Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із указаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений нею із [PERSON] , та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона з відповідачем 27.09.2014 року уклала шлюб, який було зареєстровано Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, актовий запис № 364. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні стосунки сторони припинили з жовтня 2019 року, наразі проживають окремо. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, примирення та відновлення сімейних відносин вважає неможливим. Ухвалою судді від 27.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою судді від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.03.2020 року. 16.03.2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов [PERSON] . В обґрунтування відзиву позивач зазначив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та визнає позов в цій частині. Однак, він не погоджується із викладеними у позові обставинами, що призвели до погіршення стосунків між подружжям та фактичного припинення шлюбу. Окрім того, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає такі витрати не підтвердженими належними та допустимими доказами. Просив при розподілі витрат у вигляді судового збору застосувати положення ст. 142 ЦПК України, врахувавши визнання ним позову. Одночасно звернувся із клопотанням про зменшення розміру (відмову у стягненні) витрат на правничу допомогу. 23.03.2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу не визнає та просить розглянути з урахуванням його відзиву на позов. Ухвалою суду від 23.03.2020 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04.2020 року. В судове засідання позивачка не з`явилася, від представника позивача - адвоката Левіт С.О. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити позов. Відповіді на відзив позивачем не подано. Відповідач в судове засідання не з`явився, з огляду на раніше подану ним заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2014 року, виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 364. У даному шлюбі [INFO] у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.03.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, сторони не виявили бажання встановити строк для примирення, запевнили суд у заявах по суті спору про неможливість та небажання відновлення сімейних відносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування судових витрат в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд критично ставиться до суми витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн згідно наданого позивачем акту про прийняття-передачу наданих послуг від 18.11.2019 року, оскільки позивачем не долучено документ, що свідчить про оплату гонорару, а наданий акт не є належно оформленим фінансовим розрахунковим документом, яким можуть бути підтверджені фактично понесені позивачем витрати на правову допомогу (їх оплати) як то платіжне доручення або квитанція до прибуткового касового ордеру тощо, а тому суд вважає, що слід відмовити позивачу в стягненні з відповідача на її користь 5000 грн витрат на правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений нею при поданні позову. Разом з тим, за положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved