Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), згідно з яким просив суд стягнути з останнього на свою користь суму боргу у розмірі 2 500,00 доларів США та 3% річних у розмірі 78,01 доларів США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.09.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за яким позивачем було надано відповідачу грошову позику у розмірі 2 500,00 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 01.02.2020. Однак, станом на дату подання позову відповідач на зв`язок не виходить, уникає переговорів, не відповідає на телефонні дзвінки та відмовляється повертати позичені кошти. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь боргу за договором позики у розмірі 2 500,00 доларів США та 3% річних у розмірі 78,01 доларів США. Ухвалою від 20.04.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 20.04.2021 була направлена судом за адресою реєстрації відповідача, однак, конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В свою чергу, в розумінні положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вказана ухвала вважається доставленою відповідачу. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.09.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за яким позивачем було надано відповідачу грошову позику у розмірі 2 500,00 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 01.02.2020. Однак, відповідач не сплатив позивачу вказану суму, доказів протилежного відповідачем не надано. Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що отримані грошові кошти відповідач не повернув, в результаті чого має борг перед позивачем в сумі 2 500,00 доларів США. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18.09.2013 по справі №6-63цс13, від 11.11.2015 по справі №6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем грошової суми у розмірі 2 500,00 доларів США позивачу судом не встановлено. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що 10.09.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за яким позивачем було надано відповідачу грошову позику у розмірі 2 500,00 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 01.02.2020, однак, взяті на себе за договором зобов`язання відповідач не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в сумі 2 500,00 доларів США. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наявності заборгованості та прострочення повернення суми позики, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 78,01 доларів США. Водночас, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved