Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася через суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 липня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через конфлікти на побутовому ґрунті, діаметрально протилежні погляди на побудову сімейних відносин, через що втрачене почуття любові та поваги, припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання у січні 2015 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 25 лютого 2015 року сторонам надавався строк для примирення у три місяці, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 25 травня 2015 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що примирення з відповідачем не відбулося та подружні стосунки припинені з 2014 року, ведення спільного господарства та спільне проживання з відповідачем остаточно припинені з 01 лютого 2015 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання після відновлення провадження у справі не зявився, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав, зазначивши, що причиною розпаду сім?ї стали подружні зради позивача. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 липня 2006 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №222, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 6). Сторони є батьками народжених у цьому шлюбі дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 7, 7-зворот). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння на побутовому ґрунті, подружні стосунки, що стало підставою втрати почуття любові та поваги один до одного, припинення шлюбних відносин з 2014 року та в подальшому до припинення ведення спільного господарства і окремого проживання з 01 лютого 2015 року. Питання розподілу спільного сумісного майна подружжя та місця поживання дітей вирішуватиметься окремо, про що сторонами зазначено у поданих суду заявах. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України та з урахуванням клопотання позивача належить покласти на сторони в рівних частинах.

Outcome: approved