Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2012 року по 2014 рік, в період яких у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказувала, що наприкінці 2013 року відповідач покинув територію України та виїхав до Афганістану та по теперішній час з родиною не проживає, ніякої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає, дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Стверджувала, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його підготовку до самостійного життя, не виявляє жодного інтересу до сина, що, за її думкою, свідчить про ухилення відповідача від будь-яких обов`язків як батька дитини. Крім цього, зазначала, що зі слів дядька відповідача їй стало відомо, що останній одружений та має сім`ю в Республіці Афганістан, що свідчить про те, що повертатися до України він не має наміру. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] ,батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 28 лютого 2020 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 24, 140). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 74, 77, 87, 99, 106, 107, 115, 124, 132). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий на підставі довіреності від 24 квітня 2020 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 131). У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Встановлено, що з 2012 року по 2014 рік сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. В період сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Зі змісту довідки від 24 лютого 2020 року, наданої виконуючим обов`язки директора дитячого центру творчості «Аліса», вбачається, що [PERSON] відвідує центр творчості «Аліса» з 2016 року та за весь цей час його рідний батько [PERSON] жодного разу не з`являвся в центрі, життям та успіхами дитини не цікавився. Дитину регулярно приводять до центру творчості та забирають після занять мати [PERSON] та бабуся [PERSON] , які й здійснюють оплату послуг центру (а.с. 14). Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується також протоколом опитування адвокатом гр. [PERSON] від 17 лютого 2020 року, протоколом опитування адвокатом гр. [PERSON] від 21 лютого 2020 року та протоколом опитування адвокатом гр. [PERSON] від 25 лютого 2020 року, наявними в матеріалах справи (а.с. 8-13). До висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , прийшов орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який дав відповідний висновок від 16 листопада 2020 року №3022/01-20 (а.с. 136-139). В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не приймає, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів, що спростовують зазначене відповідачем суду не надано. Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з дитиною не спілкується і добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає. За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймаючи участі у вихованні сина. Таким чином, позивачка обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам дитини. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка не зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 28 лютого 2020 року, та до досягнення [PERSON] , [INFO] , повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 840,80 грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду (а.с.32).

Outcome: approved