Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

У позовній заяві представник ПрАТ «Волиньобленерго» просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 5 765,86 гривень заподіяних дорожньо-транспортною пригодою збитків. Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 01 березня 2021 року о 14:40 годині на диспетчерський пункт Любомльської філії ПрАТ «Волиньобленерго» від електромонтера оперативно-виїзної бригади [PERSON] надійшло повідомлення про збиту транспортним засобом залізобетонну електроопору по [ADDRESS] . Проведеним бригадою оглядом було встановлено, що збита залізобетонна електроопора № 195 ПЛ-0,4 кВ від КТП №32056 Л-3 має механічні пошкодження, які унеможливлювали її подальше використання. Компетентними працівниками товариства цього ж дня був складений дефектний акт № 532-218. 03 березня 2021 року Любомльська філія звернулась до відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області із заявою по факту пошкодження залізобетонної опори із попередньо розрахованою вартістю завданих збитків. Проведеною працівниками поліції перевіркою встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Постановою Любомльського районного суду від 26 березня 2021 року останню визнано винною у вчиненні передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення. Залізобетонна опора внаслідок пошкодження стала непридатною для подальшої експлуатації, тому для забезпечення безаварійного та безперервного постачання електричної енергії споживачам ПрАТ «Волиньобленерго» були проведені ремонтно-відновлювальні роботи по заміні пошкодженої опори ПЛ-0,4 кВ, повна вартість яких згідно розрахунку витрат відшкодування збитків становить 5 765,86 гривень, до яких включено вартість заміненої електроопори та супутніх матеріалів і робіт по її заміні. 14 квітня 2021 року відповідачу була надіслана претензія про необхідність відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди, проте в добровільному порядку станом на 21 травня 2021 року вона її не відшкодувала. Провадження в справі відкрито ухвалою від 27 травня 2021 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали з примірником матеріалів позову 25 червня 2021 року, у зв`язку із чим останнім днем для подання відзиву є 12 липня 2021 року. У період з 09 липня 2021 року по 06 серпня 2021 року головуючий у справі суддя перебував у щорічній відпустці. У строк, визначений судом в ухвалі від 27 травня 2021 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі доказами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року, яка набрала законної сили 06 квітня 2021 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень. За змістом цієї постанови [PERSON] визнано винною у тому, що вона о 12:55 годині 01 березня 2021 року, керуючи автомобілем «Ауді», номерний знак [NUMBER] , по вулиці Ветеранів в селі Бережці Ковельського (колишнього Любомльського) району Волинської області в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням та допустила зіткнення з електроопорою, що спричинило пошкодження транспортного засобу та електроопори, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні пошкодження електроопори. Відповідно до складеного комісією в складі майстра ВД [PERSON]., електромонтерів [PERSON] , [PERSON] та затвердженого 01 березня 2021 року директором Любомльської філії ПрАТ «Волиньобленерго» дефектного акта № 532-218 на визначення обсягу робіт по технічному обслуговуванню ПЛ-04 кВ КТП-32056, пошкоджена опора № 195 підлягає заміні. Згідно із розрахунком витрат відшкодування збитків в результаті пошкодження залізобетонної опори на ПЛ-0,4кВ від КТП № 32056 в селі Бережці Любомльського району загальна сума витрат по заміні пошкодженої електроопори складає 5 765,86 гривень. Актом приймання-здачі відремонтованих об`єктів, затвердженого 31 березня 2021 року, підтверджується проведення заміни 02 березня 2021 року одностоякової опори в селі Бережці, яку збила машина. 14 квітня 2021 року Любомльська філія ПрАТ «Волиньобленерго» на адресу [PERSON] надіслала досудову вимогу-претензію про необхідність у десятиденний строк відшкодувати заподіяну з її вини внаслідок ДТП шкоду в сумі 5 765,86 гривень. Дану вимогу відповідач отримала 16 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте станом на 24 травня 2021 року (дату подання цього позову до суду) заподіяну позивачу шкоду не відшкодувала. Відповідно до ч.1 п.3 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року вказав, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під реальними збитками відповідно до ст.22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Аналізом досліджених по справі доказів судом встановлено, що діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), позивачу було завдано майнової шкоди (прямих збитків), яка знаходиться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача [PERSON] та в силу вище наведених норм матеріального права підлягає повному відшкодуванню за рахунок останньої, як заподіювача шкоди. Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не відшкодувала понесені позивачем витрати по заміні пошкодженої електроопори, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений по справі судовий збір в сумі 2 270,00 гривень.

Outcome: approved