Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У позовній заяві, як надійшла до суду 23 серпня 2019 року, [PERSON] вказала, що з відповідачем вони перебувають в шлюбі з 01 серпня 2014 року. Мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що з травня 2019 року між ними припинені шлюбні відносини, оскільки втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Сторони не мають спільних поглядів на сімейне життя та виховання дитини. Має випадок зради чоловіка з іншою жінкою. Шлюб існує формально. Зараз син [PERSON] мешкає разом з позивачем. Добровільно відповідач не надає сину матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] вважає, що збереження сім`ї не можливе, просить розірвати шлюб з відповідачем, залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн.; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 2000,00 грн. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, що у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України є підставою для вирішення спору судом за наявними матеріалами справи. Заяви та клопотання до суду не надходили. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою, про що у справі є розписка. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом: розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/fair). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області на підставі актового запису № 191 від 01 серпня 2014 року. Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області на підставі актового запису № 289 від 26 серпня 2015 року. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не надав заперечень проти цього. Суд вважає, що зобов`язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини зазначає наступне. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За статтею 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У цій статті визначаються особливості сплати аліментів у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі або якщо є інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за наявності передбачених у законі підстав. По-перше, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Нерегулярним доходом уважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, наприклад, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю (при застосуванні роботодавцем відрядної системи оплати праці, створенні на замовлення твору), а також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення норм трудового законодавства. Мінливим дохід уважається в тому випадку, якщо його розмір коливається. При цьому дохід може бути регулярним. Нерегулярність і мінливість доходу враховується судом також при визначенні розміру твердої грошової суми, що підлягає стягненню. У ч. 1 статті 184 СК України зазначено, що можуть існувати також інші суттєві обставини для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Наприклад, до них можуть бути віднесені обставини, коли платник аліментів працює нелегально або одержує доходи з різних джерел (неможливо встановити всі джерела й визначити загальний розмір доходів). Відповідач [PERSON] не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд бере до уваги той факт, що відповідач не працює, на життя заробляє періодичними заробітками, розмір його доходу встановити неможливо, а тому вважає за можливе стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 2000 грн. 00 коп. до досягнення дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З позовом до суду [PERSON] звернулася 23 серпня 2019 року, а тому саме з цієї дати присуджуються аліменти. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь державного бюджету. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved