Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 12.12.2007 року з [PERSON] був укладений кредитний договір №GOA0AN70194350, за яким відповідачці надано кредит в сумі 10 708,80 доларів США на термін до 11.12.2012 року, який вона зобовязалась повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені у договорі. Відповідач неналежно виконувала умови договору, своєчасно не надавала банку кошти в погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами, у звязку із чим станом на 11.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 5 501,66 доларів США, що складається з наступного: 1 520, 01 доларів США заборгованість за кредитом, 530,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 238,55 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 935,54 долара США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи в розмірі 15,58 доларів США (фіксована частина) та 261,23 долара США (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Зазначає, що рішення прийняте без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно відмовив у позові через ненадання доказів на підтвердження позову. До матеріалів справи було додано розрахунок заборгованості з урахуванням всіх сум, що надходили на погашення заборгованості. Стороною відповідача такий розрахунок жодним чином не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного чи часткового погашення заборгованості за договором, не надано доказів повного або часткового погашення заборгованості перед банком та відсутності заборгованості за договором або наявності її у розмірі, що відрізняється від вказаної банком. Відповідач також не скористався своїм правом на проведення судової експертизи правильності нарахування заборгованості. Підставою відмови у задоволенні позову судом зазначено ту обставину, що відповідач передала позивачу заставний автомобіль для його реалізації та погашення заборгованості, однак сума його реалізації невідома, що виключає можливість задоволення позову. Водночас, судом встановлено, що згідно нотаріальної довіреності автомобіль було передано у розпорядження позивача. На підставі цієї довіреності позивач мав необмежене право розпорядження автомобілем, чим скористався, продавши його, кошти від продажу автомобіля у розмірі 5 628,64 доларів США позивач спрямував на погашення заборгованості. Оскільки коштів від реалізації автомобіля було недостатньо для повного погашення заборгованості за договором, він продовжував діяти, зобовязання відповідача за договором не виконані, існує прострочена заборгованість у розмірі, визначеному в розрахунку, тому є всі підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача всієї суми заборгованості на користь банку. В засіданні апеляційного суду представник позивача [PERSON] підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, представник відповідачки [PERSON] проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Відповідачка в засідання апеляційного суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено отриманням нею особисто 12 травня 2017 року телефонограми із зазначенням часу та місця розгляду справи. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін. дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що заставою кредитного договору, укладеного між сторонами, послужив транспортний засіб, який був переданий банку у 2010 році для погашення кредитного зобовязання відповідно до довіреності від 02 липня 2010 року, у якій вказано, що банк має справо розпоряджатись автомобілем боржника, але не коштами, які позивач отримає за продаж автомобіля, тобто позивач не мав права розпоряджатись на свій розсуд на яку саме частину заборгованості покласти кошти. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, за скільки саме було продано транспортний засіб. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. Із справи вбачається, що 12 грудня 2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] ( в наступному прізвище змінено на [PERSON]) був укладений кредитний договір №GOA0AN70194350, за яким банк надав відповідачці кредитні кошти на строк з 12.12.2007 року по 11.12.2012 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10 708, 82 долара США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 7,64 долара США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу № GOA0AN70194350 від 12.12.2007 року, договором особистого страхування № GOA0LK70194350 від12.12.2007 року на строк до 11.12.2008 року в сумі 422,60 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 237,86 доларів США, та у розмірі 2 112,98 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу , згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати сторони визначили період з «12» по «16» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 208, 23 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (пункт 7.1 кредитного договору). Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за цим договором виступає ВАЗ 21090 Y6D21099480056454, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п.7.3 кредитного договору). Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору терміни позовної давності по вимогах по про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. У даній справі позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11.11.20014 року складає 5 501,66 доларів США та складається з наступного: 1 520, 01 доларів США заборгованість за кредитом, 530,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 238,55 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 935,54 долара США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи в розмірі 15,58 доларів США (фіксована частина) та 261,23 долара США (процентна складова). Заперечуючи проти позову представник відповідачки посилався на те, що ще у 2010 році відповідачка передала автомобіль позивачу для реалізації на погашення кредиту, від реалізації авто на погашення кредиту надійшла сума 5 628,64 доларів США, але не відомо за скільки саме був реалізований автомобіль, також просив застосувати строк позовної давності. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 17.06.2009 року виникла заборгованість у розмірі 40,05 доларів США, яка в подальшому збільшувалась. Відповідно до акту від 03.06.2010 року приймання автомобіля позичальника, що допустив прострочку кредиту, [PERSON] передала представнику позивача автомобіль ВАЗ, модель 210994-20 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.111). Згідно з копією нотаріально посвідченого доручення від 02 липня 2010 року [PERSON] уповноважила ПАТ КБ «Приватбанк» розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АНС№289386, виданого 10.02.2009 року ВРЕР міста Артемівська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, легковим автомобілем марки ВАЗ, модель 210994-20 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], серед іншого надала право представляти її інтереси з усіх без винятку питань, повязаних з відчуженням ТЗ, одержати належні їй за результатами угод грошові суми (а.с.92). Згідно з довідкою позивача заставний автомобіль за кредитним договором GOA0AN70194350 реалізовано, від реалізації авто на погашення кредиту поступила сума 06 серпня 2010 року у розмірі 5 628,64 долара США. (а.с.112). Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.07.2010 року сальдо поточне 5 007,68 доларів, сальдо прострочене - 1 689,93 долара США. Станом на 06.08.2010 року сальдо поточне - 5 007,68 доларів США, сальдо прострочене 0. Станом на 12.08.2010 року сальдо поточне 1 469,91 доларів США, сальдо прострочене 0. Таким чином, вбачається, що після продажу автомобіля заборгованість зменшилась на 5 227,70 доларів США. Із виписки з рахунку [PERSON] та із копії меморіальних ордерів від 6 та 12 серпня 2010 року вбачається, що із 5 627,84 доларів США банком віднесено на погашення тіла кредиту 5 227,70 доларів США, процентів 211,16 доларів США, комісії 28,93 долари США, пені 160,05 доларів США. Залишилось несплаченого кредиту 1 469,91 доларів США. Після цього до 14.05.2012 року простроченої заборгованості не було, 17.05.2012 року виникла прострочена заборгованість в сумі 123,77 доларів США, яка в подальшому збільшувалась та станом на 11.11.2014 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 1 520,01 долар США. Згідно з п.3.2 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат /збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту, частина суми, що залишилася ( у тому числі сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом. Отже, порядок розрахунків визначений сторонами у договорі, який відповідачка підписала та погодилась із його умовами, тому дії банку по віднесенню частини коштів, отриманих від реалізації автомобіля на погашення процентів, комісії та пені відповідають умовам договору. Таким чином, неправильні висновки суду про те, що позивач не мав права розпоряджатись на свій розсуд на яку саме частину заборгованості покласти кошти. Згідно з п.2.2.11 для здійснення останнього погашення по кредиту позичальник звертається в банк, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитним договором (кредит, відсотки, пені, винагороди). Відповідач не надала доказів того, що після передання автомобіля позивачу для реалізації з метою погашення заборгованості за кредитом, вона зверталась у банк для отримання інформації про те, чи припинились її зобовязання за кредитним договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Оскільки коштів від реалізації автомобіля було недостатньо для повного погашення кредитних зобовязань, договір продовжував діяти та позивач правомірно нараховував обумовлені договором проценти та комісію. Тому висновки суду про відмову у позові через те, що банк не мав права розпоряджатись коштами від реалізації автомобіля та через ненадання доказів того, за скільки був проданий автомобіль не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Із додаткових пояснень позивача на вимогу суду про надання договору купівлі продажу автомобіля вбачається, що автомобіль був реалізований відповідно до наданої експертної оцінки, надати договір неможливо, оскільки, якщо він і був то залишився в архіві банку у м. Донецьку, звідки його отримати на даний час неможливо. Із облікової картки приватного автомобіля, наданої на запит суду першої інстанції регіональним сервісним центром в Донецькій області вбачається, що автомобіль ВАЗ 210994, номер кузова [NUMBER] номерний знак [NUMBER], власником якого була [PERSON], 14.07.2010 року знятий з обліку за дозволом банку на підставі доручення ВМХ -548736 від 02.07.2010 року (довіреність, якою відповідачка уповноважила банк розпоряджатись автомобілем), а 04.08.2010 року зареєстрований за новим власником [PERSON], проведено реєстрацію транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації в кредит. (а.с.179,180). Таким чином, позивачем надано докази про те, що від реалізації автомобіля 06 серпня 2010 року надійшли кошти у розмірі 5 628,64 долара США та отримана сума віднесена на погашення процентів, пені, комісії та кредиту, при цьому кредит не був повністю погашений, внаслідок чого станом на станом на 11.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 1 520, 01 доларів США заборгованість за кредитом, 530,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 238,55 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Розмір заборгованості підтверджений розрахунком, наданим позивачем та не спростований відповідачкою. Відповідачкою не надано доказів того, що автомобіль проданий за іншу ціну та що кредит сплачено у повному обсязі. Заперечення представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні. Як вбачається із розрахунку заборгованості прострочена заборгованість виникла 17.06.2009 року та збільшувалась із кожним наступним місяцем, відповідно, почався перебіг строку позовної давності щодо кожного щомісячного платежу. У звязку із передачею відповідачкою автомобіля та надходженням коштів від його реалізації строк перервався, згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України. Після реалізації автомобіля прострочення платежів виникло 17.05.2012 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 10.02.2015 року, отже строк позовної давності не пропущений. З врахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом, процентами та комісією у вказаному розмірі у загальній сумі 2 289,04 доларів США, що станом на 17.05.2017 року за офіційним курсом НБУ (26,43 грн. за 1 долар США) становить 60 499,33 грн.. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів слід відмовити на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідач зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Артемівськ віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оскільки позов задовольняється частково, слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору при подачі позову 867,61 грн. та при подачі апеляційної скарги 954,37 грн. пропорційно до задоволених вимог в сумі 1 821,98 грн.. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial