Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У позовній заяві вказано, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Балки вул. Миру буд №254, Василівського району, Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок та витягом про державну реєстрацію прав. В моєму будинку зареєстровані: позивач, її онук [PERSON] та відповідач [PERSON]. З січня 2013 р. відповідачка не мешкає в будинку позивача, що підтверджується складеними актами. Відповідачка залишається зареєстрованою у зазначеному вище будинку, та не бажає знатися з реєстрації добровільно. А також, враховуючи те, що [PERSON] фактично в ньому не проживає, позивачу доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що для позивача являється збитковим, крім того на цей час постало питання щодо оформлення субсидії, так як вона отримує лише мінімальну пенсію, та інших доходів не має, тому позивачу було розяснено, що для оформлення субсидії потрібні доходи інших осіб, які зареєстровані в її будинку, і тому вона не може оформити субсидію. Позивачка просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному їй будинку. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, згідно ст. ст. 76, 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу та винести заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Крім того, враховуючи думку позивача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачу на праві\~власності належить\~житловий будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~с.\~Балки вул.\~Миру буд\~№254,\~Василівського району,\~Запорізької області,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~право власності\~на будинок\~та витягом\~про державну\~реєстрацію прав.\~В моєму\~будинку зареєстровані:\~позивач,\~її онук\~[PERSON] та\~відповідач [PERSON](а.с. 4-5). Відповідач, яка є донькою позивача, з 29.12.2010 року зареєстрована у належному позивачу будинку, проте фактично там не проживає з моменту реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно копій актів про фактичне не проживання від 23.03.2018 року, 13.06.2018 року та 14.08.2018, складених депутатом Балківської сільської ради Василівського району, в присутності власника та мешканців села Балки [PERSON] та [PERSON], [PERSON] у будинку № 254 по вул. Миру, в с. Балки, Василівського району, Запорізької області фактично не проживає з 2013 року (а.с. 9, 10, 12). Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області від 27.08.2018р. про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями сільради гр. [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 29.12.2010 р. по теперішній час (а.с. 17). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням, у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в будинку № 254, по вул. Миру в с. Балки, Василівського району, Запорізької області. Позивач, як власник вказаного житла, має право, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України, позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених\~ст. 71 ЖК України\~немає, участі в оплаті комунальних послуг кімнати відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, права позивача, як власника кімнати, захищаються державою. При цьому, суд враховує, що ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не надав суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є). На підставі ст.ст. 29, 316-319, 325, 386, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved