Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до ТОВ «ГІПЕК» (далі по тексту - відповідач), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у місті Києві, про визнання майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , а також машино-місце/гараж № [NUMBER] , загальною площею 15,5 кв.м у вказаному комплексі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 квітня 2003 року між [PERSON] та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договір про спільну діяльність з пайової (дольової) участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку, за умовами якого [PERSON] зобов`язався в якості внеску у спільну діяльність з дольової участі у будівництві внести грошовий внесок у розмірі 65 100 доларів США, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» зобов`язалася завершити будівництво будинку у відповідності з проектом та вимогами державних будівельних норм з виділенням [PERSON] по закінченню будівництва частки у виді двокімнатної квартири (будівельний № 97) на 10 поверсі у житлово-громадському комплексі на [ADDRESS] , загальною проектною площею 76,6 кв.м. 13.06.2008 року [PERSON] виконав умови договору, перерахувавши вищевказану суму на рахунок ТОВ фірма «Консоль ЛТД». 28.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально-посвідчений договір відступлення майнового права - щодо фінансування будівництва вищевказаної квартири за будівельним №97, за яким до останньої перейшли Додатковою угодою до договору від 14.04.2013 року 08.03.2014 року сторони ( [PERSON] , ТОВ фірма «Консоль ЛТД» і [PERSON] ) погодили заміну інвестора [PERSON] новим інвестором [PERSON] , а також номер квартири - 96. 20.02.2014 року згідно акту приймання-передачі, підписаного між [PERSON] та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД», відповідно до якого останній передав, а [PERSON] прийняв двох кімнатну квартиру № 96, житловою площею 41,7 кв.м, загальною площею 83,8 кв.м у житлово-громадському комплексі на [ADDRESS] . Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.12.2014 року № 630, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2014 року у справі № 761/23462/14-а, новозбудованому житлово-громадському комплексу (1 черга будівництва, 4 секційний будинок) у Шевченківському районі м. Києва присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . 26.01.2015 року [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві із заявою про реєстрацію права власності на квартиру, однак реєстратор зупинила розгляд заяви у зв`язку з тим, що замовник будівництва не подав оригінали документів, необхідних для державної реєстрації. 18.05.2017 року [PERSON] на підставі договорів дарування подарував позивачу квартиру та машино-місце. ТОВ «Гіпек» не визнає і заперечує майнові права позивача на спірне майно; не подало до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві оригіналів документів, необхідних для реєстрації права власності позивача на вищезазначене житлове приміщення. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 25.02.2020 року ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів. Згідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь - яке майно, а також майнові права. Відповідно до положень ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Згідно з положень 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна), як це встановлено ч. 3 ст. 331 ЦК України, особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. За положеннями п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 р., прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 р. квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва про інвестованого об`єкта нерухомого майна (квартири) та прийняття його до експлуатації інвестору належать майнові права. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що 24.10.2001 року ТОВ «ГІПЕК» та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» уклали договір спільної діяльності №0991/241-252 з будівництва житлово-громадського комплексу за адресою: [ADDRESS] відповідно до якого, TOB фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» отримала право залучати кошти юридичних і фізичних осіб для інвестування будівництва. В свою чергу, 07.10.2003 року спільне українсько-хорватське підприємство «ГІПЕК», правонаступником якого є TOB«ГІПЕК», на підставі п.27 рішення Київської міської ради від 10 липня 2003 року за № 638/798, уклало з Київською міською радою договір оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу з підземним паркінгом. 14.04.2003 року між інвестором [PERSON] та TOB фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» було укладено договір № 0471/322-32/2(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] . Відповідно до умов вказаного договору у разі виконання первісним інвестором зобов`язань, а TOB фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» втрачає прав розпоряджатись часткою пайовика, інакше, як в інтересах і за згодою пайовика. 13.06.2008 року [PERSON] виконав зобов`язання внісши грошові кошти в сумі 65110,00 дол. США. В подальшому 28.10.2008 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір про відступлення майнового права, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла на себе вимоги останнього за договором спільної діяльності з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку за № 0471/322-32/2 (р) від 14.04.2003 року. 03.12.2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано Сертифікат серії ІУ № 165133371049 відповідності закінченого будівництвом об`єкта: «Будівництво житлово-громадського комплексу на [ADDRESS] (І черга будівництва, 4-секційний будинок)», відповідно до якого замовником об`єкта є ТОВ «ГІПЕК». Згідно з довідкою TOB фірми «КОНСОЛЬ ЛТД» від 20.12.2013 р., без номера, про повне інвестування договору про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку № 0471/322-32/2 від 14.04.2003 року, [PERSON] здійснила повну оплату пайового внеску у суму 316063, 47 грн., що є еквівалентом суми 65110,00 дол. США. Крім того, 08.03.2014 року до Договору від 14.04.2003 р. № 0471/322-132/2 (р) було укладено Додаткову угоду між [PERSON] , [PERSON] і TOB фірма «КОНСОЛЬ ЛТД», за умовами якої: замість інвестора [PERSON] стороною договору і новим інвестором став [PERSON] . Розпорядженням Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 03.12.2014 року № 630, на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.09.2014 року у справі № 761/23462/14-а, новозбудованому житлово-громадському комплексу (1 черга будівництва, 4 секційний будинок) у Шевченківському районі м.Києва присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] . згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання йому майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. (ч.4 ст. 334 ЦК України) Судом встановлено, що позивачу передано майно, що підтверджується актом приймання-передачі підписаного між ним та ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» 20.02.2014 року, відповідно до якого останній передав, а позивач прийняв двох кімнатну квартиру № 96, житловою площею 41,7 кв. м., загальною площею 83,8 кв.м. у житлово-громадському комплексі на [ADDRESS]. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року у справі № 761/7318/17 встановлено: «При цьому, з наданих в судовому засіданні представником ТОВ фірма «КОНСОЛЬ ЛТД» документів вбачається, що позивач у встановленому законом порядку вже реєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , після чого 18.05.2017 року подарував її своїй доньці [PERSON] ». Згідно договору дарування квартири та договору дарування машино-місця від 18.05.2017 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 24.06.2015 року Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві за індексним № 39602257, а також машино-місце/гараж № [NUMBER] , загальною площею 15,5 кв.м за вищевказаною адресою, яке належить йому на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 24.06.2015 року Управлінням державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві за індексним № 10158594. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З урахуванням того, що право власності на спірну квартиру вже встановлене, підстави для визнання за позивачем майнових прав на спірне майно відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed