Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 28 507,15 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням зі сторони відповідача умов кредитного договору № DNH4KS20180807, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем 03 квітня 2006 року. У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просив встановити нікчемність кредитного договору від 03 квітня 2006 року, посилаючись на те, що він не вчиняв будь-яких дій, направлених на укладання вказаного договору та не підписував його. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано кредитний договір від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807, укладений від імені [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», нікчемним. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 червня 2014 року в частині визнання договору нікчемним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким встановлено, що кредитний договір від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807, укладений від імені [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», є нікчемним. У решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину, залишено без розгляду, у зв'язку з поданням заяви про залишення позову без розгляду. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що суди не з'ясували належним чином обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, дослідивши надані сторонами докази, не надали належної оцінки у їх сукупності і взаємозв'язку, прийнявши до уваги заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору, залишив поза увагою положення ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, даних щодо звернення відповідача з вимогами про визнання кредитного договору недійсним матеріали справи не містять, натомість зустрічні позовні вимоги останнього про визнання правочину нікчемним ухвалою суду першої інстанції від 09 квітня 2015 року (а.с. 26, т. 2) за заявою [PERSON] залишено без розгляду. Суди не перевірили чи звертався відповідач до позивача та до продавця ТОВ «Моцарт» з письмовими зверненнями щодо підписаних документів, не визначився належним чином з природою спірних правовідносин, зокрема, поклавши обов'язок щодо надання доказів отримання відповідачем грошових коштів або будь-яких речей, залишив поза увагою, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є кредитною установою, Акт прийому-передачі товару від 03 квітня 2006 року № DNH4KS20180807 підписаний між ТОВ «Моцарт» та [PERSON] (а.с. 41, т. 2), а отже оригіналів таких документів у позивача не може бути. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість та просили застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 03 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику 2 007,56 грн. для придбання мобільного телефону 19544 Samsung E760, вартістю 1 619 грн, строком на 12 місяців із терміном повернення до 03 квітня 2007 року включно та сплатою 2,09 % на місяць за користування коштами (а.с. 7, т. 1). Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 09 січня 2013 року утворилась заборгованість по оплаті основного боргу у сумі 1 775,27 грн., по оплаті процентів за користування кредитом у сумі 8 892,70 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 16 005,51 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 1 333,67 грн. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з первісним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 03.04.2006 р. у загальному розмірі 28 507,15 грн. посилаючись на те, що останній порушив умови укладеного кредитного договору. На підтвердження цього факту до позовної заяви були додані кредитний договір, копія паспорта громадянина України [PERSON] та копія його ідентифікаційного номеру, отримані банком під час оформлення кредиту. Відповідач [PERSON] позов не визнав, тому звернувся із зустрічним позовом до банку про визнання кредитного договору від 03.04.2006 р. нікчемним, посилаючись на те, що вказаний кредитний договір він не підписував, кредитні кошти та товар не отримував, а підпис на заяві позичальника №DNH4KS20180807 від 03.04.2006 р. виконаний іншою особою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину, залишено без розгляду, у зв'язку з поданням заяви про залишення позову без розгляду. Під час розгляду справи була проведена почеркознавча експертиза. За висновком судової - почеркознавчої експертизи № 3451 від 25.04.2014 р. підпис від імені [PERSON] у заяві позичальника №DNH4KS20180807 від 03.04.2006 р., розташований на зворотному боці, в рядку «(підпис)» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Проте, як вказують матеріали справи, наданий банку для оформлення кредиту паспорт на ім'я [PERSON] та копія ідентифікаційного номеру на його ім'я місять факт посвідчення останнім, їх копії були додані банком до позовної заяви, та протягом усього часу розгляду справи [PERSON] щодо їх непідписання суду не заперечував, та не пропонував здійснити дослідження справжності його підпису у них. Посилання Відповідача на те, що 18.06.2008 р. [PERSON] звертався до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з заявою про отримання невідомою особою на його ім'я кредиту, не спростовує факту укладення кредитного договору, оскільки, по-перше, Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області закрито провадження за відсутністю складу злочину, по-друге, звернення до правоохороних органів відбулося через два роки після укладення кредитного договору і при цьому оригінал паспорту та ідентифікаційного коду знаходиться у [PERSON] Судовим наказом від 15 липня 2010 року задоволено заяву ПАТ КБ ПриватБанк та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором. Ухвалою суду від 17 листопада 2010 року, в справі № 2с-7/10, за заявою [PERSON] про скасування судового наказу, заяву останнього задоволено, судовий наказ в справі № 2н-32/10 від 15.07.2010 року, виданий Ленінським районним судом м. Полтави скасовано. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Окрім того, [PERSON] в судовому засіданні визнав факт погашення ним кредитної заборгованості протягом тривалого часу з рахунків відкритих на його ім'я та шляхом внесення готівки через касу, що в силу Постанови Правління НБУ №174 від 01.06.2011 р. Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні було здійснено при повній ідентифікації платника, - саме [PERSON], а не іншою особою. Враховуючи викладене та те, що останнє списання коштів в рахунок погашення заборгованості відбулося 05.12.2013 року у сумі 991,92 грн., (Відповідач в судовому засіданні підтвердив дану обставину і повідомив, що йому було відомо про списання і ним воно не оскаржувалось) заява Відповідача про застосування строків позовної давності є такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки проти висновку судового експерта свідчать інші обставини і докази у справі, є підстави вважати, що незалежно від висновку судового експерта про неналежність підпису [PERSON], саме останній відповідно до вимог ст. 241 ЦК України здійснив наступне схвалення правочину, що має наслідком задоволення позовних вимог банку. Судово почеркознавчою експертизою підпис в акті приймання-передачі товару (придбаного у кредит за заявою позичальника від 03.04.2006 р.) не досліджувався, отже, - [PERSON] не довів суду, свої заперечення щодо неотримання товару. Сторонами купівлі-продажу товару є Відповідач - [PERSON] та ТОВ Моцарт, а тому оригінали зазначених документів повинні витребовуватись саме у цих сторін, оскільки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не є стороною зазначених правовідносин, тому йому були надані лише копії. На виконання вимог Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 10 лютого 2016 року судом перевірено та встановлено, що [PERSON] не звертався до позивача та до продавця ТОВ Моцарт з письмовими зверненнями щодо підписаних документів, Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення нікчемності правочину залишено без розгляду, у зв'язку з поданням заяви про залишення позову без розгляду, інші судові рішення чи звернення про визнання кредитного договору недійсним відсутні. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності і взаємозв'язку, прийнявши до уваги заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору, беручи до уваги положення ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, даних щодо звернення відповідача з вимогами про визнання кредитного договору недійсним матеріали справи не містять, натомість зустрічні позовні вимоги останнього про визнання правочину нікчемним ухвалою суду першої інстанції від 09 квітня 2015 року (а.с. 26, т. 2) за заявою [PERSON] залишено без розгляду. Судом встановлено, що відповідач не звертався до позивача та до продавця ТОВ «Моцарт» з письмовими зверненнями щодо підписаних документів, інших доказів та доводів на спростування позовних вимог суду не надав. Позивачем було надано достатньо доказів про укладення з Відповідачем кредитного договору, а доказів того, що на момент оформлення кредиту паспорт був втрачений суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так згідно правил ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Outcome: approved