Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Заяву мотивувала тим, що 21.07.2007 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки з ПАТ «Енерго Банк» за умовами якого передали Банку в іпотеку комплекс будинку відпочинку, що розташований по [ADDRESS]. Посилаючись на те, що вона перебуває у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] з січня 1994 року, від цього шлюбу є двоє дітей, що ведуть спільне господарство і що передане за договором іпотеки майно в частині, що належить [PERSON] є її спільною сумісною власністю з останнім, що своєї згоди вона не давала на передачу [PERSON] цього майна в іпотеку, про факт існування Договору іпотеки вона не знала і дізналась тільки від [PERSON] коли Банк звернувся до нього з позовом до суду, то просила визнати недійсним договір іпотеки від 21.06.2007 року. В суді представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Представник відповідача - ПАТ «Енерго Банк» Ткач Ф.Г. позов заперечив. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в суд не з'явився, причини неявки невідомі. Суд на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності такого. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача Ткач Ф.Г., перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступного. 21.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] з одного боку і ПАТ «Енерго Банк» з другого боку було укладено договір іпотеки за умовами якого [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку Банку комплекс будинку відпочинку, розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1211, 71 кв. м. Даний договір іпотеки слід визнати недійсним виходячи з такого. Відповідно до рішення Міжгірського районного суду від 24 березня 2014 року, яке набрало законної сили встановлено факт, за яким позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] проживають однією сім'єю чоловіка та жінки, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 01.01.2004 року відповідно до діючого ЦПК ( в ред. 2004 р.) та СК України ( в ред.. 2004 р.). Цим же рішенням встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] проживають в цивільному шлюбі з січня 1994 року, ведуть спільне господарство, мають двох дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ( [INFO]). Відповідно до ст.. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п. 25 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин вбачається, що при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі. Згідно ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності , може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Як убачається із матеріалів справи, що [PERSON] набув у власність ( 1/2 частка) нерухоме майно - комплекс будинку відпочинку, яке передав у заставу (іпотеку) у червні 2007 року, тобто в період проживання однією сім'єю з позивачкою [PERSON] У червні 2007 року відповідач [PERSON] без відому та згоди позивачки [PERSON] свою частку майна передає Банку в іпотеку. Таким чином відповідач [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 65, 74 СК України, ст. 578 ЦК України та п. 25 постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розпорядився без відому і згоди майном, яке є спільною власністю подружжя зокрема позивачки [PERSON], а тому укладений договір іпотеки від 21.06.2007 р. між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Енерго Банк» слід визнати недійсним, оскільки порушені права та інтереси [PERSON] та вищевказані норми сімейного та цивільного законодавства. Суд відхиляє доводи Банку про те, що [PERSON] не має відношення до переданого в іпотеку нерухомого майна [PERSON], оскільки таке останньому передано за договором дарування, беручи до уваги те, що предметом спору і розгляду по даній справі є визнання недійсним договору іпотеки, а не поділ спільно нажитого майна між [PERSON] та [PERSON] Питання і вимога про стягнення судових витрат перед судом не ставилось і таких немає.

Outcome: approved