Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, вимогами якого стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати, що були сплачені нею за утримання дитини в період з травня 2018 р. по листопад 2018 р. в сумі 20349,78 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 29.04.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області, про що внесено актовий запис № 249. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що батько дитини зобов'язаний приймати участь в утримані дитини і сплачувати аліменти на її утримання. Посилаючись на те, що позивачка несе витрати на утримання доньки самостійно, а відповідач не виконує свій обов'язок щодо утримання дитини, звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати в сумі 20349,78 грн. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04.12.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позов. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], іншої адреси суду не відомо. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, що оприлюднене та роз'яснені права відповідно до норм ЦПК. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву надано не було. 10.01.2019 р. [PERSON], який представляє інтереси позивача, подано до суду уточнену позовну заяву про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] додаткові витрати, що були сплачені за утримання дитини в період з травня 2018 р. по листопад 2018 р. в сумі 20349,78 грн.; позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON], [INFO]; судові витрати покласти на відповідача. Разом із уточненою позовною заявою представником позивача заявлено клопотання про залучення у якості третьої особи службу захисту прав дітей Святошинської адміністрації в м. Києві державної адміністрації м. Києва. Ухвалою суду від 17.01.2019 р. залучено Службу у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог. Служба у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надіслала до суду заяву про слухання справи у відсутність представника служби та просить вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства /а.с. 83,91/. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.12.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29.04.2011 р. Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області /а.с. 11/, було розірвано /а.с. 42/ Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області про що зроблено актовий запис № 233 та видано відповідне свідоцтво /а.с. 10/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Згідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на те, що обоє батьків мають обов'язок утримувати дитину, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON], що могло б вплинути на розмір частки від його доходів, що стягуватиметься на утримання сина, оскільки син проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання сина до його повноліття підлягають задоволенню з дати звернення до суду з даною позовною заявою, тобто з 30.11.2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Позивач також просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати, що були сплачені нею за утримання дитини в період з травня 2018 р. по листопад 2018 р. в сумі 20349,78 грн. Позивач у позовній заяві пояснила, які витрати складають суму аліментів, яку вона просить стягнути з відповідача, а саме: оплата за дитячий садок, витрати на їжу приблизно, витрати на здоров'я, витрати на дитячу одежу та взуття, іграшки, участь дитини у розвиваючих та розважальних програмах. На підтвердження таких витрат позивач надала суду копії квитанцій /а.с. 45-66/. Згідно із ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покривитися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд частково задовольняє вимогу позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини, що пов'язані із розвитком її здібностей та ті, що були витрачені позивачем на лікування дитини та підтверджені відповідними доказами, що були сплачені позивачем за утримання дитини в період з травня 2018 р. по листопад 2018 р. в сумі 9955,40 грн., оскільки частина заявлених позивачем витрат має погашатися за рахунок аліментних платежів та з підстав обов'язку участі обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Суд задовольняє вимогу про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON], [INFO] з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією надано висновок № 107-40/1728 від 28.02.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.92-94/. Адміністрацією також надано суду акт обстеження умов проживання дитини, яке було проведено 19.02.2019 р. за адресою: [ADDRESS], де встановлені позитивні умови для проживання дитини/а.с. 95/. У судовому засіданні 06.03.219 р. свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює водієм у сім'є позивача та її батьків протягом 1,5 року, та жодного разу не бачив батька дитини. У судовому засіданні 06.03.219 р. свідок [PERSON] підтвердив той факт, що відповідач не бере участі у вихованні свого сина та не цікавиться його життям впродовж тривалого часу. З дворічного віку дитини відповідач не спілкувався з нею, дитина батька не бачила та на разі не знає. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд наголошує, що виконання батьківських обов'язків не обмежується лише матеріальним забезпеченням дитини, важливим фактором є спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти. Оцінивши вищезазначені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав, які підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

Outcome: partial