Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У листопаді місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2015 року задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до відповідачів визнано недійсним державний акт від 17.07.2003 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0304 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасовано запис про реєстрацію державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та стягнуто з відповідачів на користь [PERSON] судового збору в сумі 19,12 грн.. 06.03.2015 року рішенням Апеляційного суду Хмельницької області визнано недійсним рішення одинадцятої сесії Хмельницької міської ради від 21.05.2003 року за № 41 про передачу у спільну сумісну власність [PERSON]м., [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, Господарських будівель і споруд площею 304 кв.м., розташованої по вулиці Панфілова, 22 у м. Хмельницькому. В іншій частині рішення суду залишене без зміни. При цьому судами не було враховано, що ним також були понесені судові витрати на проведення земельно-технічної експертизи в сумі 2 960,0 грн., і в порушення статті 88 ЦПК України не було вирішено питання щодо розподілу понесених витрат на проведення земельно-технічної експертизи. Просить стягнути з відповідачів понесені ним документально підтверджені витрати в сумі по 592 грн. з кожного. Позивач [PERSON] подав суду заяву про виключення з числа відповідачів управління Держземагенства у Хмельницькому районі у зв»язку з його ліквідацією без визначення правонаступника. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав та просить його задовольнити. Суду пояснив, що про стягнення витрат на проведення експертизи в ході розгляду означеної цивільної справи він та його представник не заявляли та квитанції про понесені ним документально витрати в суді першої та апеляційної інстанції не надавались, та ні він, ні його представники не просили їх стягнути. Він не є фахівцем у галузі права, тому суди самостійно мали вирішити питання стягнення судових витрат, розмір яких був зазначений у матеріалах експертизи. Оскільки повного складу суду апеляційної інстанції, який постановив рішення, на час призначення розгляду заяви про постановлення додаткового рішення не було суд відмовив у вирішенні заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявленого позову не визнали, просять у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що судові витрати понесені позивачем у справі можуть стягуватись лише в межах одного провадження, а оскільки [PERSON] про понесення таких витрат не заявляв, тому позов задоволеним бути не може. Представник Хмельницької міської ради проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про розгляд справи у передбаченому законом порядку. Суд, вислухавши доводи позивача та заперечення відповідачів, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 січня 2015 року частково задоволено позов [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] до [PERSON], Хмельницької міської ради визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 17.07.2003 року площею 0,0304 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд виданий на ім»я [PERSON]м., [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з відповідачів понесених судових витрат по 19,12 грн. з кожного. В ході розгляду судом справи в першій інстанції ні позивач, ні його законний представник не заявляли про відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи та документально понесення таких витрат ніяким чином не підтверджували. Означених обставин позивач не оспорює та надав оригінал квитанції про оплату таких витрат. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним рішення Хмельницької міської ради від 21.05.2003 року № 41 про передачу у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, що призначена для будівництва і обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 304 кв.м. по вулиці Панфілова,22. Позивач звернувся до апеляційного суду про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів понесених та документально підтверджених витрат в сумі 2 960 грн. Ухвалою судді апеляційного суду Хмельницької області від 14 вересня 2016 року цивільну справу повернуто до Хмельницького міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року у зв»язку із звільненням суддів. У тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У звязку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред»явлення позову в іншій справі (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2). Тому як вбачається із означеної норми процесуального закону питання про відшкодування судових витрат може вирішуватися шляхом постановлення додаткового рішення суду лише за умови, коли понесення таких витрат було заявлене, воно обговорювалось іншими учасниками судового процесу та судом, але суд при постановленні рішення суду не вирішив його. В даному випадку позивач стверджує, що про понесення таких витрат він не заявляв, не представив суду письмові докази про їх понесення, оскільки оригінал квитанції знаходиться у нього та матеріали цивільної справи таких не містять. Тому пред»явлення вказаного позову їх стягнення задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що ці витрати є судовими витратами, які повинні розподілятися між сторонами при розгляді справи по суті, і законодавством не передбачено можливості їх стягнення за окремим позовом до суду. У разі не вирішення судом питання про судові витрати, суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення. Отже, сплачені [PERSON] витрати на проведення експертизи під час розгляду іншої справи є судовими витратами, які повинні розподілятися між сторонами при розгляді справи по суті, і законодавством не передбачено можливості їх стягнення за окремим позовом до суду. Таким чином, питання щодо стягнення даних судових витрат на проведення експертизи міг вирішити лише той суд, який розглядав справу, оскільки склад та розмір витрат, пов'язаних з розглядом справи входить до предмета доказування у цивільній справі, а судом достовірно встановлено, що позивач про них не заявляв. Тому позов задоволенню не підлягає. Суд, своєю ухвалою відстрочив позивачеві сплату судового збору до вирішення спору по суті, тому підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,2 грн., виходячи із ставок судового збору на час його подання. На підставі викладеного та

Outcome: approved