Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просить визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником вищезазначеної квартири на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2015 року (справа № 2/759/4248/15) про визнання мирової угоди постановленої в справі за його позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] є його донькою, [PERSON] - онукою, але з 2006 року вони в квартирі не проживають. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою та покладає тягар сплати комунальних послуг. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримають в повному обсязі та просять його задовольнити. [PERSON] яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітньої [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавала. Представник служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву у якій зазначено про необхідність ухвалення рішення в інтересах дитини та розглядати справу за відсутності представника служби. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2015 року у справі № 2/759/4248/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя квартира [ADDRESS] виділена у власність позивача (а.с.7-7-а). Право власності [PERSON] зареєстроване, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 46364067 від 27.10.2015 року (а.с.8-8-а). Згідно довідки форми № 3 Комунального концерну «Центр Комунального Сервісу м. Києва» в спірній квартирі з 20.08.1996 року зареєстрована донька позивача [PERSON], а з 31.10.2006 року його онука [PERSON] (а.с.9). Факт не проживання відповідача в квартирі позивач підтверджує наступними доказами: Актом про не проживання відповідачів в спірній квартирі з 2006 року складеним сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] затвердженим начальником ЖЕД-5 Скляренко Л.М. від 23.01.2016 року (а.с.10). Показами свідків [PERSON] (брат [PERSON]), [PERSON] (сусідка), які є логічними та підтверджують не проживання відповідачів в спірній квартирі з 2006 року. Судом не встановлено фактів перешкоджання позивачем відповідачам в користуванні житлом. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання члені своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON] є членом сім'ї власника і за нею зберігається сервітут на користування цим житлом протягом одного року її відсутності. Але зважаючи на встановлену судом обставину про те, що [PERSON] не проживає в даній квартирі більше року, що ускладнює здійснення [PERSON] повноважень користування квартирою, оскільки він вимушений сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, у суду є підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Зважаючи на вищезазначену норму, місцем проживання малолітньої [PERSON] є місце проживання її матері. Оскільки [PERSON] є такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], її малолітня донька також визнається такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Враховуючи викладене суд вважає, що позовна вимога про визнання [PERSON], неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved