Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 23 березня 2018 року на суму 34649,00 грн., з яких 28890,00 грн. основного боргу, 10,00 грн. відсотків, 5599,00 грн. комісії, 150,00 грн. штрафу і пені, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що 30 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Актабанк» укладений кредитний договір №0862540401/Т/972119, а 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору №2 про відступлення прав вимоги відступило шляхом продажу право вимоги, зокрема, і до [PERSON] за вказаним кредитним договором за загальну суму простроченого нею кредитного зобов`язання в розмірі 34649,00 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року цивільну справу переданого за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2019 року вказана справа передана судді Колесніченко О.В. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 19 грудня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування). У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року [PERSON] та ПАТ «Актабанк» укладено кредитний договорів №0862540401/Т/972119 на споживчі потреби, за умовами якого, що є обов`язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надав відповідачу, як позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. п. (2.1 договору). Відповідно до п. 2.1.1 процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. Згідно п. 2.1.2.1 кредитного договору, позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 900,00 грн., що розраховується як 2,25 відсотків на суму кредиту, вказаного в п. 2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Пунктом 2.1.3 сторони погодили, що погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2 411,29 грн. та з кінцевою датою всієї заборгованості за кредитом 29 грудня 2016 року. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно у валюті наданого кредиту на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день, за методом «факт/360/, де фактце фактична кількість днів кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360»умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Згідно п. 3.4. кредитного договору, сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа (включно) кожного, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Сплата процентів здійснюється в строки/терміни, зазначені в п. 3.4 цього договору, у відповідності до п.п. 2.1.4. цього договору (п. 3.4.2). Згідно п. 3.5. кредитного договору, нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в поточному місяці. Сплата комісії здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно п. 3.6. кредитного договору, сплата комісій здійснюється у строки/термін, зазначені в п. 3.4. цього договору, у відповідності до п.п. 2.1.4 цього договору. Відповідно до п. 3.8 договору, моментом (днем) повернення кредиту (його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом, комісії за супроводження кредиту згідно з п. 3.8. кредитного договору вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом позичальника перед банком, на відповідний позичковий рахунок , суми процентів, що мають бути сплачені за користування кредитом на рахунок нарахування процентів, суми комісії за супроводження кредиту, а також можливої пені та штрафних санкцій на відповідні рахунки в ПАТ «Актабанк», у випадках, визначених цим договором. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу у розмірі 150 гривень за кожен прострочений щомісячний платіж або його частину на строк більше 5 (календарних) днів при сумі простроченого щомісячного платежу більше 15 грн. Пунктом 4.3.4. кредитного договору позичальник зобов`язувався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3 цього договору, Також згідно п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України). Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей1050,1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Як встановлено судом, ПАТ «Актабанк» повністю виконано умови кредитного договору та згідно заяви на видачу готівки № 1186542 від 30 грудня 2013 року [PERSON] отримала 40000,00 грн. (а.с.13). Разом з тим, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, щомісяця платежів на виконання умов кредитного договору не здійснювала у зв`язку з чим за ст. 610 ЦК України є такою, що прострочила зобов`язання. Відповідно до п.5.3 кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком, станом на 23 березня 2018 року сума заборгованості за кредитним договором складає 34649,00 грн. (а.с.17), а саме: прострочена заборгованість по кредиту 28890,00 грн.; відсотки - 10,00 грн., комісія - 5599,00 грн., штраф - 150,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] в порушення ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України не сплачувала кредит обумовленими графіком ануїтетними платежами згідно додатку №1 до договору від 19 червня 2013 року і з порушенням ст. 529 ЦК України відступила від умов про частину, виконуваного обов`язку і строків виконання, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2018 року прострочила виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу 28890,00 грн. основного боргу, та 10,00 грн. відсотків. Крім того, відповідно до умов п.5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу у розмірі 150,00 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину на строк більше 5 календарних днів при сумі простроченого щомісячного платежу більше 15,00 грн. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин прострочення боржника, відповідачу обґрунтовано нарахований штраф 150,00 грн. Також судом встановлено, що 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейсьа агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а товариство набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених в додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. На виконання вказаного договору №2 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило обумовлену суму в розмірі 3 180 375,00 грн. згідно платіжного доручення №14408 від 22 березня 2018 року (а.с.20). Згідно Додатку №1 до вказаного договору про відступлення права вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (витяг з реєстру додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № №0862540401/Т/972119 на суму 34649,00 грн. (а. 21-23). 27 березня 2018 року за вих. № 0024066е36-1 на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про відступлення ПАТ «Актабанк» права вимоги до неї за укладеним кредитним договором (а.с.18). Відповідно, належить дійти висновку, що згідно ст. 512-514, 516 ЦК України у кредитних зобов`язаннях за договором №0862540401/Т/972119 відбулася заміна кредитора і позивач у цій справі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належним чином набуло права вимоги від ПАТ «Актабанк» до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором від 30 грудня 2013 року №0862540401/Т/972119. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та наявність підстав для їх задоволення до [PERSON] в частині стягнення основного боргу за кредитом в розмірі 28890,00 грн., відсотків в сумі 10,00 грн. та штрафу в сумі 150,00 грн. Розв`язуючи вимоги про стягнення комісії в сумі 5599,00 грн. суд виходить з наступного. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній час укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору),банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Вищенаведеним пунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено сплату позичальником банку щомісячної комісії за супроводження кредиту, а пунктом 2.1.2.1 цього договору передбачено сплату комісії за надання кредитних коштів в день його підписання. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. Відповідно до статті 217ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд звертає увагу на те, що хоч умовами договору і передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту, однак позивач не обґрунтував та не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу банком. Із врахуванням наведених правових норм встановлено, що передбачена пунктом 2.1.2.1 кредитного договору щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 1300 грн., що становить 3,25% від суми кредиту, та включається в суму платежу є незаконною, як така що не відповідає вимогам законодавства. Нарахування комісії банком здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що також суперечить вимогам закону. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Отже, нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з частиною першою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial