Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У лютому 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідно до кредитного договору № 30-853/08-А від 13 лютого 2008 року, який був укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 02 вересня 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було перейменовано у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 203796 гривень строком до 12 лютого 2015 року зі сплатою процентів. Відповідно до п. 3.5. зазначеного кредитного договору банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по ним, неустойки відповідно до кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, у тому числі за несвоєчасне або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до пунктів 3.2., 3.3., 4.3., 4.4., 4.7., 4.8. кредитного договору. Згідно з п. 6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочки. Станом на 03 жовтня 2012 року відповідачем не повернуто кредитні кошти по договору в сумі 937530 гривень 50 копійок, що включає в себе: - 178714 гривень 06 копійок - основна сума боргу; - 71545 гривень 64 копійки - заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами; - 687270 гривень 80 копійок - заборгованість по нараховані пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2013 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 57-59). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року зазначене рішення скасоване, а справа призначена до розгляду у судовому засіданні (а.с. 87). У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити. Зазначила, що відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування вимог банку. Він також бажав провести реструктуризацію боргу, проте після перегляду заочного рішення суду перестав відповідати на дзвінки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 93). Причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав. Суд за згодою представника позивача ухвалив проводити судове засідання без участі відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 13 лютого 2008 року уклали кредитний договір у сумі 203796 гривень строком до 12 лютого 2015 року зі сплатою процентів, що підтверджується наданою суду копією кредитного договору № 30-853/08-А (а.с. 7-12). Рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 02 вересня 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було перейменовано у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» (а.с. 33-38). Відповідно до п. 3.5. зазначеного кредитного договору банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по ним, неустойки відповідно до кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, у тому числі за несвоєчасне або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до пунктів 3.2., 3.3., 4.3., 4.4., 4.7., 4.8. кредитного договору. Суд вважає, що посилання позивача про порушення відповідачем умов кредитного договору ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 03 жовтня 2012 року наданий суду (а.с. 30-32). Відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. 06 листопада 2013 року Верховним Судом України прийнято постанову в справі № 6-116цс13. У правовій позиції Верховного Суду України в цій справі зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що кредитодавець не позбавлений право порушувати питання про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. За таких обставин, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача лише в межах позовної давності (три роки) перед зверненням до суду, тобто за період з 28 лютого 2010 року. Стороною позивача надано суду розрахунок заборгованості відповідача за період з 28 лютого 2010 року (а.с. 104-108). За цей період відповідачем не сплачено: - суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 87372 гривні; - суму заборгованості по відсоткам в розмірі 88544 гривні 26 копійок. Згідно з п. 6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочки. Позивач просить стягнути з відповідача нараховану за договором пеню за період з 28 лютого 2010 року, а саме: - пеню за прострочення погашень основної заборгованості в розмірі 849668 гривень 43 копійки; - пеню за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 461766 гривень 14 копійок. Разом з тим, зі змісту норм ст. 266 та ч. 2 ст. 258 вбачається, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся в суд з позовом 28 лютого 2013 року (а.с. 1). За таких обставин, підлягає нарахуванню пеня лише за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, що складає: - пеня за прострочення погашень основної заборгованості в розмірі 401086 гривень 02 копійки; - пеню за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 248685 гривень 09 копійок. Загальна сума пені, які просить стягнути позивач складає 649771 гривню 11 копійок. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Нарахована сума пені значно перевищує розмір збитків за кредитним договором (суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 87372 гривні та суму заборгованості по відсоткам в розмірі 88544 гривні 26 копійок), які складають 175916 гривень 26 копійок. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені) з 649771 гривні 11 копійок до суми основного зобов'язання - 175916 гривень 26 копійок. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає 3441 гривня судового збору.

Outcome: partial