Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в Богунський районний суд м. Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Просив стягнути з [PERSON] на свою користь 22453 гривні 41 копійку та судові витрати у справі. Свої вимоги мотивував тим, що 25 січня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2524878, предметом страхування якого був автомобіль марки «Land Rover Discovery» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 03 червня 2017 року по вул. Шелушкова в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover Discovery» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2017 року [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України. Страховик власника автомобіля марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] - АТ СК «АХА Страхування» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № 03360-24 від 18 квітня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування на користь АТ СК «АХА Страхування» в розмірі 22453 гривні 41 копійки. Відповідач не повідомив ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про настання страхового випадку, а також, самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тому на підставі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» має право стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування. 25 жовтня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступає, а фізична особа-підприємець [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків за договором страхування, у тому числі й за полісом № АК/2524878 від 24 січня 2017 року. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 січня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2524878, предметом страхування якого був автомобіль марки «Land Rover Discovery» державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13). 03 червня 2017 року по вул. Шелушкова в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Land Rover Discovery» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно з постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2017 року [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України (а.с. 14). У результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОТП Лізинг» (а.с. 37). 26 грудня 2017 року страховик власника автомобіля марки «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] - АТ СК «АХА Страхування» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 392а6юб від 27 липня 2016 року (а.с. 15, 30-34). На підставі страхового акту № 03360-24 від 18 квітня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування на користь АТ СК «АХА Страхування» в розмірі 22453 гривні 41 копійки, що підтверджується платіжним дорученням № 8517 від 18 квітня 2018 року (а.с. 41). Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п.п. «в, ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо: - він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); - він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього закону. З постанови судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] самовільно залишив місце пригоди (а.с. 14). Крім того, з позову вбачається, що відповідач не повідомив ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про настання страхового випадку. З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило грошові кошти, товариство має право звернутися до відповідача з вимогою про відшкодування понесених збитків. 25 жовтня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги (а.с. 7-9), відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступає, а фізична особа-підприємець [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків за договором страхування, у тому числі й за полісом № АК/2524878 від 24 січня 2017 року, що підтверджується Додатком № 1 до договору (а.с. 10-12). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу від 01 листопада 2018 року (а.с. 42), проте останній кошти не сплатив. Таким чином, стягненню з відповідача на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] підлягає 22453 гривні 41 копійку. З огляду на наведене, позовна заява фізичної особи-підприємця [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 30 січня 2019 року між адвокатом Самойленком П.М . та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 30/01/19, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнту з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів, які виникли у останнього на підставі договорів про відступлення права вимоги та інших (а.с. 43). З Додаткової угоди № 13 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року вбачається, що вартість послуг адвоката становить 2500 гривень, а також розписані найменування та вартість послуг, наданих адвокатом (а.с. 44). Крім того, у матеріалах справи міститься акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору від 06 лютого 2019 року (а.с. 45), копія квитанції від 06 лютого 2019 року про оплату за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року в сумі 2500 гривень (а.с. 45а), довіреність від [PERSON] на ім`я Самойленка П.М. від 29 січня 2019 року (а.с. 46) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Самойленка П.М. (а.с. 47). Вбачається, що позивачем наданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved