Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що квартира [ADDRESS] належить йому, його колишній дружині [PERSON] та їх сину [PERSON] на праві спільної часткової власності. [PERSON] дружина та син з власної ініціативи за вказаною адресою не проживають з травня 2008 року. Нещодавно йому стало відомо про те, що у вересні 2017 року без його згоди за вказаною адресою був зареєстрований його онук [PERSON] , [INFO] . Вважає, що реєстрація малолітнього [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки чинить йому перешкоди у користуванні власністю з огляду на те, що він є особою з інвалідністю другої групи та за станом здоров`я не може проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї родини, в тому числі в ізольованій квартирі, а також з тих підстав, що вказана реєстрація була здійснена без його згоди з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема вказував на те, що його син - [PERSON] , батько малолітнього [PERSON] , не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2008 року про що був зобов`язаний повідомити орган реєстрації та вказати своє місце перебування, проте останній вказаних дій не вчинив та про наведені обставини не повідомив відповідний уповноважений орган, тим самим фактично при реєстрації дитини повідомив недостовірні відомості про місце проживання батьків хлопчика. Таким чином, посилаючись на вимоги п.п. 11, 28 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207, вважає, що реєстрація проживання малолітнього [PERSON] за адресою, яка не використовується для проживання жодним із його батьків є неправомірною та підлягає скасуванню як така, що проведена з порушенням вимог законодавства на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Крім того, зазначав, що реєстрація малолітнього в належній йому на праві спільної сумісної власності квартирі суперечить інтересам дитини, оскільки за медичними показниками хлопчик не може проживати разом з ним в одній ізольованій квартирі, а також в майбутньому він може бути позбавлений отримувати послуги, що тісно пов`язані з реєстрацію, зокрема отримання медичної допомоги, відвідування навчальних та дошкільних закладів. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, що регулюють правомочності права власності та порядок реєстрації місця проживання, просив скасувати реєстрацію малолітнього [PERSON] ,, [INFO] , за адресою [ADDRESS] та зобов`язати матір дитини - [PERSON] здійснити реєстрацію своєї дитини за своїм місцем проживання. На вказану позовну заяву відповідачами у встановлений судом строк відзив не подано, разом з тим, представник ЦНАП направив до суду заяву в якій зазначив, що Центр надання адміністративних послуг не наділений повноваженнями приймати рішення про реєстрацію місця проживання фізичної особи, а лише уповноважений здійснювати прийом необхідних документів, визначених інформаційною карткою адміністративної послуги, що затверджена начальником відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці, який і є суб`єктом надання адміністративної послуги щодо реєстрації місця проживання та несе відповідальність за прийняті рішення. Таким чином, вважає, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому просив прийняти рішення про заміну неналежного відповідача. Так, ст. 51 ЦПК України визначено порядок залучення до участі у справі співвідповідача та заміну неналежного відповідача, а саме: суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача.\~ Якщо\~позов подано\~не до\~тієї особи,\~яка повинна\~відповідати за\~позовом,\~суд до\~закінчення підготовчого\~провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання за\~клопотанням позивача\~замінює первісного\~відповідача належним\~відповідачем,\~не закриваючи\~провадження у\~справі.\~ Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу в сукупності з вимогами ст. 51 ЦПК України, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача належить позивачу, який повинен звернутись до суду з відповідним клопотанням у встановлені ст. 51 ЦПК України порядок та строки, разом з тим, позивач та його представник, будучи ознайомленими зі своїми процесуальними правами та обов`язками, а також зі змістом листа ЦНАП, не звертались до суду з клопотанням про заміну відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача, а підтримали свої первісні позовні вимоги до ЦНАП. Третя особа [PERSON] подав до суду письмові пояснення в яких позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що свого малолітнього сина правомірно зареєстрував у належній йому та його батькам на праві спільної часткової власності квартирі, де він також зареєстрований, проте не проживає з незалежних від нього причин. Зазначав, що він з дружиною зареєстровані за різними адресами, а тому адресу реєстрації дитини спільно погодили за місцем реєстрації батька. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Вказував на те, що за медичними показниками він не може проживати з членами своєї родини, а реєстрація малолітнього [PERSON] надає йому дозвіл в будь-який момент вселитись у належну йому квартиру, що буде порушувати його права та суперечити інтересам дитини, крім того він позбавлений можливості реалізувати своє право на відчуження зазначеного нерухомого майна. Наведені обставини вважає такими, що порушують його право користування та розпорядження своїм майном. Крім того, підставою для скасування реєстрації малолітнього [PERSON] вважає також те, що така реєстрація була здійснена без його відома та дозволу як співвласника, а також на підставі повідомлених його батьками органу реєстрації неправдивих відомостей, оскільки його син [PERSON] за місцем реєстрації не проживає та про це не повідомив під час реєстрації малолітнього [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що реєстрація малолітнього [PERSON] була проведена з порушенням встановленого законом порядку та на підставі неправдивих відомостей, оскільки батьки дитини не повідомили орган реєстрації про те, що жоден з них фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , а також не отримали згоду на реєстрацію дитини він позивача та не повідомили його про намір вчинити такі дії. Також вважає, що відсутні будь-які перешкоди в тому щоб зареєструвати дитину за місцем реєстрації його матері [PERSON] , що буде відповідати інтересам малолітнього та відновить порушене право позивача на вільну реалізацію його права власності на вказану квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона разом з чоловіком проживають у його прабабусі та зареєстровані за різними адресами, а тому коли народився їх син вони вирішили зареєструвати його місце проживання за адресою реєстрації батька [PERSON] , оскільки він є співвласником квартири в якій не проживає через конфлікт з батьком. Зазначала, що за своїм місцем реєстрації дитину не може зареєструвати, оскільки житло їй не належить, а також за тією адресою вже значаться зареєстрованими шестеро осіб. Просила відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що квартира за адресою [ADDRESS] належить йому на праві спільної часткової власності, проте з 2008 року він та його мати, яка також є співвласником вказаної квартири та страждає на стійке психічне захворювання, там не проживають і не мають доступу до вказаного житлового приміщення через конфлікт з позивачем. Про необхідність повідомляли органи реєстрації про факт проживання за адресою відмінною від реєстрації йому відомо не було та при реєстрації дитини його не запитували чи він фактично проживає в квартирі де зареєстрований і не вимагали відповідних підтверджуючих документів щодо факту проживання за місцем реєстрації. Реєстрація дитини саме за цією адресою було спільним рішенням його та його дружини і не порушує прав позивача. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Сабадаш Г.Г. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказувала на те, що зареєструвати дитину за місцем реєстрації одного з батьків за їх згодою відповідає вимогам закону, з урахуванням також того, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою якої відбулась реєстрація місця проживання його сина. Вважає, що права позивача в даному випадку не порушені, а відчуження спірної квартири за умови реєстрації у ній малолітнього допускається за дозволом органу опіки та піклування, а тому порушення права позивача розпоряджатись зазначеним житлом є надуманим. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, представників позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до\~ч.\~4ст.\~29\~ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч.\~1\~ст.\~160\~СКУкраїни, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначений Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207. Відповідно до п. 18 вказаних Правил, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 32%., [PERSON] 33%, [PERSON] 35%, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.02.2002 року Департаментом житлово-комунального господарства міської ради (а/с 8). Як вбачається з довідки ТОВ ТД «Укрвторресурс» від 06.09.2018 року, за вказаною вище адресою, окрім співвласників, з 08.09.2017 року значиться також зареєстрованим внук позивача - малолітній [PERSON] , [INFO] (а/с 12). Батьками малолітнього [PERSON] є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] , які згідно вище наведених норм законодавства зобов`язані здійснити реєстрацію його місця проживання за домовленістю між собою протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження хлопчика. Як вбачається з копії довідки про реєстрацію, 08.09.2017 року Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці зареєстровано місце проживання малолітнього [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не оскаржує дії органу реєстрації Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці, як суб`єкта владних повноважень щодо здійснення реєстрації малолітнього за вище вказаною адресою, натомість він вважає, що вказана реєстрація порушує саме його особисті майнові права щодо користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, а тому обрав способом захисту своїх цивільних прав скасування реєстрації дитини та зобов`язання відповідача [PERSON] зареєструвати сина за місцем її реєстрації, при цьому фактично позовних вимог до ЦНАП, який не наділений повноваженнями реєструвати чи скасовувати реєстрацію осіб, не пред`явлено. Так, відповідно до положень ст.ст. \~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Співвласники, незалежно від розміру часток, при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Разом із тим відповідно до положень\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших\~\~осіб,\~\~завдати\~\~шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями\~статті 321 ЦК України\~встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. За змістом\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно із\~статтею 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК України 2004 року), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Системний аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Так, позивач не довів належними та допустимими доказами того, що реєстрація дитини чинить йому перешкоди в користуванні належною йому часткою у квартирі за адресою [ADDRESS] , оскільки малолітній за вказаною адресою на даний момент фактично не проживає, можливість його вселення у зазначену квартиру гарантовано останньому як члену сім`ї співвласника вказаного майна, оскільки відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Наявна в матеріалах справи копія довідки №358, виданої обласним госпіталем ветеранів війни від 18.06.2017 року про неможливість спільного проживання позивача із членами своєї родини, не може бути доказом того, що реєстрація малолітнього чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відчуження нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності та житлового приміщення в якому зареєстровані малолітні чи неповнолітні особи. Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Так, позивач доводячи, що при реєстрації дитини батьками були повідомлені органу реєстрації неправдиві відомості щодо їх місця проживання, що є також підставою для скасування реєстрації, не оскаржує рішення органу, уповноваженого на здійснення реєстрації місця проживання, а саме Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці, який вчинив дії щодо реєстрації малолітнього [PERSON] . Крім того,\~не \~підлягає \~ задоволенню\~також вимога\~ позивача\~ про\~зобов`язання \~відповідача [PERSON] \~ \~зареєструвати \~дитину за\~її місцем\~реєстрації,\~оскільки \~ \~право батьків,\~які зареєстровані\~ за\~різними адресами,\~зареєструвати малолітню\~дитини \~за адресою\~одного з\~них за\~ їх\~домовленістю гарантовано\~Правилами реєстрації\~місця проживання,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~2\~березня 2016\~р.\~№ 207\~та чинним\~законодавством \~не передбачено\~ можливості\~зобов`язати \~особу до\~дій,\~вчинення яких\~не є\~обов`язковими для\~неї.\~ Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Частиною першою ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Таким чином, за наслідками розгляду справи належними та допустими доказами не доведено факту порушення майнових та житлових прав позивача внаслідок реєстрації малолітнього [PERSON] за адресою [ADDRESS] . На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed