Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним, а саме договору від 25 червня 2014 року про часткове погашення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817, укладений між сторонами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 квітня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір на суму 49 940 доларів США, строком до 24 квітня 2013 року. Через несвоєчасне виконанням умов договору відповідач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача. Під час судового сторонами 25 червня 2014 року укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що станом на 25 червня 2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 14 479,56 доларів США, в тому числі 9 727,92 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4 751,62 долари США - заборгованість по відсотках. Крім того, 25 червня 2014 року сторонами було укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.04.2007 року. Вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 233 ЦК України, як такий, що вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки укладення вказаної угоди призвело до збільшення боргових навантажень позивача: перед банком на 4 751,62 долари США; перед третіми особами, у яких позивач зайняв кошти, на 3 000 доларів США та в майбутньому перед фіскальними органами на 165 032 грн. 47 коп. та залишилась непогашеними кредитні зобов'язання перед відповідачем. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 27) та клопотання про закриття провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду від 24 травня 2016 року відмовлено. Суд розглянув справу у відсутність представника відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 4 квітня 2007 року між відповідачем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (яке змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/9408/73/54817, згідно з яким позивач отримав в кредит кошти в сумі 49 940 доларів США строком до 24 квітня 2013 року з відсотковою ставкою 13,50 % річних (а.с. 7-9). 25 червня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 014/9408/73/54817/81-1-0-00/7771 до вказаного кредитного договору, згідно з якою сторони дійшли згоди з врегулювання заборгованості позичальника за кредитним договором (а.с. 10-12). Зокрема, станом на час укладання угоди заборгованість позивача за кредитним договором, строк якої настав, складала 14 479,56 доларів США, в тому числі: 9 727,94 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4 751,62 доларів США - заборгованість з погашення процентів. Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди з 25 червня 2014 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Пунктом 1.4 угоди передбачено, що позичальник зобов'язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Крім того, 25 червня 2014 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України та створення сприятливих умов для погашення позичальником кредитної заборгованості між сторонами укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.04.2007 року (а.с. 13-17). За цим договором сторони визначили, що розмір непогашеної заборгованості за кредитним договором станом на 25 червня 2014 року складає 1 100 980,40 грн., в тому числі: основна сума боргу -172 191,85 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 42,81 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928 745,74 грн. Відповідно до п. 2 договору про часткове погашення боргу у зв'язку із погашенням позичальником до підписання цього договору частини заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 324,99 грн., сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійснює часткове анулювання боргу позичальника в розмірі 946 583,83 грн., в тому числі: основна сума боргу - 17 838,09 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928 745,74 грн. У п. 3 даного договору сторони підтвердили, що після анулювання кредитором боргу позичальника у сумі, зазначеній в п. 2 договору, розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором станом на момент укладання цього договору складає 154 396,56 грн., в тому числі: основна сума боргу - 154 353,75 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 3,60 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0,00 грн. При цьому, позичальник усвідомлює, що у зв'язку із частковим анулюванням (прощенням) боргу у сумі, зазначеній в п. 2 договору, його зобов'язання за кредитним договором та зобов'язання за договором забезпечення (застави) не припиняються та гарантує виконання своїх зобов'язань за кредитним договором в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором (п. 4 договору про часткове прощення боргу). Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Судом встановлено, що позивач під час укладення договору про часткове прощення боргу був ознайомлений з його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом його підписання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Разом з тим, під час судового розгляду позивачем не доведено, що угода про часткове прощення боргу була укладена під впливом тяжкої для нього обставини або вкрай не невигідних умовах, а також не доведено, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Зокрема, доводи позивача, що договір про часткове прощення боргу укладений ним на вкрай невигідних умовах, оскільки укладення вказаної угоди призвело до збільшення боргових навантажень позивача: перед банком на 4 751,62 долари США; перед третіми особами, у яких позивач зайняв кошти, на 3 000 доларів США та в майбутньому перед фіскальними органами на 165 032 грн. 47 коп. та залишилась непогашеними кредитні зобов'язання перед відповідачем є безпідставними та недоведеним жодними доказами. Так, з п. 3 угоди про часткове прощення боргу, навпаки, вбачається, зменшення зобов'язань позичальника за кредитним договором, що станом на момент укладання цього договору складає 154 396,56 грн., в тому числі: основна сума боргу - 154 353,75 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 3,60 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0,00 грн. Посилання позивача на те, що в нього виникають в майбутньому зобов'язання перед фіскальними органами з приводу сплати податків, що свідчить про укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах, також є безпідставними, оскільки сума податкового зобов'язання, яка розрахована позивачем (165 032,47 грн.), є значно меншою, ніж сума прощеного боргу (946 583,83 грн.) Крім того, суд бере до уваги, що про умови покладення обов'язку щодо сплати податків із прощеної суми позивачу було відомо ще при підписання договору (п. 6 договору про часткове погашення боргу). Оскільки позивачем не доведено, що договір про часткове спрощення боргу вчинений позивачем під впливом тяжкої для нього обставини або вкрай не невигідних умовах, відтак відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed