Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною. В обґрунтування\~позову та\~пояснюючи підстави\~звернення в\~суд,\~сторона позивача\~посилалась на\~ті обставини,\~що 20 травня 1996 року між [PERSON] з одної сторони, а також [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №14384 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №14 в будинку №25 корпус № 2 по вулиці Космонавтів у місті Одесі, відповідно до умов якого [PERSON] набула право власності на вказане майно. Проте, у теперішній час позивачне має можливості розпоряджуватись квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просила визнати правочин дійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час\~судового розгляду\~справи було\~встановлено,\~що 20 травня 1996 року між [PERSON] з одної сторони, а також [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №14384 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №14 в будинку №25, корпус № 2 по вулиці Космонавтів у місті Одесі, відповідно до умов якого [PERSON] набула право власності на вказане майно. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській Товарній біржі, майнові права [PERSON] були належним чином зареєстровані. Правовідносини між [PERSON] та [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 20 травня 1996 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСРвід 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем вказаної нерухомості, у звязку з чим права позивача підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулося фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав.

Outcome: approved