Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього на користь організації заборгованість по сплаті членських та цільових внесків в сумі 28 400,00 грн., а також судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є членом ГО «СТ «Ельвіра», але в порушення п. 2.4.7 Статуту товариства, починаючи з 2008 року не сплачує членські та цільові внески, що привело до утворення заборгованості по вказаним платежам. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, заслухавши думку представника позивача, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, громадська організація «Садівницьке товариство «Ельвіра» є юридичною особою, яка створена відповідно до Закону України «Про об'єднання громадян». Громадська організація «Садівницьке товариство «Ельвіра» є колегіальним органом і всі рішення приймаються на загальних зборах членів садівничого товариства. Відповідно до Закону України «Про об'єднання громадян» садівничі товариства є добровільними громадськими об'єднаннями для організації колективного саду та городництва і створення умов для культурного проведення вільного часу на земельних ділянках та мають бути зареєстровані в органах державної влади як юридичні особи, які користуються правами і виконують відповідні обов'язки, пов'язані з їхньою діяльністю, а також мають самостійний баланс. Садівничі товариства мають повну господарську самостійність у впроваджені своєї діяльності і покривають свої витрати за рахунок внесків членів товариств. Цим же законом визначено, що об'єднання громадян діє на основі Статуту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» Статут кооперативу є основним правовим документом, що регулює його діяльність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» членський внесок - є грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об'єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об'єднання. У відповідності ст. 12 ч.2 Закону України «Про кооперацію» на члена товариства покладено обов'язок по сплаті членських внесків. Вказаний обов'язок по сплаті членських внесків покладено на відповідача також і згідно Статуту товариства, згідно п. 2.4.7 якого член садівницького товариства наряду з іншими обов'язками, зобов'язаний своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески в розмірі встановленому Загальними зборами товариства. Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25 вересня 2009 року № 342 «Про затвердження поправки до класифікатора ДК 002:2004» внесено зміни в Класифікацію організаційних-правових форм господарювання, якими передбачено окрему організаційно-правову форму «садівниче товариство» (код 950). Листом Міністерства юстиції України № 1079-0-2-09-19 від 30 грудня 2009 року надано роз'яснення про те, що садівницькі товариства в своєму функціонуванні прирівнюються до такої організаційно-правової форми, як обслуговуючі кооперативи відповідно до Закону України «Про кооперацію». Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає Закон України «Про кооперацію», статтею 6 якого визначено, що відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. В Класифікації організаційно-правових форм господарювання, яку прийнято та надано чинності наказом Держспоживстандарту України від 28 травня 2004 року № 97, враховано організаційно-правові форми кооперативів, які передбачено Законом України «Про кооперацію», а саме: виробничі кооперативи, обслуговуючі кооперативи, споживчі кооперативи. Виходячи з визначення обслуговуючого кооперативу, яке встановлено ст. 2 Закону України «Про кооперацію», садівничі товариства по організаційно-правовій структурі відносяться до обслуговуючих кооперативів. Статтею 12 Закону України «Про кооперацію» визначено основні обов'язки члена кооперативу: додержання статуту кооперативу, виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу, виконання своїх зобов'язань перед кооперативом, сплата визначених статутом кооперативу внесків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи у відповідності до п. 1.2 Статуту ГО «Садівницького товариства «Ельвіра» метою діяльності Товариства є задоволення та захист спільних інтересів, пов'язаних з садівництвом, будівництвом садових будиночків, забезпеченням умов для відпочинку та оздоровлення своїх членів та їх родин (а.с. 8-11). Згідно з п. 1.3 Статуту Товариство проводить свою діяльність для організації колективного саду на земельних ділянках, що знаходяться в Бориспільському районі Київської області. Пунктом 2.1 Статуту передбачено, що членом Товариства може бути кожен громадянин, який досяг 16-річного віку, виявив бажання брати участь у здійсненні цілей Товариства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є членом громадської організації «Садівницьке товариство «Ельвіра» (а.с. 28). Впродовж 2008-2014 років загальними зборами відповідача приймалось ряд рішень щодо встановлення розмірів членських та цільових внесків. Судом встановлено, що в 2008 році [PERSON] сплачено позивачу членський внесок в розмірі 1 500,00 грн. (а.с. 12) В той час відповідач має заборгованість по обов'язковим та цільовим внескам в розмірі 134 083,00 грн. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . Пред'явивши до суду позов, ГО «СТ «Ельвіра», посилалось на невиконання відповідачем своїх обов'язків члена товариства, порушення Статуту та не виконання рішення загальних зборів товариства, які є обов'язковими для відповідача як члена товариства. За змістом п. 2.4.1 та п. 2.4.7 Статуту член товариства зобов'язаний дотримуватись вимог законодавства про колективне садівництво, загальних зборів (зборів уповноважених), правління товариства, а також своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески у розмірі та в терміни, встановлені правлінням, загальними зборами товариства. Відповідно до п. п. 4.2.6 п. 4.2 Статуту загальні збори товариства установлюють на підставі затвердженого кошторису розміри щорічних членських, вступних, цільових внесків та строки їх внесення. Для освоєння території та забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням, загальними зборами товариства приймались рішення щодо необхідності здійснення цільових внесків, встановлено розмірі членських та цільових внесків. Так, загальними зборами ГО «СТ «Ельвіра» були прийняті рішення про затвердження плати по інженерній підготовці території, необхідності проведення гідронамиву, встановлення розміру членських внесків, вступного разового внеску за кожну ділянку, авансові цільові внески на інженерну підготовку (гідронамив), проект гідронамиву, на електрифікацію, інженерну підготовку доріг загального користування, встановлення межових знаків (а.с. 20-29). Відповідно розрахунку заборгованість [PERSON] по членським та цільовим внескам становить 134 083,00 грн. (а.с. 12-13). Однак, позивач, звернувшись до суду, просить стягнути на свою користь з [PERSON] лише 28 400,00 грн. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості по обов'язковим та цільовим внескам, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, надходить до висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення заборгованості по обов'язковим та цільовим внескам, про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене,

Outcome: approved