Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 80643,86 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14 листопада 2012 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США строком до 01 листопада 2013 року. Свої зобовязання відповідач не виконав, а тому він звернувся до суду і рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року на його користь з відповідача стягнуто 105236,48 грн. боргу. Станом на 01 жовтня 2015 року відповідачем борг не повернуто, а тому має сплатити 1620 доларів США за користування чужими грошовими коштами за період з січня по вересень 2015 року, що еквівалентно 37075,96 грн., та індекс інфляції за вказаний період, нарахований на стягнуті рішенням суду кошти, в сумі 43567,90 грн., а всього на загальну суму 80643,86 грн. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем їх проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без його участі. Відповідач належних доказів поважної причини неявки до суду не представив. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з позикою грошей. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14 листопада 2012 року в сумі 105236,48 грн. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч.3 ст.1049 ЦК України). Відповідач указане вище рішення суду не виконав та борг не повернув, що останнім належними доказами не спростовано. З висловленої Верховним Судом України правовій позиції (справа №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З розписки [PERSON] вбачається, що 14 листопада 2012 року останній отримав позику від [PERSON] у сумі 32000 грн., що еквівалентно 4000 доларів США, зобовязавшись повернути позичені кошти до 01 листопада 2013 року, сплативши 5% у місяць з 3000 доларів США та 3% в місяць з 1000 доларів США. З представленого позивачем розрахунку за період з січня по вересень 2015 року включно відповідач повинен сплатити визначені у розписці відсотки за користування позикою в сумі 1620 доларів США, що еквівалентно станом на 29 жовтня 2015 року 37075,96 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції на стягнуту рішенням суду суму боргу в розмірі 105236,48 грн. за період з січня по вересень 2015 року становить 43567,90 грн. (105236,48х141,4% - 105236,48), який розрахований відповідно до даних Держкомстату та листу ВСУ №62-97 від 03 квітня 1997 року. Таким чином, загальна сума богу, яка додатково підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 14 листопада 2012 року становить у розмірі 80643,86 грн. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 806 грн. 44 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved