Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С., про визнання правочину недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить нерухоме майно (готельні номери [ADDRESS] У січні 2017 року на одному з кримських веб-сайтів з купівлі-продажу нерухомості побачив оголошення щодо продажу належних йому готельних номерів. Позивач зазначеного оголошення не розміщував, не уповноважував на це інших осіб. Згодом він дізнався, що вказане нерухоме майно було відчужене на території АР Крим, продавцем за договором купівлі-продажу виступав [PERSON], який діяв на підставі довіреності позивача від 10.04.2014, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. реєстровий номер 1318. Така довіреність від його імені не видавалася, нотаріусом така довіреність не посвідчувалась і бланк не використовувався. Крім того, з відповіді Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області вбачається, що громадянин [PERSON] 29.06.2013 року звертався з приводу втрати паспорта громадянина України, зазначеного у довіреності від 10.04.2014, інформація щодо цього паспорта внесена до бази втрачених паспортів. З наведених підстав, відповідно до ст.ст. 203, 215, 237 ЦК України, позивач просить визнати правочин - довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. від 10.04.2014, реєстровий номер 1318, недійсною. В судове засідання позивач, його представник не з'явилися. Представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. Просить справу вирішити на підставі матеріалів справи, позов задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у підготовче та у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. надала пояснення до позовної заяви, вказавши, що довіреність, дійсність якої оспорюється позивачем, нею не посвідчувалася, 10.04.2014 року за №1318 нею було вчинено іншу нотаріальну дію, бланк на вчинення довіреності нею не витрачався. Оскільки фактично такий правочин не вчинявся, тому не потребує визнання його недійсним. Справу просить розглянути за її відсутності, рішення ухвалити на розсуд суду. У зв'язку з наявністю підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно - готельні номери [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.10-18). Згідно копії довіреності від 10.04.2014, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. реєстровий номер 1318, [PERSON] уповноважує [PERSON] ([NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 14.12.2000, проживаючого за адресою: [ADDRESS]) зареєструвати право власності та представляти інтереси [PERSON] як власника готельних номерів [ADDRESS] продати від його імені готельні номери [ADDRESS], за ціну та на умовах на свій розсуд. Довіреність дійсна до 10.04.2017. Довіреність виготовлена на бланку серія та номер [NUMBER] (а.с.6). Згідно відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. від 05.04.2017 №175/01-16, довіреність від імені [PERSON] 10.04.2017 за реєстровим номером 1318 нею не посвідчувалась (а.с.7). За даними Єдиного реєстру довіреностей, довіреність - серія та номер бланка [NUMBER], посвідчувалась 14.11.2006 за реєстровим №2724 приватним нотаріусом Волошиним С.А., Волинська область. За даними Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, громадянин [PERSON], [INFO], звертався 29.06.2013 з питання втрати паспорта [NUMBER], виданого 14.12.2000 Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, про що зроблено відмітку на заяві про видачу паспорта. Інформацію внесено до бази втрачених паспортів, [PERSON] документовано іншим паспортом громадянина України (а.с.9). Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частина 1 ст. 245 ЦК України визначає, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю юридичною сутністю, видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам, що передбачені статтею 203 ЦК України. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позивачем не надано суду ні оригіналу довіреності, дійсність якої оспорюється, ні належним чином завіреної копії цього документа, тобто не доведено на підставі належних доказів вчинення спірного правочину. Як встановлено судом, бланк для посвідчення нотаріальних дій, на якому оформлена надана позивачем копія довіреності від 10.04.2014, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. не отримувався і не використовувався, ні в реєстрі нотаріальних дій, ні в Єдиному державному реєстрі довіреностей Міністерства юстиції України будь-які записи від імені приватного нотаріуса Вартанової О.С. щодо цієї довіреності відсутні. Доказів, що зазначену довіреність було учинено внаслідок злочинних дій, суду також наразі не надано. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про визнання довіреності недійсною із зазначених підстав слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, що не перешкоджає позивачу доводити факт недійсності цього правочину при розгляді спору, пов'язаного з використанням цієї довіреності.

Outcome: dismissed