Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У листопаді 2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2018 позивач через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади направив звернення з проханням проведення відповідної службової перевірки щодо неправомірних дій слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП Бойка Г.В., яким було прийнято рішення про закриття кримінальних проваджень № 12017170040003850, № 12017170040004353, допущення порушень працівниками Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно [PERSON] та [PERSON] , невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання, а також не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження № 12014170300001197. 28.09.2018 позивач отримав відповідь від Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій зазначено, що останнім було проведено службове розслідування, що підтверджується висновком службового розслідування від 28.09.2018, відповідно до якого встановлено протиправну бездіяльність Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактами, викладеними у зверненні позивача та подальше проведення досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях доручено слідчому СВ Полтавського ВП ГУНП Савельєву Д.В., яким на даний час проводяться слідчі дії. Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій працівників Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області йому, як ветерану Національної поліції України, було завдано моральну шкоду, яка проявилась у нервових перевантаженнях та щоденних психологічних стресах, що в свою чергу вплинуло на стан його здоров`я, внаслідок чого він змушений лікуватись та проходити обстеження у Полтавському обласному клінічному шкірно-венерологічному диспансері із захворюванням шкіри. Моральну шкоду позивач оцінює на суму 100 000 грн., які просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 28.11.2018 провадження у справі відкрито за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 41). 02.01.2019 представник відповідача Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області - Терела О.М. направив на адресу суду лист, відповідно до якого просив звернути увагу на те, що начальник Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області не може бути стороною у даній справі, оскільки не має цивільної процесуальної правоздатності та Полтавський відділ поліції не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у даній справі. Крім того, зазначив, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст. 175 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху із наданням строку для усунення недоліків (а.с. 46-47). Ухвалою суду від 06.03.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для визначення кола осіб, які беруть участь у справі - відповідачів з урахуванням положень ст. 46, 48 ЦПК України та зазначення їх ідентифікаційного коду (а.с. 61). 18.04.2019 року на виконання вимог ухвали суду від 06.03.2019 року позивачем надано заяву, відповідно до якої зазначив, що відповідачем у справі є виключно Держава України в особі Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України (а.с. 63-68). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Як встановлено судом, 01.09.2018 позивач [PERSON] через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади направив звернення Національній поліції України з проханням проведення відповідної службової перевірки щодо неправомірних дій слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП Бойка Г.В., яким було прийнято рішення про закриття кримінальних проваджень № 12017170040003850, № 12017170040004353, допущення порушень працівниками Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно [PERSON] та [PERSON] , невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання, а також не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження № 12014170300001197 (а.с. 24-26). Відповідно до листа заступника начальника - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області Грімова В.Ю. від 28.09.2018 позивача [PERSON] повідомлено, що за його зверненнями № ФИ-8481104 від 01.09.2018, № ФИ-8472724 від 30.08.2018, № ФИ-8481106 від 01.09.2018, № ФИ-8472718 від 30.08.2018, № ФИ-8472654 від 30.08.2018, № ФИ-8455295 від 23.08.2018, № ФИ-8472650, № ФИ-8472668, № ФИ - 8472695, № ФИ-8472680 від 30.08.2018, № ФИ-8481122, № ФИ-8481100, № ФИ-8481102 від 01.09.2018 та двох звернень від 30.08.2018, які надійшли з Львівського територіального управління НАБУ та прокуратури Полтавської області було проведено службове розслідування, за результатами якого позивачу було направлено висновок від 28.09.2018 (а.с. 18-20). Згідно з висновком службового розслідування за фактами, вказаними у зверненні [PERSON] від 28.09.2018 (а.с. 20-23), проведеного комісією в складі: голови комісії заступника начальника СУ ГУНП підполковника поліції Яцун С.М., членів комісії: старшого слідчого ОМВ СУ ГУНП підполковника поліції Погребняк І.С., старшого інспектора ДОП УПД ГУНП підполковника поліції Черевань О.А. та старшого оперуповноваженого в ОВС відділу оперативних розробок Полтавського управління ДВБ НП України майора поліції Новосядлого А.В. встановлено, що відомості, які стали підставою проведення службового розслідування, частково знайшли своє підтвердження, а саме: за фактом неналежного проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12017170040003850, № 12017170040004353, прийняття необґрунтованого рішення про закриття та здійснення неналежного контролю з боку керівництва слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП. 06.09.2018 було проведено службове розслідування, за результатами якого до слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції Бойка Г.В . заходи дисциплінарного впливу не застосовувались, у зв`язку з тим, що останній з 07.08.2018 переведений до ГУНП в м. Києві. За здійснення неналежного контролю за діями підлеглих працівників під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності заступник начальника слідчого відділу Полтавського ВП майор міліції [PERSON] , але враховуючи, що останньому наказом ГУНП від 06.07.2018 № 1109 оголошено догану, вирішено обмежитись раніше накладеним стягненням. Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що дільничний офіцер поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП Полтавської області Глазков Є.В. , у порушення вимог п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» та ч. 5 ст. 38 КУпАП протягом місяця з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження не склав протокол про адміністративне правопорушення на громадянку [PERSON] , що призвело до уникнення її від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України. За вказаними порушеннями за доповідною запискою т.в.о. заступника начальника ГУНП - начальника слідчого управління Грімова В. Ю. управлінням превентивної діяльності ГУНП області 02.08.2018 було проведено службове розслідування, за результатами якого, за допущення вказаних порушень дільничному офіцеру поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП Глазкову Є.В. наказом ГУНП від 06.08.2018 № 1264 оголошено зауваження. Також за порушення положень ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 263 КУпАП України, п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, притягнуто до дисциплінарної відповідальності дільничого офіцеру поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП старший лейтенант поліції Корюкова О .О. , але враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, з дня вчинення проступку минуло більше півроку, дисциплінарне стягнення не накладено. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Таким чином, оскільки бездіяльність Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12017170040003850, № 12017170040004353 та при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно [PERSON] та [PERSON] , а також невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання та не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження № 12014170300001197 встановлена та доведена наявними у справі доказами, зокрема, висновком службового розслідування за фактами, вказаними у зверненні [PERSON] від 28.09.2018, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди. П. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, під поняттям 2моральна шкода2 охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. З урахуванням наведеного, беручи до уваги особу позивача, того, що внаслідок незаконних дій та бездіяльності Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області позивачу було завдано моральної шкоди, яка проявилась у його душевних стражданнях, відчуття власної неспроможності забезпечити захист своїх законних прав, що породило недовіру до Держави в цілому та призвело до почуття безсилля, психо-емоційного навантаження, що йому протипоказано відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 02.08.2017 (а.с. 16) та негативно вплинуло на стан його здоров`я (а.с. 54-58), з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст. 25 БК України, органом, уповноваженим здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, є Казначейство України. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за №215, визначає Державну казначейську службу України центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 згаданого Положення до завдань Державної казначейської служби України віднесено здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Відповідно до п. 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. При цьому, з урахуванням того, що позивач визначився з особою відповідачів у справі, яким зазначив Державу України в особі Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, і відповідно до ст. 51 ЦПК України суд не може з власної ініціативи залучити до розгляду належного відповідача без клопотання позивача, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Зі змісту ст. 91, 92, 95, 96 ЦК України слідує, що повною цивільною правоздатністю та дієздатністю в тому числі нести юридичну відповідальність наділені виключно юридичні особи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Суд звертає увагу, що Полтавське відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області не є юридичною особою та в межах предмету даного спору не може бути відповідачем у справі та вирішуватись питання про відшкодування моральної шкоди, належним відповідачем у дані й справі є Державна казначейська служба України. Як вбачається з прохальної частини позову, жодних окремих позовних вимог до Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області позивачем не заявлялися. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial