Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], а також зобов'язати Броварський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, в зв'язку з її відсутністю на вказаній житловій площі більше шести місяців. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він, на підставі договору дарування від 19 березня 2002 року, є власником будинку [ADDRESS]. Наприкінці 2006 року відповідач [PERSON], яка є племінницею позивача, звернулася до [PERSON] з проханням зареєструвати її так, як в неї склалися відповідні життєві обставини в її сім'ї. Позивач надав свою згоду на реєстрацію відповідача у належному йому будинку. Фактично [PERSON] жодного дня за місцем реєстрації й не проживала, даний будинок перебуває в аварійному стані й є непридатним для проживання. Оскільки ж реєстрація відповідача перешкоджає власнику житла у реалізації його права власності на вищевказане нерухоме майно, позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялася, причини неявки суду невідомі. Від начальника Броварського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області Петрик Л.М. надійшла заява про слухання справи за відсутності представника відділу. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія договору дарування жилого будинку від 19 березня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4), та копія технічного паспорту (а.с. 5-7). З копії виписки із будинкової книги по Семополківській сільській раді Броварського району Київської області, виданої виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області 23 січня 2015 року за № 48, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO], відмітка про реєстрацію вчинена 11 січня 2007 року (а.с. 9). Судом також з'ясовано, що відповідач [PERSON] фактично за адресою реєстрації не проживає, належний позивачу будинок [ADDRESS] знаходиться в аварійному стані. Вказані обставини підтверджуються копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 30 січня 2015 року депутатом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області Христинченко О.В. (а.с. 8) та наданими у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право володільця використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, а також те, що відповідач дійсно більше шести місяців не проживає у належному позивачеві будинку, витрат на його утримання не несе, не є членом родини позивача [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими й підлягають задоволенню. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на те, що позивачем не наведено обставин порушення його прав органом, який здійснює зняття з реєстрації місця проживання осіб, оскільки ж за наявності відповідного судового рішення він не звертався до уповноваженого органу з вимогою зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, суд вважає дані вимоги позивача передчасними та не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial