Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та наступним уточненням позовних вимог (а.с. 27 т.2), посилаючись на те, що він згідно з державним актом на право власності за земельну ділянку серії ЯЛ №703396, виданим 05.07.2010 Михайлівською сільською радою є власником земельної ділянки площею 0,24 га в с.Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 34, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка передана йому у власність на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Михайлівської сільської ради від 07.12.2005 року та складається в цілому із земельної ділянки площею 0,09 га під будівлями, 0,01 га під багаторічними насадженнями, 0,14 га рілля, 0,01 га за межами населеного пункту. У жовтні 2015 року від відповідача [PERSON] він дізнався, що під час переоформлення його прав на земельну ділянку з колишнього власника [PERSON] виявилося накладення їхніх земельних ділянок, останньому на підставі рішення 46 позачергової сесії 5 скликання від 11.05.2010 року передана у власність земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32 згідно державного акта серії ЯИ №570475 та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які фактично частиною знаходяться в його володінні та користуванні. \~ \~ \~ \~Також за результатами обстеження комісією в складі працівників сільської ради було встановлено, що його земельна ділянка згідно меж позначених в державному акті також накладається частково на земельну ділянку [PERSON] Фактично між ним, відповідачем-2 та третьою особою існує порядок користування земельними ділянками, проте при виготовленні технічної документації були допущені помилки, внаслідок чого межі їхніх земельних ділянок за державними актами не співпадають з межами фактичного використання. Його порушені права можуть бути відновлені шляхом приведення меж та розмірів його земельної ділянки до реально існуючих площ та розмірів земельних ділянок, що усуне існуючу накладку земельних ділянок, однак це можливо після визнання незаконним рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11.05.2010 року та визнання недійсними виданих державних актів на імя [PERSON], оскільки відповідач - 1 не мав повноважень на передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, частина якої перебувала у його приватній власності. Після проведення судової земельно-технічної експертизи позивач уточнив позовні вимоги, вказавши що хоча матеріалами установлено, що накладення земельних ділянок належних позивачу та відповідачу-2 відсутнє, в дійсності земельні ділянки, які знаходяться на їх планах не відповідають площі, межі та розташуванню фактичним користуванням позивачем та відповідачем-2. У звязку з\~наведеним,\~позивач просить:\~1)визнати незаконним та скасувати рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області від 11.05.2010 року в частині передачі [PERSON] у власність земельних ділянок площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в с. Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 32; 2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №570475 на імя [PERSON], відповідно до якого йому передана земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства в с.Михайлівка по вулиці Леніна, 32, кадастровий номер 5323083801:01:001:0293 та скасувати державну реєстрацію права власності на указану земельну ділянку, здійснену 12.07.2013 року на імя [PERSON]; 3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №570476 на імя [PERSON], відповідно до якого йому передана земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32, кадастровий номер 5323083801:01:001:0292 та скасувати державну реєстрацію права власності на указану земельну ділянку, здійснену 12.07.2013 року на імя [PERSON]; 4) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №703396 виданий [PERSON] 05.07.2010 року Михайлівською сільською радою, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011055800238. У березні 2016 року відповідач-2 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який ухвалою суду від 20.03.2017 року обєднаний в одне провадження з первісним позовом (а.с.46-51 т.1, а.с.74 т.2), обґрунтовуючи його тим, що статтями 116,118 ЗК України визначено підстави і порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Позивачем не надано жодного доказу, що рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11 травня 2010 року є незаконним, або таким, що прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України. Позивач не звернувшись до землевпорядної організації для виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) звернувся до суду, в той час коли між ним та позивачем існують невирішені питання щодо межі суміжних земельних ділянок, так як останній самовільно зайняв частину його земельної ділянки та збудував тимчасові господарські будівлі. Також повідомляє, що запрошені ним спеціалісти землевпорядної організації ТОВ «Полтавський меридіан» встановили межі його земельних ділянок, про що склали акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Під час виконання вказаних робіт стало відомо, що [PERSON] самовільно зайняв частину його земельних ділянок, шляхом зведення паркану та побудови тимчасових господарських будівель. На його прохання звільнити ділянку не реагує, а тому просить суд: 1) усунути [PERSON] перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки в селі Михайлівка, вулиця Леніна,32 кадастровий номер 5323083801:01:001:0293, зобовязавши [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні указаною земельною ділянкою; 2) усунути [PERSON] перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки в селі Михайлівка, вулиця Леніна,32 кадастровий номер 5323083801:01:001:0292, зобовязавши [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні указаною земельною ділянкою та зобовязати [PERSON] демонтувати тимчасові господарські будівлі та паркан, який знаходиться на земельній ділянці. В заяві від 10.03.2017 року (а.с.70,71 т.2) відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні первісного позову у звязку зі спливом позовної давності, оскільки спірні рішення органу місцевого самоврядування та державні акти на право власності на землю було прийнято, виготовлено та видано в 2010 році, а сам позивач знав про прийняття органом місцевого самоврядування спірного рішення, розробку технічної документації та видачу державних актів, погоджував межі та ніяких заперечень не мав. Позивач [PERSON] надав заперечення на зустрічний позов (а.с.96-103 т.1), в якому стверджує, що зведення паркану та господарських будівель на своїй земельній ділянці він виконав до 2003 року, тобто задовго до приватизації та складення її абрису, виникнення у відповідача [PERSON] права на нерухоме майно, а тому право останнього на користування земельною ділянкою не порушено. Державні акти на імя [PERSON] містять відомості про передачу земельних ділянок, які перебували і по цей час перебувають своєю частиною в користуванні позивача [PERSON], відтак реально не передавалися і не могли передатися [PERSON] Договори купівлі-продажу земельних ділянок на користь відповідача [PERSON] є похідними від правовстановлюючих документів, виданих в порядку приватизації, відтак не могли бути реальними, оскільки земельних ділянок в натурі такої площі та конфігурації не існувало ніколи. У судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та при цьому представник [PERSON] повідомила, що їхній свинарник та сінник знаходяться на земельній ділянці відповідача-2, а частина його садка накладається на їхню земельну ділянку, але з попереднім власником [PERSON] ніяких питань не виникало. А тепер зясувалося, що межа [PERSON] фактично знаходиться посередині їхнього городу. У звязку з цим частина їхньої земельної ділянки накладається з земелею [PERSON]. У них було 24 сотки на приватизацію, але експерт наміряв більше 30 соток, з 1981р. вони користуються земельною ділянкою площею 24 сотки, а зясувалося, що там 30 соток. Вони почали проживати з 1987р. та побудувалися в тих роках, з того часу користуються земельною ділянкою. Представник позивача [PERSON] пояснила, що [PERSON] користується земельною ділянкою з 1987 року, побудував будинок та господарські споруди, в 2015 році дізнався що частина його земельної ділянки знаходиться на території відповідача [PERSON] та частина належних йому господарських споруд розташована на земельній ділянці відповідача. Оскільки межі земельних ділянок за державними актами не відповідають фактичним межам користування, державні акти підлягають скасуванню. Державні акти були виготовлені за спрощеною процедурою, сільській раді не було відомо про недоліки в технічній документації, при задоволенні зустрічного позову [PERSON] буде позбавлений права володіти належним йому майном господарськими будівлями. Представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, виконавчий комітет Михалівської сільської ради просить провести слухання справи без участі представника сільської ради, з рішенням суду сільська рада згідна (а.с.35 т.1, 21, 163 т.2). Відповідач-2 та його представники проти задоволення позову заперечували та підтримали зустрічний позов. При цьому [PERSON] пояснив, що [PERSON] має право на земельну ділянку площею 0,24 га, а фактично користується земельною ділянкою більшою на 6 соток, яка перебуває в його власності та він сплачує за неї податок, він виявив що в нього не вистачає цих 6 соток після купівлі в 2013 році спірної земельної ділянки в [PERSON], поважні причини пропуску позивачем строку позовної давності відсутні, оскільки [PERSON] оформляв документи на землю та при виготовленні державних актів в позивача ніяких питань не виникало, садочок, про який говорить представник позивача [PERSON] неприватизований та не є предметом спору. На будівлі, належні позивачу, які знаходяться на його земельній ділянці, він не претендує, вони йому не потрібні. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що коли її син [PERSON] придбав спірну земельну ділянку, вони попросили в [PERSON] показати межа та їй ще тоді здалося дивним, що в них по документах більша земельна ділянка, ніж у [PERSON], а на вид однакові. [PERSON] ще в 2013 році знали про ці розбіжності, більше 5 років останні користуються земельною ділянкою площею 0,33 га, в тому числі і належною її синові ділянкою площею 0,6 га, за яку син сплачує податок. Представник відповідача [PERSON] також пояснила, що оспорюваним рішенням Михайлівської сільської ради позивачу [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та жодних даних про незаконність зазначеного рішення немає, державні акти також видані правомірно, натомість [PERSON] фактично користується земельною ділянкою площею 0,33га, частина якої належить [PERSON], чим порушує право власності останнього, та за експертним висновком накладки відсутні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, в заяві від 21.03.2016 (а.с.81,82 т.1) просила справу розглядати без її участі та пояснила, що за весь час користування належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою не вникало жодних спорів між нею та суміжними землевласниками стосовно меж. В 2005 році були проведені роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі, за яким претензії у власників сусідніх земельних ділянок відсутні. [PERSON] просить відмовити у задоволенні будь-яких вимог стосовно оскарження її права власності на належну їй земельну ділянку, державний акт ЯГ №651975, та перегляду її меж. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] на підставі рішення 46 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 11 травня 2010 року є власником земельної ділянки розміром 0,2400 га в с.Михайлівка Машівського району по вулиці Леніна, 34, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5323083801:01:001:0216, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯЛ №703396, виданим 05.07.2010 Михайлівською сільською радою (а.с.7 т.1). \~ \~ \~ \~Земельна ділянка складається в цілому із земельної ділянки площею 0,09 га під будівлями, 0,01 га під багаторічними насадженнями, 0,14 га рілля, 0,01 га за межами населеного пункту (а.с.8 т.1). \~ \~ \~ \~Дозвіл позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,24 га в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 34 надано рішенням 37 позачергової сесії 5 скликання Михайлівської сільської ради від 29.10.2009 року, яким також внесено зміни в п.14 рішення №9 виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 31.03.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами», а саме: замість числа «0,11» слід читати «0,24», число «0,13» виключити (а.с.184 т.1). \~ \~ \~ \~Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на указану земельну ділянку, розроблена Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в 2010 році (а.с.181-200 т.1), при цьому 19.03.2010 року визначення та встановлення меж земельної ділянки проведено в натурі, поворотні точки межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, [PERSON] прийняв під нагляд на збереження 4 межових знаки встановленого зразка зі закріплення меж земельної ділянки в натурі (а.с.193 т.1). Матеріали польових геодезичних робіт знаходяться в архівному примірнику документації. За результатами виконаних робіт складено кадастровий план і вирахувана площі земельних ділянок в розрізі земельних угідь, їх склад показано в експлікації земель згідно форми державної статистичної звітності з кількісного і якісного складу земель. Згідно висновку відділу Держкомзему у Машівському районі на земельній ділянці обмеження відсутні. Рішенням 46 позачергової сесії Михайлівської сільської ради Машівського району 5 скликання від 11.05.2010 року (а.с.198 т.1) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], якому передано у власність земельну ділянку площею площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 34. \~ \~ \~ \~Технічний паспорт на житловий будинок в с.Михайлівка по вулиці Леніна, 34 складено 20.10.2000р. (а.с.101-103 т.1), де сінник відсутній, всі господарські споруди з ракушняка або шлакоблоку. Як убачається з копій державних актів серії ЯИ №570475 та ЯИ №570475, які видані 05.07.2010 року Михайлівською сільською радою (а.с.9,10 т.1) та рішень 46 позачергової сесії Михайлівської сільської ради Машівського району 5 скликання від 11.05.2010 року (а.с.148,149 т.1) указаними рішеннями затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON], якому передані у власність земельна ділянка площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с. Михайлівка по вулиці Леніна, 32. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на указані земельні ділянки, розроблена Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в 2010 році (а.с.109-132 т.1), при цьому 19.03.2010 року визначення та встановлення меж земельної ділянки проведено в натурі, поворотні точки межі земельної ділянки закріплені межовими знаками. Матеріали польових геодезичних робіт знаходяться в архівному примірнику документації. За результатами виконаних робіт складено кадастровий план і вирахувана площі земельних ділянок в розрізі земельних угідь, їх склад показано в експлікації земель згідно форми державної статистичної звітності з кількісного і якісного складу земель. Згідно висновку відділу Держкомзему у Машівському районі на даних земельних ділянках обмеження відсутні. 12.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями [PERSON], та відповідачем [PERSON] укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та житлового будинку в с. Михайлівка, вулиця Леніна, 32. Проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] (а.с.53-61 т.1). Актом від 23.02.2016 року здійснено приймання-передачі межових знаків на зберігання [PERSON] (а.с.62-69 т.1). Згідно з копією державного акта ЯГ №651975, виданого 10.10.2006 Михайлівською сільською радою, третій особі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за азконом ВСІ №363600 від 10.10.2005 року належить земельна ділянка площею 0,18 га в с. Михайлівка по вулиці Радянська,3, призначена для ведення особистого селянського господарства. Як убачається з копій документів, наданих третьою особою, зокрема акта встановлення меж земельної ділянки в натурі та схеми визначення меж та розмірів земельної ділянки, в 2005 році були проведені роботи щодо виготовлення технічної документації із землеустрою та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та межі указаної земельної ділянки погоджені з власниками сусідніх земельних ділянок (а.с.83-86 т.1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] придбав будинок і земельну ділянку в її батька [PERSON], але скільки вона себе памятає, межі земельних ділянок її батька та [PERSON] не мінялися, паркан був старий та на його місці побудований новий, сварок між її батьком та Шатовими ніколи не було, її батьки завжди користувалися садком в кінці городу. Про помилки в державних актах вона дізналася від сусідів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], жителі с.Михайлівка Машівського району Полтавської області, повідомили, що садочок знаходиться всередині городів [PERSON], [PERSON] та завжди був в користуванні останніх, межі між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] ніколи не мінялися, [PERSON] будувалися в 80-х роках і всі будівлі побудовані давно, паркан від вулиці з шиферу побудований більше 10 років тому. Свідок [PERSON] пояснила, що на час виготовлення державних актів жителями с.Михалівка Шатовими та [PERSON] вона працювала землевпорядником Михайлівської сільської ради та згідно постанови КМУ було проведено приватизацію в спрощеному порядку, але якщо площа не відповідає заявленій, потрібно було попереджувати. Виконавці установлювали поворотні точки, власники ділянок та сільська рада цього не могли бачити. Коли між Шатовими та [PERSON] виник спір, приходили переміряли земельні ділянки та виявили, що сад відійшов до [PERSON], садок в кінці городу відноситься до земель запасу. При обмірі земельних ділянок площі ділянок в розмірах, зазначених в державних актах, зійшлися, з фактичними межами користування існують розбіжності. Поворотні точки не відповідають по технічній документації і державним актам. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Крім того згідно вимог ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Згідно вимог ст.\~79-1\~ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. До того ж ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться: на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно. Згідно п. 1.12 Інструкції «Про\~порядок складання,\~видачі,\~реєстрації і\~зберігання державних\~актів на\~право власності\~на земельну\~ділянку і\~право постійного\~користування земельною\~ділянкою та\~договорів оренди\~землі» складання державного акту на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Згідно ст.\~107\~ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу\~України передбачає встановлення в натурі меж земельної ділянки та погодження з суміжними землекористувачами. Відповідно до ст.\~152\~ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: -визнання прав; -відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; -визнання угоди недійсною; -визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; -відшкодування заподіяних збитків; -застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст.155\~Земельного кодексу\~України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас за змістом судової земельно-технічної експертизи №120 від 17 жовтня 2016 року (а.с.205-228 т.1) накладення земельних ділянок за адресами: Полтавська область, Машівський район, с.Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 32 та Полтавська область, Машівський район, с.Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 34 відсутнє, у тому сенсі, що державні акти ЯИ №703396, ЯИ №570475 та ЯИ №570476 узгоджені між собою. Площа земельної ділянки позивача [PERSON] за фактичним користуванням та за правовстановлюючим документом різняться: фактична площа 3008 кв.м., за правовостановлюючим документом 2400 кв.м. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] показав, що в технічній документації допущено ряд помилок, в тому числі невірно зазначені поворотні точки, за документами у власності [PERSON] 2400 кв.м. землі, а фактично в користуванні 3008 кв.м., в [PERSON] у власності за документами 33000 кв.м., а у фактичному користуванні 2655 кв.м., тобто є різниця між площею земельних ділянок за державними актами та фактичним користуванням, по державним актам накладка відсутня. Садок є незайнятою земельною ділянкою, примикає до земельної ділянки по Леніна,34, а більшою частиною до Леніна,32. Таким чином, з доводів позову та тверджень сторони позивача в суді не можна визначити в чому саме полягають порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою в с. Михайлівка, вул.Центральна (Леніна), 34, оскільки технічна документація та державні акти на земельні ділянки позивача та відповідача-2 розроблялися, видавалися одночасно, межі земельних ділянок погоджувалися сторонами та ніяких заперечень позивач не висловлював. Ст.\~121\~Земельного кодексу\~України вказує на норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам і у п. г ч. 1 цієї статті зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах в розмірах - не більше 0,25 гектара. Згідно з ч. 1 ст.\~122\~Земельного кодексу\~України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Натомість, як убачається з матеріалів справи, в користуванні позивача [PERSON] фактично перебуває присадибна земельна ділянка площею 0,30 га, хоча за рішенням останньому передано 0,24 га. Обставини справи також не свідчать про незаконність отримання земельних ділянок [PERSON], в спадкоємців якого відповідач-2 придбав земельні ділянки, тобто не встановлено підстав для визнання недійсним і скасування рішення Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області про передачу спірних земельних ділянок у власність [PERSON], а тому відповідач-2 [PERSON] є законним власником вказаних вище земельних ділянок і має право вільно володіти своїм майном згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавити його цього права шляхом втручання в право на мирне володіння майном згідно сталої практики Європейського суду з прав людини можна тільки з дотриманням гарантій ст. 1 Першого Протоколу, зокрема за умови, що таке втручання є законним, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, і таких захід є пропорційним визначеним цілям (правовий висновок ВСУ в постанові від 16 грудня 2015 року №62510цс15). При цьому слід відмежовувати невідповідність технічної документації в контексті незаконного набуття особою права власності на землю, якого вона мати не може, від випадків набуття права власності на землю, яка законно має належати особі, але коли є оспореними межі набутої у власність земельної ділянки. Отже саме дотримання межі земельних ділянок належних сторонам є визначальним при вирішенні спору і з'ясуванні порушених прав позивача. Разом з тим, межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. Підстав вважати, що спірні державні акти не відповідають вимогам Закону та порушують права позивача на його земельну ділянку по справі не має, що стороною позивача в суді не доведено. Підстав для визнання цих державних актів недійсними згідно ст.\~152\~ЗК України в суді не встановлено. В чому саме полягає перетин меж земельних ділянок сторін і, яким чином це впливає на правильність визначення меж земельних ділянок в спірних державних актах, з поданих доказів не вбачається. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення його прав в суді на основі доказів не доведено, підстав вважати, що відповідач -2 протизаконно всупереч вимог ст.ст. 116, 118\~ЗК України набув у власність земельну ділянку у суду немає, а тому позбавити його права власності на земельні ділянки суд не вважає за можливе. Крім того, розглядаючи заяву відповідача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити, що згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Така правова\~позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16. Суд уважає, що позивач [PERSON] не міг не знати про те, що користується земельною ділянкою іншого розміру, ніж визначено державним актом, оскільки брав участь при виготовленні зазначеного документа та фактично користується земельною ділянкою в більшому розмірі та інших межах, ніж визначено правовстановлюючим документом. Розглядаючи зустрічний позов [PERSON], суд зазначає, що згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частина 2 цієї статті встановлює, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з нормами ст.ст.125, 126\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Частина 2 ст.152\~Земельного Кодексу\~України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.\~212\~ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні встановлено, що господарські споруди позивача частково знаходяться на земельній ділянці відповідача-2, що є незаконним та порушує права відповідача-2 на вільне користування своєю власністю, а відтак вимоги відповідача-2 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання позивача демонтувати тимчасові господарські будівлі та паркану є обґрунтованими і підлягають задоволенню, є вірним способом захисту в розумінні ст.16 ЦК України. Доводи відповідача щодо знаходження на належній йому земельній ділянці саме тимчасових господарських будівель стверджується наданою позивачем фотографією (а.с.108,109) та суд не уважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобовязати позивача [PERSON] демонтувати господарські будівлі та споруди, які не є тимчасовими. У відповідності зі ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено, слід стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,21 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved