районного суду м. Суми надійшло об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, після задоволення заяви про відвід іншому судді, для розгляду з підготовчого судового засідання в порядку ст. 35 КПК України (справа №591/323/14-к (т. 8 а.с. 149). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми під час підготовчого судового засідання встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявні були три обвинувальні акти № 42013200000000021, складений 20.01.2014 року за обвинуваченням [PERSON] за ст. 364 ч. 1 КК України; № 12014200440003629, складений 21.01.2015 року, за обвинуваченням [PERSON] за ст. 367 ч. 2 КК України, № 42013200000000021, № 12014200440003629, складений 17.02.2015 року, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого [PERSON] лише за ч. 2 ст. 367 КК України та прийнято рішення обвинувальні акти по об`єднаним кримінальним провадженням № 42013200000000021, №12014200440003629 повернути назад до прокуратури для організації подальшого досудового розслідування (справа №591/323/14-к т. 8 (а.с.162-166). 31.03.2016 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013200000000021 [PERSON] повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 364 1 КК України, дане повідомлення було ухвалою слідчого судді Шершак М.І. від 04 липня 2019 року скасоване і дана ухвала залишена в силі відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 09.08.2019 року ( справа № 591/3018/16-к, (а.с. 93-95, 117-18). Як вбачається з наглядового провадження № 109-3031-16 за зверненням [PERSON] після скасування підозри [PERSON] у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013200000000021, останній не має статусу ані підозрюваного, ані іншого учасника кримінального провадження. Отже, суд приходить до переконання, що починаючи з 29.08.2013 по 09 серпня 2019 року, тобто на протязі 73 місяців та 11 днів, [PERSON] безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за № 42013200000000021 від 01.02.2013 р. та № 12014200440003629 від 17.07.2014 р. і до нього застосовувались незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, накладення арешту на майно. Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Зокрема, у п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону України право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. За правилами ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст.1 цього Закону України випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, моральна шкода. У ч.ч.5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Під час судового розгляду судом встановлено, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв`язків, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановивши ці обставини та

Outcome: partial