Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

У листопаді 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг у розмірі 187\~600,00\~грн., посилаючись на те, що 09.08.2015\~р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 6\~700,00 доларів США, що на момент подання позову становить 187\~600,00\~грн. за офіційним курсом Національного банку України, зі строком повернення коштів до 30.11.2015\~р., однак [PERSON] кошти у зазначений строк не повернув та ухиляється від їх повернення. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 09.08.2015\~р. [PERSON] позичив гроші в сумі 6\~700,00 доларів США у [PERSON] та зобов`язався віддати їх до 30.11.2015\~р.\~(а.\~с.\~3). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 09.08.2015\~р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 6\~700,00\~доларів США, при цьому другий зобов`язався повернути ці грошові кошти першому до 30.11.2015\~р. Доказів, які б вказували на повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 6\~700,00\~доларів США [PERSON] не подав. За таких обставин Суд виходить з того, що цих грошових коштів повернуто не було. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України. Разом з тим, Суд зазначає, що розмір боргу становить не 187\~600,00\~грн., як це вказує [PERSON] у позовній заяві, а 190\~219,24\~грн., оскільки офіційний курс Національного банку України за 100,00\~доларів США на день подання позову, тобто на 30.11.2018\~р., становив 2\~839,0932\~грн. Однак, Суд,

Outcome: approved