Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

у листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі доводиться їй колишнім чоловіком, зареєстрований у її будинку, однак фактично не проживає у ньому з листопада 2016 р. Його реєстрація у квартирі перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . 06.11.2019р. за ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. За ухвалою від 13.12.2019р. задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання 23.12.2019р. в режимі відеоконференції з Савранським районним судом Одеської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з тих підстав, що відповідач не проживає в квартирі належній позивачці з листопада 2016р. Крім цього, він в смт Саврань оформив спадщину на житловий будинок після померлої матері, а тому він забезпечений житлом і ця обставина позбавляє її можливості оформити субсидію. Також спростувала твердження відповідача про те, що він приїздив до Машівського районного суду для участі в судових засіданнях, оскільки брав у них участь в режимі відеоконференції. Відповідач позов не визнав, оскільки вважає, що має право на частку в квартирі, так як здійснював добудову до неї, а також зазначив, що в спірному житлі не проживає з лютого 2017 року, оскільки його викликали доглядати за хворою матір`ю. До цього часу, ще в січні 2017 року він перебував у квартирі, але позивач чинила йому перешкоди, зокрема: погрожувала, влаштовувала бійки, а тому він викликав поліцію 14.01.2017р. Хоча до судмедексперта не звертався, але зафіксував факт нанесення тілесних ушкоджень у Машівській ЦРЛ. Також приїздив на судові засідання до Машівського районного суду, але замки в квартирі були поміняні. Підтвердив той факт, що має у власності житло розташоване в [ADDRESS] , яке успадкував після померлої матері. Суд, заслухавши думку учасників процесу та дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.08.2005 р., Витягом з Державного реєстру правочинів №1327457 від 09.08.2019 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8047305 від 12.08.2005 р. (а.с.10-12). Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як убачається з рішення Машівського районного суду від 09.02.2017р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 21.02.2014р., позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2005р. (а.с. 17). Як видно з довідки Машівської селищної ради Полтавської області №1388 від 10.10.2019 р., позивач зареєстрована в [ADDRESS] , спільно з відповідачем [PERSON] (а.с.30). Згідно інформації наданої Машівською селищною радою №758 від 04.11.2019 р. та відомостей з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.25-29,39). На підтвердження своїх доводів позивачем надано акт про встановлення факту проживання [PERSON] від 08.10.2019 р., згідно якого комісією у складі: депутата селищної ради та сусідів, було проведено обстеження фактичного місця проживання [PERSON] та було виявлено, що він зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає, спільного господарства з гр. [PERSON] не веде. Зі слів власниці будинку [PERSON] , [PERSON] постійно не проживає в її будинку з листопада 2016 р. і по даний час, утримання будинку не здійснює та речі його у ньому відсутні (а.с.31). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні відповідач визнав, що не проживав у спірному житлі, але з лютого 2017 року, а не листопада 2016 року, як це вказано позивачем. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з тим, як на підставу заперечення проти позову відповідач зазначив, що має право на частку в квартирі, оскільки за час спільного проживання здійснив добудову до неї, а також вказав, що позивач перешкоджала йому у проживанні, оскільки змінила замки та застосовувала до нього насильство у зв`язку чим він звертався до правоохоронних органів. Крім цього, у лютому 2019 року змушений був поїхати в Одеську область по догляду за матір`ю. Отже, оскільки в судовому засіданні представник позивача стверджувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі з листопада 2016 року, відповідач вказаний факт заперечує та зазначає, що не проживання у спірному житлі з лютого 2017 року, тобто після розірвання шлюбу, позивачем ці його доводи не спростовані, а відтак з огляду на те, що шлюб між сторонами було розірвано в лютому 2017 року, суд бере за основу доводи саме відповідача про те, що він не проживає у спірній квартирі після розірвання шлюбу, тобто з лютого 2017 року. Водночас відповідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в судовому засіданні спростовані твердження відповідача про те, що він має право на частку у спірному житлі, що підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду від 31.07.2019 р. за якою відмовлено у визнанні спільною сумісною власністю подружжя на квартиру [ADDRESS] , а відтак [PERSON] є її одноосібним власником (а.с.18-24). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо доводів відповідача про те, що позивач чинила йому перешкоди в користуванні спірним житлом та він змушений був поїхати доглядати за матір`ю суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження цих обставин відповідач не надав, чим не виконав вимоги ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що оскільки відповідач з лютого 2017 року, тобто більше 1 року без поважних причин не проживає в належній позивачці квартирі, де він зареєстрований, тим самим порушує її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, докази про те, що сторони звільнені від оплати судових витрат відсутні, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved