Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між сільською радою та відповідачем було укладено договір про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Дмитрівської сільської ради. За умовами даного договору [PERSON] зобов'язувався сплати кошти в розмірі 83 058,36 грн. у строк до 27серпня 2013 року. Зобов'язання за договором відповідач не виконує та не вніс до цього часу коштів в повному обсязі. За ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити заборгованість з врахуванням індексу інфляції в розмірі 25 051,71 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 3686,42 грн. Умовами договору передбачена й пеня за неналежне виконання умов договору, яка становить 24 164,27 грн. У добровільному порядку сплачувати кошти відповідач відмовляється. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь Дмитрівської сільської ради заборгованість в розмірі 135 960,76 грн. та судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області позовні вимоги підтримали. Просили задоволити. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме в частині сплати основного боргу в розмірі 83 0583,36 грн. та пені в розмірі 24 164,27 грн. В частині стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції в розмірі 25 051,71 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 3686,42 грн. заперечував. Просив задоволити позов частково. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 71 Бюджетного кодексу України пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. При розгляді справи судом встановлено, що 27 червня 2013 року між Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та [PERSON] укладено Договір № 6 про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Дмитрівської сільської ради. П.1.1. договору передбачено, що предметом є залучення, розрахунок розміру і використання коштів замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Дмитрівської сільської ради під час здійснення будівництва нерухомого майна, а саме будівництва індивідуального житлового будинку загальною площею 592,0 кв.м, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Відповідно до Додатку 2 до Договору встановлено графік оплати коштів пайової участі (внеску) [PERSON] у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури по об'єкту будівництва - індивідуального житлового будинку загальною площею 592,0 кв.м., що знаходиться в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області. А саме. [PERSON] зобов'язувався сплатити кошти в сумі 83058,36 грн. до 27 серпня 2013 року. 11 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №КС 142131010412, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що [PERSON] обов'язок по сплаті пайової участі не виконує кошти на рахунок Дмитрівської сільської ради, визначені в договорі, не надійшли, жодних дій щодо врегулювання та погашення заборгованості відповідачем вчинено не було, що визнано та не оспорювалось відповідачем в судовому засіданні. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав покладені на нього договором зобов'язання по своєчасній сплаті пайової участі, чим порушив умови договору, та має сплатити основний борг в розмірі 83 058,36 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В пункті 4.1 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання Договору, Сторони несуть відповідальність відповідно до закону, цього Договору та Положення, затвердженого рішенням 20 сесії шостого скликання Дмитрівської сільської ради від 09.10.2012. Крім того, відповідно до п. 4.2 Договору за несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Перевіривши подані суду розрахунки пені, суд вважає,що до стягнення підлягає пеня за період з 01 червня 2014 року по 08 грудня 2014 року в розмірі 24 164,27 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 552 та 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що до стягнення також підлягають інфляційні втрати в сумі 25 051,71 грн. та три відсотки річних у сумі 3686,42 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли. Оскільки позовні вимоги задоволені, при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 359,08 грн.

Outcome: approved