Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У лютому 2017р. [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 12 березня 2016 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, за умовами якого вона передала останній у борг 20000,00 доларів США, що еквівалентно 540850,00грн., які позичальник зобов'язувалася повернути 12 вересня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики, [PERSON], 12 березня 2016року надала позивачці боргову розписку про отримання коштів. Проте по закінченню зазначеного строку відповідачка вчасно борг не повернула і почала ухилятися від виконання зобов'язань. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, позивачка просила суд стягнути на її користь з [PERSON] суму боргу в розмірі 540850,00 грн., три відсотки річних в розмірі 7245,76 грн. та судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, розглянути справу за її відсутністю (а.с.42). Відповідачка у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.33,36,40). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 розділом четвертим книги першої, главою сорок восьмою розділу першого та главою сімдесят першою розділом третім книги п'ятою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 12 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивачка передала останній у борг 20000,00 доларів США, що еквівалентно 540850,00 грн., які позичальник зобов'язувалася повернути 12 вересня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики, [PERSON], 12 березня 2016року надала позивачці боргову розписку про отримання коштів (а.с.6). Отже, позивачка свої зобов'язання за договором позики виконала та передала відповідачці у борг 20000,00 доларів США, що еквівалентно 540850,00 грн. З змісту розписки від 12 березня 2016 року вбачається, що відповідачка зобов'язувалася повернути позику у повному розмірі протягом шести місяців, тобто у строк до 12 вересня 2016 року. Отже, строк повернення відповідачкою коштів за договором позики настав 12 вересня 2016р. Станом на 10 липня 2017 року виконання зобов'язання прострочено відповідачкою на десять місяців. Будь-яких доказів виконання відповідачкою своїх зобов'язань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписку від 12 березня 2016 року з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивачки є доказом факту невиконання грошових зобов'язань з боку відповідачки. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу Відповідно до ст.1049ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачкою від позивачці коштів у сумі 20000,00 доларів США, що еквівалентно 540850,00 грн., а також той факт, що борг у сумі 540850,00 грн. на момент розгляду справи нею не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Встановлено, що станом на 10 липня 2017 року загальна сума заборгованості відповідачки склала 540850,00 грн. У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачкою умов договору, позивачка має право відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, що станом на 10 липня 2017 року складає 7245,76 грн. (540850,00 грн. х 3% х 10 міс.). Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, а саме: з 12 вересня 2016 р. по 10 липня 2017р. в розмірі 548095,76 грн. Оскільки позивачка на день винесення рішення не збільшувала позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 5601,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду, та підлягає до стягнення з відповідача (а.с.1,2).

Outcome: approved