Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Зазначав, що він є власником 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] , яку успадкував після смерті [INFO] своєї мами [PERSON] . 3/4 частини будинку належать іншим власникам 1/4 частина його брату [PERSON] , 1/2 частина спадкоємцям [PERSON] . Оскільки він з 1984 року безперервно, відкрито та добросовісно володіє всім будинком, позивач вважав, що набув на нього право за набувальною власністю. У подальшому [PERSON] зменшив заявлені вимоги та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна незавершеного будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить спадкоємцям [PERSON] за набувальною давністю з підстав ч. 1 ст. 344 ЦК України. Ухвалою судді від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.09.2019 року та 22.01.2020 року витребувано докази за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 08.10.2019 року витребувано докази за клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 27.02.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області Костик А.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважала, що у справі відсутні умови, передбачені ч. 1 ст. 344 ЦПК України. Зокрема, [PERSON] завжди знав, що він володіє чужим майном. За набувальоною давністю особа може набути право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. На думку представника, відсутня умова добросовісності заволодіння. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: Предметом позову є частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору на право побудови від 31.05.1940 року, укладеного між Кременчуцьким міським відділом Комунального господарства та громадянами [PERSON] та [PERSON] , останнім було надано право на забудову житлового будинку на земельній ділянці держфонду площею 698 кв. [ADDRESS] (а.с. 37-38). [INFO] помер [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] [PERSON] , спадщину прийняла, але юридично не оформила і померла [INFO] . 22.01.1985 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-256. Після смерті [PERSON] спадкоємцями в рівних частках є син [PERSON] та син [PERSON] . Спадкове майно, на яке 22.01.1985 року видані свідоцтва складається з 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) (а.с. 6). Брат позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 137 від 04.02.2011 року (а.с. 69). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 146945955 від 27.11.2018 року (а.с. 13-15) право приватної спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частину об`єкту незавершеного будівництва по [ADDRESS] , зареєстровано 11.11.2017 року. Отже, [PERSON] є власником 1/4 частини об`єкту незавершеного будівництва по [ADDRESS] . Маючи намір відчужити домоволодіння своєму синові, позивач звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Бугайової Л.М. За даними інвентаризаційної справи № 4367 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , незакінчене будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині кожному) на підставі договору на право побудови від 31.05.1940 року, посвідченого Кременчуцькою нотконторою 02.06.1940 року за реєстровим номером № 3718/1. На підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 205 від 25.03.1977 року домоволодінню [ADDRESS] встановлено новий адресний номер № 13 (а.с. 131, 134). [INFO] [PERSON] помер. 08.02.1985 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право власності на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, відповідно до якого [PERSON] належало право власності на 1/4 частину незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125-126). Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-459 від 08.02.1985 року, 1/4 частина незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , також належала [PERSON] (а.с. 127-128). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується записом акту про смерть № 354 від 27.02.1988 року (а.с. 77). Згідно матеріалів спадкової справи № 103/88, за життя [PERSON] 25.12.1987 року склала заповіт на усе своє майно на ім`я [PERSON] (а.с. 102). [PERSON] та [PERSON] (спадкоємець мав право на обов`язкову частку) прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право спадщину на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ( [PERSON] 7/18 частин, [PERSON] 1/9 частину) (а.с. 106). Спадкові права на будинок [ADDRESS] вони не оформили. Вирішуючи справу, суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьою статті 3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Статтями 16,\~328\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~статті 344\~ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Суд, враховує той факт, що позивач завжди знав про те, що володіє чужим майном. Він оформлював спадкові права і розумів, що інші частки домоволодіння належать співвласникам. Давність володіння могла б вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності. Враховуючи,\~що домоволодіння\~ [ADDRESS] успадкували спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed