Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У листопаді 2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою, у якій просить постановити рішення, яким відкрити окремий особовий рахунок на ім`я [PERSON] на кв. [ADDRESS] на належну йому частку нерухомого майна (1/4 + 1/8 = 3/8 частин), загальна частина 3/8, для сплати комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 липня 2019 року належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] після смерті батька, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 червня 2020 року належить 1/8 частина квартири [ADDRESS] , загальна частка нерухомого майна. Іншим співвласником вказаної квартири є відповідач [PERSON] . Сторони не можуть знайти порозуміння з приводу оформлення спадщини і з приводу користування квартирою, а також з приводу утримання спільного майна. Основним квартиронаймачем був батько, який помер [INFO] , на теперішній час в спірній квартирі ніхто не зареєстрований і ніхто не проживає, тоді як потрібно сплачувати вартість комунальних послуг. Відповідач відмовляється добровільно написати заяву про відкриття особового рахунку по сплаті комунальних послуг на належну їй частку в квартирі. У свою чергу, позивач не має можливості повністю сплачувати послуги за всю квартиру, а потім їх стягувати із відповідача, натомість, бажає не бути боржником, а сплачувати комунальні послуги відносно належної йому 3/8 частки квартири [ADDRESS] . При цьому, посилається на пункт 10 Правил користування приміщенням житлових будинків в редакції, затвердженій постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, з питань відсутності між співмешканцями згоди на оплату житлово-комунальних послуг та інших послуг та умов розподілу оплати комунальних платежів. На думку позивача, і невчасна оплата може тягнути за собою застосування санкцій (пені, штрафу тощо), оскільки особовий рахунок єдиний, а тому розподіл рахунків надасть можливість співвласникам сплачувати виключно за ті послуги, на які кожен має право власності. Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між спільними сумісними власниками квартири, позивач просить з метою врегулювання цивільно-правового спору застосувати норму ч.2 ст.373 ЦК України за правилами аналогії закону, встановленої ч.1 ст.8 ЦК України. На підставі викладеного, вважає, що звернення до суду з позовною заявою про відкриття окремого особового рахунку на частку нерухомого майна для сплати комунальних послуг є однією із форм захисту власником своїх прав, у зв`язку з чим звернувся до суду. 30 листопада 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20). Відповідачем [PERSON] до суду надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги про відкриття окремих особових рахунків не визнає повністю з таких підстав. Не заперечуючи проти фактичних обставин, щодо підстав набуття права власності на спадкове майно зазначає, що позивач недобросовісно та неправдиво зазначає у позові про неможливість знайти порозуміння у розпорядженні квартирою, оскільки не приймає жодної пропозиції, спільне користування нерухомістю неможливе. Також не відповідають дійсності твердження позивача щодо нібито відмови відповідача від поділу особового рахунку, оскільки з такою пропозицією він не звертався та не надав відповідних доказів. Навпаки, заборгованість на рахунок ОСББ «Лідова, 7» сплачується відповідачем. Проти поділу особового рахунку не заперечує та вважає, що пред`явлений позов є безпідставним, оскільки між сторонами взагалі не існувало та не існує на теперішній час спору про право, у зв`язку з чим відсутній предмет спору (а.с.32). Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив, у якій зазначає, що відкриття окремих особових рахунків можливе лише за спільною згодою сторін шляхом подання заяви до усіх комунальних установ. Зі свого боку позивач звернувся до ОСББ «вул.Лідова, 7», однак йому було відмовлено у відкритті особових рахунків з посиланням на відсутність заяви іншого співвласника. Вказує, що позовні вимоги стосуються лише належного оформлення всіх сплат по утриманню житла для уникнення боргів за вказану спірну квартиру. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заявах по суті справи, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гонжак І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа ОСББ «вул.Лідова, 7» у судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом №2-303 05 липня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Троцькою О.А., сторонам по справі позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.7, 9-10). Також згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом №2-168 від 30 червня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Троцькою О.А., сторонам на праві приватної спільної часткової належить по 1/8 частки квартири за вищевказаною адресою (а.с.4, 5-6). Вказані відомості підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №214328479 від 30 червня 2020 року та №172830333 від 05 липня 2019 року (а.с.8, 11) та не заперечуються сторонами. Як з`ясовано у судовому засіданні, сторони, які є співвласниками квартири, самостійно не досягли згоди щодо оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відкриття окремого особового рахунку на своє ім`я відповідно до частки у праві власності на квартиру. При цьому, за змістом позовної заяви та письмової відповіді на відзив йдеться не про конкретний особовий рахунок, а про оформлення особових рахунків, які стосуються оплати всіх комунальних послуг та утримання зазначеного житла (а.с.42). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст.16 ЦК України є зміна правовідношення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються виключно на договірних підставах. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Також, нормою п.2 ч.2 ст. 8 того ж Закону визначено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно зі ст.13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та інших. Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 - власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 10 мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Як слідує з п.13 Правил, спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Таким чином, на законодавчому рівні визначено порядок та послідовність дій мешканців квартири у випадку відсутності між ними згоди щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг. Отже, виходячи з вищезазначених норм, враховуючи те, що сторони як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, без виділу часток в натурі, можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, при цьому укладається один договір на надання житлово-комунальних послуг з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів) про що робиться відмітка в договорі. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та у разі коли між співвласниками квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата між ними розподіляється відповідно до п.10 вищезазначених Правил. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору. Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі,якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я, у житловій власності повинна бути як мінімум одна ізольована кімната, квадратна площа кімнати має відповідати частці власника, яка виявила бажання про поділ рахунку та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вказаних положень, заявлені вимоги про розподіл особових рахунків є передчасними і безпідставними, оскільки не встановлено, що позивачем вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду. Крім того, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою фактично є підставою для укладення із співвласниками окремих договорів щодо надання житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні, вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі №711/8946/18. Натомість, з представлених суду матеріалів справи не вбачається, що між співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , у добровільному порядку на підставі укладеного договору, або у судовому порядку був визначений порядок користування належної їм квартири, що слугувало б підставою для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири, або фактично спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у матеріалах справи відсутні достатні докази того, що позивач разом з іншими співвласниками в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств, з вимогою про поділ особових рахунків з оплати послуг та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи, що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі, не доведено, що позивачу було в цьому відмовлено. В свою чергу, кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники у разі бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів не позбавлені можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків і тільки в разі виникнення спору може звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав. Крім того, відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову. Вимог до підприємств, що надають житлово-комунальні послуги позивачем не пред`явлено. В свою чергу, особові рахунки є формою внутрішнього обліку, визначаються житлово-комунальними підприємствами на власний розсуд, а тому позивачу не належить компетенція на подання позову щодо їх поділу, зміни чи встановлення за власним розсудом. Окрім цього, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц провадження №14-61цс18). Позивач, заявивши вимоги про відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг, клопотань про залучення до участі у справі організацій, що надають житлово-комунальні послуги та, відповідно, відкривають та ведуть особові рахунки для оплати житлово-комунальних послуг, не заявив. Суд не може вирішити питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справи, що є підставою для відмови у позові, оскільки висновки по суті позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи. Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач не надав суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, яким чином відповідач порушує його, свободи чи законні інтереси, чи дійсно відповідач ухиляється від добровільного укладання окремого договору на оплату комунальних послуг, чи звертався він до відповідних житлових організацій з питанням про поділ особового рахунку про сплату житлово-комунальних послуг, та чи укладення окремого договору на надання житлово-комунальних послуг є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних житлових послуг, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовано належними правовими підставами. Положення ст.373 ЦК України, на які посилався позивач за змістом позовної заяви, суд при вирішенні спору до уваги взяти не може, оскільки норми вказаної статті стосуються права власності на землю (земельну ділянку) і не можуть бути застосовані для вирішення заявлених вимог. Більше того, позивачу на його звернення до ОСББ «вул.Лідова, 7» у січні місяці 2021 року не було відмовлено у відкритті окремого особового рахунку для сплати внесків на управління будинку, оскільки із наданої відповіді від 12 січня 2021 року вих. №1201/14-Л7 слідує, що останньому було роз`яснено, що питання розподілу особового рахунку по квартирі має вирішуватися за згодою між всіма співвласниками, тоді як відсутні заяви інших співвласників (а.с.44). Крім того, варто зазначити, що, ані нормами ЖК України, ані статтею 16 ЦК України не передбачено положень щодо відкриття окремих особових рахунків (розподілу рахунків) по оплаті витрат на утримання квартири як способу захисту порушеного чи оспорюваного права. Натомість, питання розподілу особових рахунків є наслідком вирішення питання щодо встановлення порядку користування квартирою між сторонами. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскільки у даному випадку позивачем не доведено наявність спору щодо розділення особових рахунків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відкриття окремого особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються до квартири за адресою: [ADDRESS] , не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. покладається на позивача.

Outcome: dismissed