Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0888га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтовування заявленого позову позивач стверджує, що 13 червня 2000 року в м. Миколаєві померла мати [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого жилого будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,0888га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. 28.11.1996 року [PERSON] склала заповіт, в якому усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а саме: цілий житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла своїм донькам [PERSON] та [PERSON]. Тому спадкоємцями першої черги є позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO]. Спірна земельна ділянка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1819 від 17.04.1998 року. На час смерті спадкодавця за місцем її реєстрації сторони не були зареєстровані та не проживала разом із спадкодавцем. Після смерті матері- [PERSON] позивач звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а відповідачка туди не звернулася та на день смерті матері за місцем її реєстрації не була зареєстрована та фактично не проживала, а тому не прийняла спадщину за заповітом. Отже, 27.04.2001 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 3-366 та зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 22.06.2001 року за №15873. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем, іншу частину спадщини у вигляді земельної ділянки вона не оформила та свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку не отримала. У 2013 році вона вирішила оформити своє право на спадщину на земельну ділянку за законом і звернулася до нотаріуса, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом було відмовлено через ненадання нею витягу з Державного земельного кадастру. У відповідності до п. п. 4.20 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку проведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (зі змінами) видача свідоцтва про право власності на спадщину на земельну ділянку нотаріусом здійснюється на підставі документів, оформлених згідно зі ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і витягу з Державного земельного кадастру. Оскільки на теперішній час їй нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали на підставах, викладених у позові, просили позов задовольнити. Відповідач позов визнала та підтвердила, що не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері і на день її смерті не була з нею зареєстрована та не проживала фактично за однією зі спадкодавцем адресою. Усю спадщину прийняла її сестра [PERSON] Інших спадкоємців немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані сторонами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла у місті Миколаєві [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а. с. 8 ). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого жилого будинку з усіма прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 38,7 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 0,0888 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 28.11.1996р., реєстровий № 3-5373. ( а. с. 11 ) 28.11.1996 року [PERSON] склала заповіт, в якому усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а саме: цілий житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла своїм донькам [PERSON] та [PERSON]. Тому спадкоємцями першої черги є позивач по справі донька [PERSON],[INFO], та донька [PERSON], [INFO]. ( а. с. 10 ) Спірна земельна ділянка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1819 17.04.1998 року. На час смерті спадкодавця за місцем її реєстрації вона не була зареєстрована та не проживала разом із спадкодавцем. ( а.с. 12) У встановлений законом строк після смерті матері [PERSON] позивачка звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом строк, а відповідачка туди не звернулася та не на день смерті матері за місцем її реєстрації не була зареєстрована та фактично не проживала, а тому не прийняла спадщину за заповітом. Отже, 27.04.2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок за адресою: [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстроване за № 3-366 та зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 22.06.2001 року за №15873. ( а. с. 10). Однак свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку не отримувала у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. На час смерті спадкодавця [PERSON], померлої 13.06.2000р., сторони за місцем реєстрації не зареєстровані та фактично там не проживали, що підтверджується довідкою КП ДЄЗ «Океан» за № 581 від 06.02.2014р. ( а. с. 9 ) 27.04.2001р. [PERSON] звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. ( а. с. 20 ) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2013р. нотаріус П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори відмовила позивачу у вчинені нотаріальних дій з приводу оформлення права на спадщину на земельну ділянку через ненадання нею виписки з Державного земельного кадастру. ( а. с. 15 ) У відповідності до п.п. 4.20 п.4 глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5 ( зі змінами) видача свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом видається на підставі документу, який оформлений у відповідності зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» та виписки з Державного земельного кадастру. У відповідності до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за № 1051, на підставі якого 01.01.2013 року втратила силу Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки і на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди» від 09.09.2009 року за № 1021, здійснення державної реєстрації майнових та інших прав, внесення записів про відмову державної реєстрації прав не відноситься до кола повноважень територіальних органів Держземагенства, а можливо у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» на органи державної реєстрації прав, а саме Державну реєстраційну службу України та їх територіальних органів. З положень ст. 126 ЗК України вбачається, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється на підставі вимог, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження». У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку здійснюється після реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Із п.10 ст. 79-1 ЗК України вбачається, що після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі здійснюється державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку. Згідно з ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав є публічною та здійснюється органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Державна реєстраційна служба України). Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» вбачається, що державна реєстрація здійснюється на підставі таких документів, а саме: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданих на підставі вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, виданого органами приватизації наймачам жилих приміщень у державному і комунальному жилому фонді; державних актів про право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, які набули законної сили; інших документів, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, пред'явлених органу державної реєстрації прав сумісно з заявою. Статями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.. Із вимог ч.1 ст. 1225 ЦК України вбачається, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними підставами спадкування (із збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом про право власності на землю чи іншим правовстановлюючим документом. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved