Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти в якості аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 24400,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.07.1989 року по 21.12.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2014 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду по справі №127/31468/19 від 11.12.2019 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. 18.12.2019 року Центральним ВДВС м. Вінниці на підставі вказаного вище судового наказу було відкрито виконавче провадження та стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] за період з 19.12.2019 року по 01.10.2020 року аліменти в розмірі 24400 грн. Зокрема, 27.08.2020 року позивачем на картковий рахунок неповнолітнього сина [PERSON] згідно квитанції RC_G КPE075NZK3KTE9RK1CA0 перераховано 4400 грн. аліментів. В цей же день, відповідач [PERSON] зазначену суму з рахунку дитини перевів на свій рахунок. 28.08.2020 року під час арешту державним виконавцем автомобіля позивача та поміщення його на штраф майданчик, в рахунок погашення заборгованості по аліментах позивачем було передано відповідачу передано 20000 грн. в присутності державного виконавця та працівника поліції в рахунок погашення заборгованості по аліментах. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2020 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 15.10.2020 року судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2019 року по справі №127/31468/19 визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що відповідно до ст. 1212 ЦК України правова підстава для стягнення з позивача аліментів визнана такою, що не підлягає виконанню, а кошти, безпідставно стягнуті з позивача підлягають поверненню, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Слободян Г.В. позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Також суду пояснила, що позивач не пред`являла до виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, оскільки відповідач сплачував аліменти визначені судом добровільно, але не регулярно. Поки в квартирі проводився ремонт, неповнолітній син [PERSON] декілька місяців проживав разом із батьком, але коли [PERSON] дізнався, що батько звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з матері на його утримання, він одразу повернувся до матері. Представник відповідача - адвокат Сидорчук Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 41-42). Відзив мотивований тим, що в судових рішеннях, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2020 року та в постанові Вінницького апеляційного суду від 15.10.2020 року, суди встановили, що на час розгляду заяви [PERSON] про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, син [PERSON] вже проживає з матір`ю. Час розгляду судами заяви [PERSON] про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - це вересень-жовтень 2020 р. Таким чином, враховуючи те, що аліменти стягувались на утримання сина, якому виповнилось 16 років і він мав право самостійно обирати з ким із батьків він бажає проживати, судовий наказ був виданий правомірно, а при поданні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, [PERSON] не ставила перед судом вимоги про визначення періоду з якого даний судовий наказ не підлягає до виконання. [PERSON] одержав спірні грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та виконувалося в примусовому порядку, тому в позові слід відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 29.07.1989 року по 21.12.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано і ці обставини визнаються сторонами. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 8). Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати із матір`ю [PERSON] та знаходився на її утриманні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2014 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісячно. Ці обставини також визнаються сторонами. Судом встановлено, що з червня 2019 року по березень 2020 року неповнолітній син сторін [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] , що підтверджується ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 року та від 11.09.2020 року, постановою Вінницького апеляційного суду від 12.08.2020 року (а.с. 10-11, 43-48). 11.12.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області по справі №127/31468/19 видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19.11.2019 року, до досягнення дитиною повноліття і постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області від 18.12.2019 року було відкрито ВП №60907274 по виконанню вказаного судового наказу (а.с. 9). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12.08.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року у справі №127/31468/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] відмовлено. Судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року у справі №127/31468/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] залишено в силі (а.с. 43-48). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2020 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 15.10.2020 року заяву [PERSON] про визнання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №127/31468/19 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року по справі №127/31468/19 (а.с. 10-18). Згідно квитанції RC_G КPE075NZK3KTE9RK1CA0 від 27.08.2020 року, де платником є [PERSON] , а отримувачем є [PERSON] було здійснено сплату аліментів на дитину за червень, липень, серпень 2020 року в розмірі 4400 грн. (а.с. 19). Відповідно до дубліката квитанції №Р24А556174902С80776 від 27.08.2020 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів [PERSON] в розмірі 4200 грн. (а.с. 20). Як вбачається із розписки від 28.08.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] 20000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах станом на 28.08.2020 року (а.с. 21). Крім того, на адресу головного державного виконавця Центрального ВДВС у м. Вінниці відповідач [PERSON] подав заяву, відповідно до якої повідомив, що 28.08.2020 року він отримав від боржника [PERSON] 20000 грн. в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215\~ЦК України зазначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача. По справі встановлено, що відповідно до судового наказу, виданого 11.12.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/31468/19 стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, а саме з 19.11.2019 року, тобто аліменти стягувалися на законній правовій підставі. Як зазначалося вище, судом встановлено, що з червня 2019 року по березень 2020 року неповнолітній син сторін [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] , а потім став проживати з матір`ю [PERSON] . Незважаючи на це, позивач [PERSON] жодних заходів щодо зупинення виконання судового наказу про стягнення аліментів не вживала, а тому вказаний судовий наказ про стягнення аліментів виконувався. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] діяв недобросовісно та що грошова сума, яку просить стягнути позивач є безпідставно набутою і в силу ст. 1215 ЦК України аліменти поверненню не підлягають. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа №753/15556/15-ц. Суд вважає, що визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року по справі №127/31468/19 про стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2020 року не тягне за собою наслідки недійсності, не чинності чи незаконності судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року, а лише є підставою для припинення подальшого виконання цього судового наказу. Доказів недійсності, не чинності чи незаконності судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року позивач суду не надала. Також суд враховує, що позивач добровільно сплатила відповідачу заборгованість за аліментами до постановлення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2020 року про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року по справі №127/31468/19 у зв`язку з виконанням на той час судового наказу про стягнення аліментів. Отже, за викладених обставин, в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed