Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], посилаючись на те, що з січня 2017 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], з якою проживав однією сім'єю та вів спільне господарство. Позивач зазначав, що [PERSON] з 11 жовтня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Вказував, що [INFO] року у них з [PERSON] народився син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження був зазначений відповідач [PERSON], оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. В той час біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO] року нарордження є він [PERSON] 02 серпня 2018 року між ним [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1394. Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини, оскільки на час зачаття та народження дитини, [PERSON] проживала разом з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, позивач просив суд винести рішення, яким визнати його батьком малолітнього [PERSON], [INFO]; визначити порядок виконання судового рішення, згідно якого рішення суду є підставою для внесення змін до актового запису №693 від [INFO] року про народження [PERSON], [INFO], складеного Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме записати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року у м. Одеса; змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[INFO]»; змінити по-батькові дитини з «[PERSON]» на «[INFO]» та видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням внесених змін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав через канцелярію суду заяву про визнання позову та слухання справи за його відсутність (а.с. 27). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, не заперечувала та підтвердила факт того, що позивач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що з січня 2017 року року сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2013 року виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис №74, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15). Оскільки на час народження дитини позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то в свідоцтві про народження [PERSON], [INFO]батьком дитини був записаний відповідач [PERSON], але фактично біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO] є позивач [PERSON] 02 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1394, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 14). 17 грудня 2018 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, в який він заперечував своє батьківство стосовно [PERSON], [INFO] (а.с. 27). Відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Згідно ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що він є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно доч.1 ст. 135 СК України . Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно правової позиції у справі за № 6-617цс17 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2017року, відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України. У відповідності до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір,ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Отже, суд вважає, щопозивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]про визнання батьківства підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо визначення порядку виконання судового рішення, згідно якого рішення суду є підставою для внесення змін до актового запису №693 від [INFO] року про народження [PERSON], [INFO], складеного Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме записати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року у м. Одеса; змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[INFO]»; змінити по-батькові дитини з «[PERSON]» на «[INFO]» та видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням внесених змін, то суд вважає, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити, оскільки вони є передчасними. В матеріалах справи відсутні докази того, що Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовляється за рішенням суду внести зміни до актового запису за №693 від [INFO] року про народження [PERSON], [INFO], складеного Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача. Судовий збір у справі становить 704,80 грн., які сплачені позивачем у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: partial