Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що їй у 2014 році подаровано 33/100 частин житлового будинку. На час дарування квартири відповідач зобов'язувалась знятись з реєстраційного обліку. Відповідач в будинку не проживає, добровільно залишив житлове приміщення, забрав всі свої речі. За час відсутності відповідач будинком не цікавився, комунальні послуги не сплачував, які нараховуються і на відсутніх наймачів. Тому просив позивач суд визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідачка не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 33/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З витягу №35292501 від 23 березня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на 33/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином, відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника житлового будинку, ні колишнім членом сім'ї власника житлового будинку. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З довідки виконавчого комітету Лісниківської сільської ради Києво-Святошинськог району Київської області № 24 від 30 січня 2015 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] - зареєстрована [PERSON], [INFO]. Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб . За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Ст. 155 ЖК України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що після укладення договору відповідач [PERSON] не проживає в будинку, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, не є членом сім'ї нового власника квартири, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання зняття з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.

Outcome: partial