Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказувало на те, що 12 грудня 2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №165137805 від 12 грудня 2011 року, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7800,00 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 0,01 % на рік, на строк 36 місяців. Зокрема, відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язується повернути кредит, внести плату за кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Крім того, підписуючи кредитний договір, відповідач засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання кредиту фізичним особам. Разом з тим, відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої позивач повідомляв позичальника шляхом надіслання йому листа-вимоги про необхідність погашення боргу. Також вказувало на те, що 28 березня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги №37/14-ФНКю, у відповідності до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача коштів включаючи суму основного зобов'язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов'язань та інших платежі, право яких належить первісному кредитору. Посилаючись на вищевказане, а також на те, що кредитор свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, однак відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконав, що призвело до того, що утворилась заборгованість в розмірі 15887,06 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4416,99 грн.,заборгованості за відсотками - 0,47 грн., заборгованості за платою за управління кредитом - 4415,81 грн., заборгованості за пенею - 7053,79 грн., просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованістю в розмірі 15887,06 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою місця його проживання, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи, 12 грудня 2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №165137805 від 12 грудня 2011 року, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7800,00 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 0,01 % на рік, на строк 36 місяців (а.с. 4). Відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 4 повернення кредиту здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів наведеного в Додатку до Кредитного договору (а.с. 4). Згідно п. 17 Загальних умов Кредитодавець має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі в судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, якщо прострочення грошових зобов'язань Позичальника становить більше ніж один місяць від моменту настання терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом. При цьому, як встановлено судом, відповідач [PERSON], підписуючи кредитний договір засвідчив, що ознайомився та погоджується з умовами надання кредиту фізичним особам й відповідно сторони досягли домовленості щодо строків та порядку дії договору, сплати процентів та повернення кредитних коштів, а також сплати інших платежів та відповідальність сторін за порушення зобов'язання тощо. Разом з тим, не зважаючи на те, що банк свої зобов'язання за укладеним кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а позичальник взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком суми боргу (а.с. 14). Правильність наданого банком розрахунку заборгованості, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Зокрема, станом на 27.03.2014 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» становить 15887,06 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4416,99 грн.,заборгованості за відсотками - 0,47 грн., заборгованості за платою за управління кредитом - 4415,81 грн., заборгованості за пенею - 7053,79 грн. При цьому, як встановлено судом, що оскільки відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, банк повідомив позичальника про існування заборгованості шляхом надіслання відповідачу листа-вимоги про необхідність погашення боргу, однак дана вимога не була виконана. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, як убачається з матеріалів справи, 28 березня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги №37/14-ФНКю, у відповідності до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача коштів включаючи суму основного зобов'язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов'язань та інших платежі, право яких належить первісному кредитору. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved