Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

У лютому 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12448,85грн та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2012 між сторонами укладено договір б/н згідно з яким, відповідач отримав кредит у розмірі 2600, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 01.01.2019 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2019 зазначену цивільну справу було передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва. В провадження судді Святошинського районного суду м. Києва справу було передано 16.07.2019. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2019 справу було прийнято до провадження судді, у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, визначено дату проведення судового засідання (а.с. 50). В подальшому, до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач вказував, що неодноразово звертався до позивача з проханням надати обґрунтовані вимоги банку та їх розрахунок, водночас, отримував від позивача листи з різними сумами заборгованості, без документальних підтверджень наданих розрахунків. При цьому, відповідач звертає увагу, що в позовній заяві зазначено про видачу кредитного ліміту в розмірі 2600,00 грн, водночас, в заяві було зазначено кредитний ліміт в розмірі 4000,00 грн. Також, наголошував на неможливості односторонньої зміни позивачем умов щодо розміру процентів за користування кредиту, звернув увагу, що кредит надавався на період 55 днів, в межах яких діяла процентна ставка і могли нараховуватись проценти за користування грошима. Також зазначав про відсутності в матеріалах позову підтверджень щодо наявності між сторонами кредитних відносин, заборгованості, відомостей про вид банківської картки, яку було видано відповідачу, розмір відсоткової ставки, штрафних санкцій. З огляду на викладене, в позові просив відмовити (а.с. 57-77). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2019 розгляд справи було відкладено (а.с.74). В подальшому, до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій позивач звертав увагу, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг, а зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі договору про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого булли пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон. Позивач вважає, що доказами укладення кредитного договору та наявність не виконаних зобов`язань підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, випискою по рахунку, фото клієнта з карткою. При цьому, позивач звертає увагу, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Також позивач наголошує, що відповідачем наданий розрахунок заборгованості не було спростовано, при цьому, в анкеті клієнта у даному випадку було зазначено початкову суму ліміту, однак, умовами договору визначено, що банк має право змінювати вказаний ліміт, належним доказом у даному випадку є виписка по рахунку відповідача, яка свідчить про рух коштів на балансі кредитної картки та всі операції за кредитною карткою. Водночас, наголошує, що карткові рахунки відкриті на невизначений строк і оскільки відповідач до певного часу свої зобов`язання виконував, це свідчить про його визнання умов кредитування. З огляду на викладене, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі, розгляд справи просить розглядати у відсутності представника позивача. Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Враховуючи подану позивачем заяву про розгляд справи у відсутності його представника, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судових засідань, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, 29.08.2012 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 29.08.2012 та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 01.01.2019 утворилась заборгованість у розмірі 12448 грн 85 коп. яка складається із наступного: 1682 грн 03 коп. тіло кредиту; 1733 грн 46 коп. відсотки за користування кредитом; 7964 грн 37 коп. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина) 568 грн 99 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 4). При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку відповідача. З виписки по рахунку картки відповідача за період з 01.08.2012 по 05.09.2019 вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків;корінці квитанцій і касових чекових книжок. Виписка з банківського рахунку містить інформації про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустити доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. З доданого розрахунку вбачається, що відповідач періодично та не в повному обсязі погашав заборгованість за наданим кредитом. Доводи відповідача про те, що позивачем не було надано доказів відкриття на його ім`я карткового рахунку, отримання грошових коштів, спростовуються матеріалами справи та наданими позивачем доказами, у тому числі і фотокарткою із зображенням відповідача із кредитною карткою, а також випискою із рахунку, з якої вбачається користування відповідачем карткою при розрахунках за покупки та внесення платежів на погашення заборгованості. Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем фактично було отримано суму кредитних коштів у розмірі 1682 грн 03 коп. Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів, неустойки за договором кредиту та штрафів. Водночас, оскільки кошти у розмірі 1682 грн 03 коп, фактично отримані позичальником, у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1682 грн 03 коп. обґрунтованими. Посилання відповідача на невірний розрахунок заборгованості суд оцінює критично, адже як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, який був предметом дослідження судом, відповідачем не було вказано з яких саме підстав він не погоджується з наданим розрахунком, не надано іншого розрахунку. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позову. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.. На підставі викладеного та

Outcome: partial