Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), мотивуючи свої вимоги тим, що вона є донькою останнього і на даний час продовжує навчання в Мистецькому коледжі художнього моделювання та дизайну. Оскільки навчання пов`язане зі значними матеріальними витратами, за що сплачується щомісячно 3000 грн., у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги, а відтак, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення навчання (до 10.11.2023 р.) В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на те, що повне утримання позивача здійснює мати останньої. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, надала до суду відзив на позов. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач, [INFO] , є донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 25.07.2002 року, актовий запис № 1214 (а.с. 4). Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 13.04.2012 року, актовий запис № 141, підтверджено, що шлюб між відповідачем та [PERSON] (мати позивача) розірвано 15.02.2007 р. (а.с. 6). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2007 р. вирішено питання стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі, позивача, [INFO] (а.с. 7-8). Згідно довідки Мистецького коледжу художнього моделювання та дизайну № 769/01 від 16.11.2018 року позивач навчається на денній формі навчання за напрямком: дизайн, за угодою до 31.07.2021 р. (а.с. 14). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Так, відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відтак, аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язковість сплати батьком аліментів на утримання повнолітньої дитини при продовженні нею навчання не є імперативною, а ставиться в залежність від ряду обставин. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, оскільки стипендію позивач не отримує, а витрати у розмірі 10-15 тисяч на місяць, покриває тільки мати останньої. У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що свої обов`язки щодо сплати позивачу аліментів за Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2007 року до досягнення повноліття виконував у повному обсязі, що не заперечується позивачем, а отже, не потребує доказуванню. Позивач разом зі своєю матір`ю проживає в чотирьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу на праві приватної власності, та попри розірвання шлюбу з матір`ю позивача, дана квартира залишається в безкоштовному користуванні позивача. Крім того, зазначає, що в позові позивач просить стягнути аліменти по 10 листопада 2023 року, тоді як довідкою від 16.11.2018 року підтверджено кінцевий термін угоди до 31.07.2021 року. Також відповідач в своєму відзиві просить врахувати зміну майнового становища останнього, у зв`язку з одруженням 29 червня 2012 року та народженням доньки [INFO] року . Зазначає про середній дохід матері позивача за місяць, що складає більше 21 000,00 гривень, згідно наданої до позовної заяви виписки із ПАТ КБ «Привабанк» щодо руху коштів по рахунку матері [PERSON] за період 01.10.2017 р. - 29.10.2018 рік. Крім того, відповідачем стверджується про регулярне відвідання позивачем закордонних курортів та подорожей, що свідчить про достатній рівень матеріального забезпечення позивача. Судом, клопотання сторони відповідача про допит позивача в якості свідка, було задоволено, та позивач, як свідок показала, що дійсно навчається на денній формі навчання, регулярно відвідує навчальний заклад, витрати йдуть, в основному на захоплення та навчання, а саме, на придбання фарб, підручників на навчання. Також, суду показала, що знаходиться на повному утриманні матері та іноді рідний брат висилає їй гроші на картковий рахунок, витрати за саме навчання складають 3 тисячі на місяць, крім того бере приватні уроки навчання, які коштують 500 грн. за 1 годину. Оцінюючи покази позивача як свідка, пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, суд звертає увагу на наступне. Враховуючи правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6/1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при вирішенні спору суд врахував, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем не наведений в належній та допустимій формі вартість її навчання. Щодо проїзду до навчального закладу суд зазначає наступне. Згідно довідки начального закладу, де навчається позивач (а.с. 14), адреса навчального закладу: м . Київ, [ADDRESS] , що знаходиться в пішій доступності до місця проживання позивача в [ADDRESS] , про що зазначено самою позивачем під час розгляду справи, та не заперечуються сторонами. Докази понесення витрат на проїзд до навчального закладу, стороною позивача суду не представлені. При цьому, квартира, в якій проживає позивач належить відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56501699 від 01.04.2016 р., свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.03.2016 р. (а.с. 40, 43-44) та Договору купівлі-продажу квартири від 02.10.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим номером 1942 (а.с. 38-39). Доказів на підтвердження проживання за вказаною адресою на підставі відплатного договору позивачем суду не представлені. Крім того, згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 10.04.2019 р. за період з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2018 р. відповідач отримав дохід за останній 2018 рік у розмірі 1 398 210, 18 грн. (а.с. 94). Так, з розрахунку вказаного доходу за рік, сума доходу відповідача за місяць становить 116 517,52 грн. (1 398 210, 18 грн. / 12 місяців), а відтак 1/6 частка доходу щомісяця дорівнює 19 419, 59 грн., що є не співмірним з обґрунтованими позивачем витрат на навчання. Крім того, як вбачається з Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2007 р., яким вирішено питання стягнення аліментів з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, в тому числі, позивача, розмір таких аліментів був визначений у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно (по 1/6 на кожну дитину), при цьому, даними позовними вимогами позивачем заявлено про фактичне продовження сплати того самого розміру, після досягнення повноліття на її навчання. Враховуючи наведене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази понесення витрат позивача на навчання, зокрема відсутності угоди, про яку зазначено в довідці навчального закладу (а.с. 14), та враховуючи те, що позивачем не надано доказів щодо понесення нею щомісячних витрат у заявленому розмірі та не обґрунтовано такий розмір витрат, виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, позов про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed