Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання та визнання права користування житловим приміщенням. Зазначає, що 06.10.2000 року на підставі договору ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно - монтажне управління» передало у постійне користування житлову кімнату 7 площею 37, 2 кв. м у житловому приміщенні (гуртожитку) по [ADDRESS] . На даний час кімната є не приватизованою та перебуває у власності територіальної громади міста Кременчука. Звернулась щодо реєстрації місця проживання у спірній кімнаті відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житло. Зазначає, що з часу вселення вона та члени її сім`ї постійно проживають і користуються вказаним житловим приміщенням як члени сім`ї наймача, беруть участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг та виконують інші зобов`язання, що випливають із договору найму житла. Ухвалою суду від 21.12.2019 року відкрито спрощене провадження у справі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримують, просять задовольнити з підстав,що зазначені у позові. Відповідачем - Кременчуцькою міською радою відзив на позов не подано. Представник третьої особи - КГЖЕП «»Автозаводське» просить розглянути справу за відсутності представника. Представник департаменту житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибув. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору укладеному між ВАТ Кременчуцьке спеціалізоване будівельно - монтажне управління та [PERSON] остання прийняла на постійне проживання кімнату 32, 7 кв.м. в житловому помешканні по [ADDRESS] з послідуючим викупом. Одночасно 06.10.2000 року [PERSON] звернулась до ВАТ «Кременчуцьке спеціалізоване будівельно - монтажне управління» для реєстрації постійного місця проживання у кімнаті [ADDRESS] . що підтверджується довідкою форми №15. Згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за №129 від 17.02.2012 створено комісію з прийняття до комунальної власності територіальної громади м Кременчука гуртожитку по [ADDRESS] . В комісійному акті приймання передачі гуртожитку по [ADDRESS] відображено укладення 6 договорів з квартиронаймачами. 03.08. 2012 рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №744 затверджено акт приймання передачі гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідно до акту затвердженого КГЖЕП «Автозаводське» 24.07.2019 [PERSON] проживає незареєстрована з 2000 року в квартирі [ADDRESS] Даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданих копій квитанцій комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] здійснює [PERSON] . У травні 2019 року позивач вчиняв дії із зняття з реєстрації за адресою по [ADDRESS] та реєстрації за місцем проживання по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту власних житлових прав [PERSON] , звернулась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання та визнання права на користування житловим приміщенням Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 116 цього Кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання іншого жилого приміщення. Такими, шо самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь яких правових підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб прив`язано із відсутністю у них будь яких підставі на зайняття жилої площі. Позивач, постійно проживає у квартирі [ADDRESS] з 06.10.2000 року. Натомість ВАТ «Кременчуцьке спеціальне будівельно - монтажне управління» не проводило реєстрацію право власності на будинок по [ADDRESS] , ордеру на вселення до спірного житла не надав. Даний факт не оспорюється територіальною громадою м.Кременчука Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона відкрито та добросовісно користуються жилим приміщенням- кімнатою 7 у гуртожитку та фактично проживає в ньому, однак ордера на право проживання їй не надано, в реєстраційних документах відсутня вказівка на номер кімнати, що дає підстави суду вважати обгрунтованими позовні вимоги. Виходячи з викладеного, наявні підстави згідно із ст.ст. 128,130 ЖК України встановити факт постійного проживання та визнати за позивачем право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] Судові витрати розподілити згідно ст.. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved