Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У позовній заяві позивачка вказує, що відповідач [PERSON] є її батьком відповідно до свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] проживає з мамою, а батько виплачував аліменти на утримання позивачки до її повноліття на підставі рішення суду. 29.03.2017 р. [PERSON] досягла повноліття та виплата аліментів припинилася. Позивачка продовжує навчання у державному навчальному закладі ВСП «Василівський коледж ТДАТУ». Термін навчання з 01.09.2014 р. по 30.06.2018 р. Батько [PERSON] працездатний і здоровий, працює в СБУ та отримує заробітну плату. Має власний будинок, інші утриманці відсутні. Всі доходи, які він отримує, витрачає на власні потреби. Мати [PERSON] добровільно утримує позивачку та надає матеріальну допомогу. Тому, позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду та до закінчення навчання 30.06.2018 р. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю серії 52 АА 3431886 від 23 січня 2018 року [PERSON] не зявилися, але представник телефонограмою повідомила про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, на підставах, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 03 січня 2018 р., у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка є його донькою, навчається на бюджетній формі навчання, оплати за навчання не здійснює та не отримує стипендії, у звязку з недостатньою кількістю балів за результатами навчання. На його утриманні знаходяться: дружина [PERSON], її повнолітня дитина [PERSON], [INFO], та його непрацездатні батьки: мати [PERSON], [INFO], та батько [PERSON], [INFO], інвалід першої групи. Позивачка не наводить жодних доказів її скрутного фінансового становища та неспроможності самостійно сплачувати за своє навчання. Крім того, позов не містить обґрунтування фінансової участі матері позивачки у витратах на оплату навчання нашої доньки. У теперішній час ним було зясовано, що 22.07.2016 року донька разом із матірю виїхала за межі України до Російської Федерації та до цього часу не поверталась. Вказана обставина повністю спростовує доводи про навчання позивачки протягом 2016/2017 та 2017/2018 навчальних років у відокремленому структурному підрозділі «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» на денній формі навчання. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. [PERSON], 29.03.1999 р. є донькою відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 015377, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Василівського району Запорізької обл. 07 квітня 1999 р. (а.с. 4). З 01 вересня 2014 року [PERSON] навчається у відокремленому структурному підрозділі «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» Запорізької області за денною формою навчання, на ІІІ курсі по спеціальності «Правознавство». Термін навчання з 01.09.2014 р. по 30.06.2018 р., що підтверджується довідкою з місця навчання за № 115 від 12.05.2017 року (а.с. 2). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України повнолітні діти, які продовжують навчання та, у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати їх до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як передбачено п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач на даний час працює, має стабільний заробіток, а тому має змогу надавати доньці матеріальну допомогу (а.с. 46). Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку (сина) у твердій грошовій сумі та (чи) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахування обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У звязку з навчанням у вищезазначеному закладі за денною формою, дитина [PERSON] не має самостійного заробітку та тим самим потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього кодексу. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги наявність у відповідача непрацездатних батьків (батько [PERSON] є інвалідом І групи та потребує постійного лікування), яким він надає матеріальну допомогу в лікуванні (а/с 69-77); він одружений і піклується про доньку дружини [PERSON], яка теж навчається та сплачує кошти за навчання відповідно до договору № 053-1/212 від 15.08.2016 р. і квитанцій (а/с 63-68), несе певні матеріальні витрати на лікування дружини [PERSON] (а/с 78-81), тому суд вважає можливим задовольнити позов частково. Посилання відповідача на те, що донька у коледжі не навчається, так як перебуває в Російській Федерації, спростовується довідкою відокремленого структурного підрозділу «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету» Запорізької області № 41/3-19 від 23.01.2018 р., відповідно до якої [PERSON] є студенткою, однак на початку І семестру 2017-2018 р.р. їй була надана можливість навчатись на денній формі з елементами дистанційного навчання, у звязку зі вступом паралельно на навчання до Національного дослідницького Нижегородського державного університету імені [PERSON] на контрактній основі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо з позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: partial