Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 30 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, актовий запис № 443. В обґрунтування позову зазначав, що з 30 жовтня 1999 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Спільне життя у подружжя не склалося, створити міцну і дружню сім'ю вони не змогли. За час перебування у шлюбі між ними досить часто виникали непорозуміння та сварки, оскільки у них різні характери та погляди на життя, права і обов'язки жінки та чоловіка у шлюбі. З травня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб існує лише формально, примирення і подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON]у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує, просить суд задовольнити його та розглянути справу за його відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 30 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, актовий запис № 443. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Суд встановив, що з травня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved