Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

у листопаді 2019 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] - суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 8 943,43 грн.; - суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 255,82 грн.; - суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1 237,97 грн.; - суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 145,16 грн.; - суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 486,55 грн.; - суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 52,06 грн. та суму судового збору у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , власником квартири [NUMBER] у якому є [PERSON] . Вказав, що [PERSON] споживає послуги, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим в останньої утворилась заборгованість за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року. Ухвалою від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 19.02.2020 року (а.с. 20-21). 04.02.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 29). Ухвалою від 19.02.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено (а.с. 33-35). Ухвалою від 19.02.2020 року розгляд справи відкладено на 14.05.2020 року (а.с. 36). Ухвалою від 14.05.2020 року розгляд справи відкладено на 11.09.2020 року (а.с. 39). Ухвалою від 11.09.2020 року розгляд справи відкладено на 16.02.2021 року (а.с. 50). Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність заборгованості, котра нею погашено в повному обсязі гідно виставлених позивачем рахунків (а.с. 41-47). Позивач визначеним законодавством правом на подачу відповіді на відзив з викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотивів їх визнання або відхилення, не скористався. Так само, на власний розсуд позивач розпорядився й правами, наданим йому ст. ст. 43, 49 ЦПК України. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечено сторонами, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає ТОВ «Теплопостачсервіс». Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, шо на виконання викладених вище вимог законодавства сторонами у справі 19.11.2016 року було укладено договір № 19/14/592 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 5-6). Вказаний договір недійсним в установленому законом порядку не визнаний, є чинним, що сторонами не спростовано доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Зі змісту умов укладеного сторонами договору вбачається встановлення обов`язку позивача по своєчасному наданню відповідачеві відповідної якості послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, та обов`язку відповідача в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, визначених цим договором. Крім того, зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України свідчить про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Згідно з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до точки розподілу, свідчить про виконання послуг постачальником. При самовільному відключенні від центрального теплопостачання, споживач не звільняється від оплати центрального тепло постання в повному розмірі. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Теплопостачсервіс» вказувало на порушення відповідачем умов укладеного договору, внаслідок чого виникла у останньої заборгованість, яка як вбачається з довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року за центральне опалення становить 8 943,43 грн., з постачання гарячої води за вказаний період - 1 255,82 грн. (а.с. 7-8). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що квартира відповідача облаштована засобами індивідуального обліку опалення та водопостачання. 16.01.2020 року відповідач звернулась до позивача із заявою про контрольне зняття показань з двох лічильників, після чого позивачем було здійснено перерахунок заборгованості і згідно виставлених позивачем квитанцій за лютий 2020 року розмір останньої за центральне опалення склав 5 208,16 грн., за гаряче водопостачання - 1 737,23 грн., котрі відповідачем були сплачені 09.05.2020 року, тобто після відкриття провадження у даній справі (а.с. 20, 44-46). З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано тверджень позивача щодо виконання своїх зобов`язань неналежним чином, суд вважає доведеним підстави позивача для звернення до суду, проте, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на погашення основного боргу з центрального опалення та постачання гарячої води, та відсутність відповіді позивача на відзив, суд позбавлений можливості перевірити зазначений позивачем розрахунок заборгованості, покладений останнім в основу позову, та визначити його правильність. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 8 943,43 грн. та за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 255,82 грн. не підлягають задоволенню. Також, позивач наполягає на стягненні з відповідача 3% річних та індексу інфляції, враховуючи, що борг сплачено відповідачем після пред`явлення позову до суду. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що відповідачем заборгованість по основному боргу з централізованого опалення у розмірі 5 208,16 грн. та за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 737,23 грн. грн., з урахуванням перерахунку позивача, погашена 09.05.2020 року, тобто після пред`явлення позову. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц) Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг з нього на користь позивача підлягає стягненню 3% відсотки річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати. Разом з тим, оскільки суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за основним зобов`язанням, як наслідок, не підлягає й задоволенню вимога про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції, а наданий позивачем розрахунок не може бути перевірний. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 549, 550, 551, 611, 612, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed