Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач указувала, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою. Крім того, за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] . Позивач свідчить, що [PERSON] понад рік за вказаною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснили необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв`язку з викладеними обставинами, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позову у порядку ст. 206 ч. 4 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони позивача в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Як передбачає ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на той факт, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна №585/97 від 04 липня 1997 року, укладеного на Одеській новій біржі, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . У матеріалах справи знаходиться заява [PERSON] від 21 лютого 2018 року, у якій особа зазначає, що вона не мешкає за адресою реєстрації в Україні, просить зняти її з реєстраційного обліку. Виходячи з наведеного, судом установлено що відповідач не проживає за вказаною адресою понад одного року. Як регламентує ст. 29 ч. 1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ст. 317 ч. 1, 2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів [PERSON] втратила право користування відповідним житловим приміщенням. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як роз`яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved