Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

у лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 28.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №344. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03.11.2009 року, по справі №2-5255/09 шлюб між сторонами розірвано. Стверджує, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.09.2009 року, у справі №2-6762/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, затверджена мирова угода між сторонами, у якій, окрім поділу майна, зазначено, що [PERSON] зобов`язується сплачувати [PERSON] прибуток від діяльності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] щомісячно, до 10 числа поточного місяця за попередній місяць, починаючи з вересня 2009 року у розмірі 900 грн на місяць. Позивач зазначає, що після затвердження мирової угоди її умови були виконані, крім оплати їй з боку відповідача прибутку від діяльності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] щомісячно у розмірі 900 грн. на місяць. З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь за період з грудня 2013 року по грудень 2016 року суму боргу у розмірі 31 500,00 грн, 11 689,06 грн інфляційних втрат та 1425,15 грн 3 % річних, а всього 44 614,21 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Мирошшниченко О.В. від 24.03.2017 року відкрито провадження у справі. 05.05.2017 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача по справі, відповідно до яких [PERSON] зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності. Мирова угода та ухвала Голосіївського районного суду міста Києва в матеріалах справи відсутні. Відповідач стверджує, що не порушував права позивача. 29.05.2017 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2017 року апеляційну скаргу позивача [PERSON] відхилено, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.05.2017 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.12.2017 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.05.2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2018 року Новака А.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Ладиченка С.В. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2018 року Ладиченко С.В. справу прийнято до свого провадження, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2018 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника. Відповідач та його представник підтримали подані ними заперечення, просили суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не довела наявність мирової угоди від 20.09.2009 р., на підставі якої вона просить стягнути грошові кошти, а крім того про відсутність порушених прав відповідача, оскільки до грудня 2016 р. вони проживали спільно, хоча і були розлучені, безпосередньо позивач була бухгалтером та вела господарські справи відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності та самостійно розпоряджалась грошовими коштами, які використовувались в інтересах сім`ї. Вислухавши відповідача та його преставника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 28.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №344. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03.11.2009 року, по справі №2-5255/09 шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.01.2009 року, у справі №2-6762/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя затверджена мирова угода між сторонами, у якій, окрім поділу майна, зазначено, що [PERSON] зобов`язується сплачувати [PERSON] прибуток від діяльності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] щомісячно, до 10 числа поточного місяця за попередній місяць, починаючи з вересня 2009 року у розмірі 900 грн на місяць. Звертаючись до суду позивач як на підставу звернення посилається на наявність ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 20.09.2009 р., якою затверджені умови мирової угоди між сторонами, однак таке рішення суду відсутнє в матеріалах справи. Натомість, матеріали справи містять безпосередньо мирову угоду, укладену сторонами 20.01.2010 р. За даних обставин, суд позбавлений можливості встановити дату ухвалення судом рішення про затвердження умов мирової угоди, оскільки будь-яке рішення щодо виправлення описки в ухвалі Голосіївського районного суду м.Києва від 20.01.2009 р. матеріали справи не містять, а сама ухвала, не відповідає даті укладання мирової угоди між сторонами. Крім того, позивачем не надано судового рішення від 20.09.2009 р. про затвердження умов мирової угоди, на яке вона посилається при зверненні до суду, як на підставу для стягнення грошових коштів, і будь-яких заяв про зміну підстав позову суду не подавалось. Відповідно до ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Отже, за своїм змістом мирова угода носить зобов`язальний характер, а тому у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди вправі звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди на підставі ст.ст. 16, 526, 527, 530 ЦК України. Така ж правова позиція викладена в постанові ВС України від 23.09.2015р. у справі № 6-274цс15, та в постанові ВС України від 11.11.2015р. у справі № 6-342цс15. Як вбачається позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на її користь за період з грудня 2013 року по грудень 2016 року суму боргу у розмірі 31 500,00 грн, 11 689,06 грн інфляційних втрат та 1425,15 грн 3 % річних, а всього 44 614,21 грн за невиконання мирової угоди від 20.09.2009 р. Як зазначалось вище така мирова угода відсутня в матеріалах справи. Крім того, надана відповідачем мирова угода від 20.01.2010 р., укладена сторонами у справі № 2-6762/09, не містить порядку виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів, відповідач заперечує факт порушення прав позивача в частині сплати їй грошових коштів в розмірі 900 гривень, а позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду будь-яких доказів, що такі кошти не були нею отримані. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, встановлені в ході розгляду справи обставини, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду не доведено наявність порушеного права, а також не надано доказів щодо обов`язку відповідача сплачувати грошові кошти на виконання мирової угоди від 20.09.2009 р., яка відсутня в матеріалах справи. Таким чином, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в п озові.

Outcome: dismissed