Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У лютому 2015 року позивач, яка діє в інтересах [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], органу опіки та піклування Олександрійської міської ради, служби у справах дітей Олександрійської міської ради про визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири та виключення майна зі складу спадщини. Позивач мотивує свій позов тим, що з 12.09.2001 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] 25.10.2002 року відповідач [PERSON] придбав квартиру, яка розташована за адресою вул. К. Лібкнехта, 80 м. Олександрії та оформив її на себе, право власності зареєстроване Олександрійським МБТІ 30.10.2002 р. за р. № 9764/78. Позивач отримала іпотечний кредит 17.06.2008 року на суму 90 000 доларів США 00 центів. До кінця 2008 року відбувалося погашення кредиту без затримок у відповідності до складеного графіку, але в кінці 2008 року, у звязку з настанням фінансової кризи, різко виріс курс долару США відносно до гривні, почали виникати прострочення по погашенню кредиту. З метою збереження житла як для себе так і для сина [PERSON], відповідач запропонував позивачу продати квартиру та подати неправдиві відомості щодо наявності дітей у даному помешканню. Дана квартира була продана матері позивача - [PERSON], яка залишила заповіт на [PERSON], тільки з однією метою - збереження квартири від можливого стягнення в рахунок погашення кредиту. При оформлені спадщини виявилося, що брат позивача відповідач [PERSON] (інвалід дитинства 3-ої групи) має право на частину квартири (1 / 6), в якій проживають позивач та відповідач, тому позивач просить визнати нікчемим логовір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.06.209 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; виключити зі складу спадкового майна спадкодавця [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Приватні нотаріуси Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали письмові заяви в яких просять розглядати позов у їх відсутність. Представник органу опіки та піклування Олександрійської міської ради та представник служби у справах дітей Олександрійської міської ради у судове засідання не зявилися, але надіслали листи в яких просять розглядати справу у їх відсутність. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ОЛ №018248, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Прізвище після укладення шлюбу Мазур. Згідно свідоцтва про народження серії І-ОЛ №069265, [PERSON] народився 06.02.2002 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №116463, [PERSON] народився 19.08.2011 року. 25.10.2002 р. [PERSON] придбав квартиру №9, яка розташована за адресою вул. К. Лібкнехта, 80 у місті Олександрії, Кіровоградської області. Право власності зареєстроване в Олександрійському МБТІ 30.10.2002 року за реєстровим № 9764/78. Суд дійшов висновку, що дана квартира була спільною сумісною власністю подружжя Мазур. 09 червня 2009 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано в Олександрійському МБТІ за [PERSON]. П. 5 вищезазначеного договору вказує, що неповнолітніх або малолітніх дітей, які б мали право на проживання у квартирі, немає, що підтверджується довідкою приватного підприємства «Комфорт 01» від 05.06.2009 року П. 6 вищезазначеного договору вказує, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №177754, [PERSON] померла 30.12.2013 року. Згідно заповіту посвідченого 29.08.2013 року, [PERSON] заповідала все належне майно [PERSON]. Сторони у судовому засіданні не заявляли клопотання про витребування копії спадкової справи для встановлення кола спадкоємців, але в судовому засіданні вказала, що є ще один спадкоємець [PERSON], який є відповідачем. У судовому засідання позивач зазначила, що при укладенні договору купівлі продажі від 09.06.2009 року відповідач надав неправдиві відомості щодо відсутності дітей в квартирі та вводив в оману приватного нотаріуса [PERSON] Крім того, позивач зазначила, що має реєстрацію за іншою адресою, а не в квартирі [ADDRESS]. Згідно Тимчасового Порядоку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №35, який втратив чинність, діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2109/22421, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. Таким чином, неповнолітні діти мають право бути зареєстровані разом з одним із батьків, тому позивач усвідомлювала наслідки реєстрації в іншому місці, а не в квартирі [ADDRESS]. 17.06.2008 року укладено кредитний договір між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Мазур сніжаною Вікторівною. Предмет договору кредитні кошти в розмірі 90 000 доларі США 00 центів. Суд дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором не повязано із спором щодо купівлі-продажу квартири від 09.06.2009 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми. Свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою родини Мазур. Позивач та відповідач проживають у [INFO] разом із дітьми. Свідку невідомо чи був укладений договір аренди між власником квартири та родиною Мазур та їй не відомо хто є власником даної квартири. Суд відмовив у допиті свідка [PERSON], так як в судовому засіданні, дана особа встановлювала власні правила в суді та відмовлялася оголосити присягу, де вказувала: «я своїми словами вкажу присягу», чим завадила суду привести її до присяги. Зазначила, що не буде оголошувати присягу, так як у неї відсутні окуляри. Зазначила що все підписала. Суд дійшов висновку, що [PERSON], не маючи окулярів, не прочитала та не усвідомила текст присяги, таким чином відсутні підстави допитувати в судовому засіданні [PERSON] в якості свідка. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 28.07.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору від 09.06.2009 року недійсним та виключення квартири зі складу спадкового майна. 03.09.2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.07.2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, він є нікчемним правочином. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Суд дійшов висновку, що власниками на момент укладення договору купівлі продажу від 09.06.2009 року, квартири [ADDRESS] майнові права дітей відсутні, тому при укладенні договору купівлі-продажу вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України порушені не були. Судом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач надав приватному нотаріусу довідки про те, що у квартирі неповнолітні чи малолітні особи не проживають та не зареєстровано їх місце проживання, що і було зазначено у відповідному пункті договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 03 березня 2004 року за №283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчувала договір купівлі-продажу від 09.06.2009 року відповідно до Законодавства України, так як у квартирі №9. буд. 80 по вул. К. Лібкнехта міста Олександрії Кіровоградської області неповнолітні чи малолітні особи не проживали та не зареєстровані, тому наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення спірного договору купівлі-продажу не потрібен. Таким чином, в момент вчинення правочину сторони дотрималися вимог, які встановлені законодавством. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed