Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй, як власнику нерухомого майна, перешкоди у користуванні квартирою № 30 в будинку № 1 по вулиці Невська в місті Кривому Розі, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування цією квартирою та зняття останньої з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі у 2007 році була зареєстрована відповідач, яка приходиться їй правнучкою, оскільки останній необхідно було працевлаштовуватись. Проте, з моменту реєстрації та по теперішній час, відповідач не виявила бажання оселитись у спірній квартирі, будь-які її особисті речі у спірній квартирі відсутні. Позивач просить позов задовольнити, оскільки у спірному помешканні відповідач не мешкає, обовязки як член сімї власника домоволодіння не виконує, її реєстрація чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, перешкоджає оформити субсидію та сплата житлово-комунальних нарахувань на імя відповідача, є обтяжуючим фактором. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причину не явки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя». Відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача до суду, суд вважає відповідача таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити у справі заочне рішення. Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа [PERSON] просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Заслухавши позивача, третю особу, допитавши свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно копій договору купівлі-продажу від 06 грудня 1991 року (а.с. 8-9), [PERSON] належить квартира № 30, що розташована у будинку № 1 по вулиці Невська в місті Кривому Розі. За вказаною адресою значаться зареєстрованими позивач [PERSON], третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджено довідкою про склад зареєстрованих осіб (а.с. 10). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач будучи власником квартири № 30, що розташована у будинку № 1 по вулиці Невська в місті Кривому Розі, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майно, у звязку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі. Як встановлено у судовому засіданні, реєстрація відповідача у спірному помешканні тягне нарахування комунальних платежів, які позивач будучи пенсіонером та мешкаючи разом з дочкою, яка також є пенсіонером, не в змозі сплачувати, крім цього, реєстрація відповідача їй перешкоджає оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Як вбачається з акту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 12), сусіди позивача підтверджують факт не проживання [PERSON] у спірній квартирі з 2007 року, їх підписи засвідчені майстром дільниці та директором ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ». Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] яка проживає у [INFO] та свідок [PERSON], яка мешкає в квартирі № 36 вищевказаного будинку, кожен окремо вказали суду, що відповідач [PERSON] у квартирі бабусі - позивача по справі, не зявлялась на протязі останніх 10 років, її місце перебування їм невідомо. В квартирі проживають лише позивач та її дочка [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Таким чином, фактичні дані свідчать про обрання відповідачем іншого місця постійного проживання, даний факт свідчить про те, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до житла як до місця свого проживання. Суду не надано доказів щодо поважності причин немешкання відповідача у квартирі [ADDRESS]. Тому, суд, погоджується з доводами позивача, що дії [PERSON] є протиправними та порушують права позивача як власника житлового приміщення. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користування власністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням є підставою для зняття останнього з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial