Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 26 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № НКЛ-2009829, згідно з умовами якого банк надав відповідачеві кредитні кошти в розмірі 71 600 грн. строком до 25 грудня 2014 року. За умовами кредитного договору банк надав відповідачеві в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, грошові кошти, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 26 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2268, згідно з яким предметом іпотеки є квартира № 57 у будинку № 5 на вул. Горького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 63,15 кв. м, житловою площею 37,2 кв. м, яка належить на праві власності відповідачеві. 05 лютого 2016 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 52750815 стало відомо про те, що 23 жовтня 2014 року Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області виніс постанову № 45153944 «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить ФОП [PERSON], у тому числі й на вказану квартиру (номер запису про обтяження: 7595182 від 06.11.2014). Станом на 15 лютого 2016 року відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що він неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань за кредитним договором. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 62 728 грн. 91 коп., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 33 328 грн. 98 коп. та за відсотками в розмірі 29 399 грн. 93 коп. АТ «Дельта Банк» вважає, що накладення зазначеного арешту на майно, яке передано йому в іпотеку, порушує право банку як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, передбачене ст. ст. 1, 36 ЗУ «Про іпотеку». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] Посилаючись на викладене, позивач просив зняти арешт зі спірної квартири, накладений постановою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року, та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Представник Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір № НКЛ-2009829, згідно з умовами якого банк надав відповідачеві кредитні кошти в розмірі 71 600 грн. строком до 25 грудня 2014 року зі сплатою 25,99 процентів річних. За умовами кредитного договору банк надав відповідачеві в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, грошові кошти, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 26 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2268, згідно з яким предметом іпотеки є квартира № 57 у будинку № 5 на вул. Горького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 63,15 кв. м, житловою площею 37,2 кв. м, яка належить на праві власності відповідачеві. 05 лютого 2016 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 52750815 стало відомо про те, що 23 жовтня 2014 року Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області виніс постанову № 45153944 «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], у тому числі й на вказану квартиру (номер запису про обтяження: 7595182 від 06.11.2014). Станом на 15 лютого 2016 року відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що він неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань за кредитним договором. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 62 728 грн. 91 коп., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 33 328 грн. 98 коп. та за відсотками в розмірі 29 399 грн. 93 коп. АТ «Дельта Банк» вважає, що накладення зазначеного арешту на майно, яке передано йому в іпотеку, порушує право банку як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, передбачене ст. ст. 1, 36 ЗУ «Про іпотеку». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позов є достатньо обґрунтованим, тому його слід задовольнити та зняти арешт зі спірної квартири, накладений постановою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved