Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У лютому 2021 [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Ухвалою від 09.03.2021 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання було призначене на 02.08.2021. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 18.08.2021. Ухвалою від 05.08.2021 судом було задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено здійснювати реєстрацію будь-яких осіб у спірній квартирі. 05.08.2021. року представником позивача суду було надіслано заяву про зміну предмету позову, якою позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] викликалась в судове засідання шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте до суду не з`явилась без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подали. Конверти з кореспонденцією повернулись з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, заслухавши свідків, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 22 листопада 2019 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1783, позивач набув права власності на квартиру, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10), а також Інформаційною довідкою, отриманої з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245042096 від 18.02.2021 року (а.с. 11). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] - рідний брат позивача та відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що він з відповідачем ні у родинних, ні у будь-яких інших відносинах не перебуває. Також відповідач не пов`язана родинними чи іншими зв`язками з попереднім власником квартири - [PERSON] , який є рідним братом обдаровуваного. З моменту реєстрації в квартирі відповідач в ній не проживала. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, понад двох років не проживає у ній без поважних причин. Суд також дослідив відповідь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 30.11.2020 року (а.с. 16), відповідно до якої дана юридична особа не наділена повноваженнями по створенню комісій для складання актів про не проживання фізичних осіб. Саме тому 04.02.2021 року сусіди, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , склали акт про те, що відповідач з моменту своєї реєстрації у спірній квартирі фактично у ній жодного дня не проживала. (а.с. 17). Свідок [PERSON] , пояснила в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі [ADDRESS] , у них дружні відносини. Їй відомо, що в 2019 [PERSON] подарував свою квартиру брату (позивачу). Вона була вхожа в квартиру, [PERSON] живе сім років сам, після смерті дружини, ніякої дівчини в квартирі вона не бачила і жодних жіночих речей там не було. Акт про не проживання відповідачки в спірній квартирі від 04.02.2021 вона також підписувала. Свідок [PERSON] , пояснив в суді, що проживає в квартирі [ADDRESS] поверхом вище з 2004 з цього часу товаришує з [PERSON] . Свідок зазначив, що він знає про ситуацію з відповідачкою, але він її ніколи не бачив, коли заходив до квартири і жодних жіночих речей там не бачив. Свідок [PERSON] вважає, що відповідачку обманом прописали в спірну квартиру. Також в суді свідок зазначив, що брат позивача погано чує, під час спілкування з ним, він писав питання йому на листочку, а той йому писав відповідь, ще [PERSON] випивав, жив сам його дружина померла, а дітей спільних у них не було. Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживала без поважних причин, її майно у квартирі відсутнє, впродовж цього часу вона житловою площею не цікавилася і комунальних послуг не сплачувала. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Отже зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає останньому у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 908,00 грн., а також понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved