Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Гребенюка О.С. звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 41 668 грн. 01 коп. за кредитним договором б/н від 19.12.2017 року, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921, 00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 19.12.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача, станом на 17.07.2019 року, виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 41\~668,01 грн., яка складається з наступного: - 21407,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 16283,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; - 1516,74 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 0,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1960,38 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на відзив та подав письмові пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що не визнає позов в повному обсязі, оскільки кредитний договір №б/н від 19.12.2017 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, не підписував, будь-яких коштів за кредитом він не отримував. 20.08.2016 року він втратив паспорт. Наявний у наданій позивачем копії заяви його підпис підроблено невідомою особою. Про існування зазначеної Анкети - заяви він дізнався на при кінці травня 2018 року від представників АТ КБ «Приватбанк», коли повернувся до України з Польщі. Окрім того зазначає, що у наданому до установи банку паспорті, для отримання кредиту, вклеєне фото людини, але таке фото не відповідає особі [PERSON] , що підтверджується діючим паспортом України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, водійське посвідчення, які належать [PERSON] . Тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування від АТ «КБ «Приватбанк» оригіналів кредитної справи яка містить фотографію особи, що підписала заяву, а також від Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Шевченківському районному відділі у місті Запоріжжі, копію справи про втрату паспорта № 520 від 12.10.2016 року на ім`я [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] від 10.12.2003 року, виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області. 11.03.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що при оформленні кредитного договору Позичальником були надані всі необхідні документи з урахуванням аналізу яких співробітник банку не міг знати про можливе шахрайство з боку позивальника або інших осіб, які мали доступ до особистих документів [PERSON] . Тому просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. 29.04.2020 року на адресу суду надійшла копія справи про втрату паспорта №2316/81/520 від 12.10.2016р. заявник [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом не підлягає задоволенню Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у листопаді 2019 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Гребенюка О.С. з цивільним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 41 668 грн. 01 коп. за кредитним договором б/н від 19.12.2017 року, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921, 00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг. У зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 19.12.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача, станом на 17.07.2019 року, виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 41 668,01 грн., яка складається з наступного: - 21407,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 16283,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; - 1516,74 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 0,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1960,38 грн. - штраф (процентна складова). У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що [PERSON] надав свою згоду на укладення кредитного договору з банком, посилаючись на зазначену «Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», що підтверджується його «підписом у заяві» (а.с. 6). Однак, зазначене не відповідає дійсним обставинам справи. Вказану Анкету - заяву, надану ПАТ КБ «Приватбанк» у якості єдиного доказу, [PERSON] посилається, що ніколи не підписував особисто (що ним також підтверджено у особистих письмових поясненнях, наданих суду). Наявний у наданій банком копії заяви його підпис підроблено невідомою особою. Окрім того, у наданому до установи банку паспорті, для отримання кредиту, вклеєне фото людини, але таке фото не відповідає особі [PERSON] , що підтверджується діючим паспортом України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, водійське посвідчення, які належать [PERSON] . Паспорт, на який посилається представник позивача в позовній заяві дійсно був отриманий відповідачем 10.12.2013 року, однак він був втрачений 20 серпня 2016 року, що підтверджується справою про втрату паспорту №520 від. 12.20.2016 року. Дата оголошення такого паспорту «недійсним втраченим» за обліками ІП ФМ «Недійсні документи» єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України 12.1-.2016 р., що підтверджується інформаційним листом №2316/1-М від 29.01.2019 р. Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжя. Про існування зазначеної Анкети - заяви зокрема, і існування кредитного договору взагалі, [PERSON] дізнався на при кінці травня 2018 року від представників АТ КБ «Приватбанк», коли повернувся до України з Польщі, які неодноразово звертались до нього з вимогою про повернення кредиту. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свій висновок суд мотивує тим, що на підтвердження своїх посилань щодо укладання кредитного договору Банком надана копія анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, та посилається що [PERSON] , 13.09.2013 року підписав заяву б/н з метою отримання кредитних послуг та отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Суд наголошує, що згідно з вимогами норм цивільного законодавства (ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»), Анкета - заяви від 19.12.2017 року як доказ укладення кредитного договору, повинна обов`язково містити узгоджені в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин, а саме: розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір пені, штрафів та умови їх застосування, вид кредитної картки та її номер. Однак, вказана обов`язкова інформація (істотні умови договору) відсутня у наданій позивачем Анкеті - заяві від 19.12.2017 року (а.с. 6). Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.77-80 ЦПК України вказана Анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 500,00 грн. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. За змістом зазначеної анкети - заяви, вона разом з: Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, - складає між клієнтом та Приватбанком договір. Визначений банком в «Умовах та правилах надання банківських послуг» порядок, передбачає обов`язковість укладання договору у письмовій формі шляхом підписання клієнтом вказаних складових такої форми кредитного договору. Це відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, згідно з якими правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Проте, всупереч зазначеним положенням закону, відповідач [PERSON] не підписував та не отримував жодного з перелічених вказаних вище документів, що складають кредитний договір з банком (Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, довідки про умови кредитування). В свою чергу позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав до суду жодного з перелічених документів, які сукупно складають кредитний договір з банком, та які б містили підпис відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначене вище підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», де зазначено: якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору (це також стосується збільшення строку позовної давності). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у ряді справ, зокрема № 6-240цс14, № 6-16цс15, № 6-2320цс16. Звертаючись до суду із цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копію Витягу Умов та розрахунок заборгованості (а.с. 5-26). В матеріалах справи немає жодних доказів, якими підтверджується факт надання грошових коштів. Жоден договір за нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, в тому числі кредитний договір - не має статусу первинного бухгалтерського документа за яким може відбуватись рух грошових коштів, зокрема надання кредиту. Матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 500,00 грн. Надана лише Анкета-Заява, у якій відсутні будь які відомості щодо надання відповідачу кредитних коштів. Позивачем по справі не надано жодних доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] , договору про відкриття кредитної лінії, не містить жодних даних про те, що відповідач отримав будь-яку картку, позивачем не надано роздруківку фото з триманням [PERSON] картки в руках. Позивачем також не надано жодних інших належних та достовірних доказів про те, що відповідна картка передбачена умовами Анкети-заяви від 19.12.2017 року була видана відповідачу взагалі, як і не надано до суду відомостей, підтверджених належними доказами щодо строку дії такої картки, що також є істотною умовою договору (картка видається для надання послуг банку клієнту). Як наслідок, позивачем не надано копії картки з підписом відповідача , оскільки відсутність підпису клієнта на виданій йому картці, згідно з правилами банку, є підставою для вилучення такої картки з обігу. Також, матеріали справи не містять належних, достовірних, та допустимих доказів про те, що відповідачу [PERSON] на його ім`я дійсно відкрито картковий рахунок; відповідач дійсно отримав на відкритий для цього картковий рахунок кредитні кошти у сумі, вказаній банком у позові. Тобто, відсутні докази надання та зарахування кредитних коштів в узгодженій сторонами сумі на спеціально отриману для цього картку ,картковий рахунок. Виходячи із наведеного, суд погоджується із посиланнями відповідача, що доводи позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку наданими доказами не підтверджуються. Враховуючи, що відповідно до наданої банком Анкети-заяви від 19.12.2017 року, розмір кредитного ліміту сторонами не узгоджено та не визначено, матеріали справи також не містять належних та достовірних доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 41\~668,01 гривень. З цих же причин неможливо достовірно встановити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим позивачем розрахунком заборгованості. Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем [PERSON] не бралися зобов`язання із сплати пені, комісії та процентах за користування даним кредитом, то нарахування йому у заборгованість вказаних складових є безпідставним та незаконним. Отже, за відсутності зазначених вище належних та достовірних доказів, а також враховуючи, що банк в односторонньому порядку (згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг) може змінювати показники, які повинні використовуватись для розрахунку (суму кредиту, відсотки тощо), - тобто не зрозуміло з яких величин виходив позивач формуючи суму боргу, - наданий ПАТ КБ «Приватбанк» у додаток до позову так званий «розрахунок заборгованості» є лише припущенням позивача. Однак, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України «доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Крім того, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Доводи позивача про те, що банком надані належні та допустимі докази по справі та наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, судом оцінюються критично, виходячи з наступного. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних про реквізити розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Доводи позивача зводяться до того, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто приєднався до запропонованої банком пропозиції. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладення договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Суд вважає, недоведеною обставину виникнення у відповідача [PERSON] перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 19.12.2017 року у розмірі 41\~668,01 грн., у зв`язку із ненаданням позивачем належних достовірних і допустимих доказів, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Outcome: dismissed