Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У листопаді 2020 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , заінтересована особа - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харцизьк Донецької області, який помер [INFO] в місті Харцизьк Донецької області, від хронічної серцево-судинної недостатності. В обґрунтування вимог, посилається на те, що [INFO] в м. Харцизьк Донецької області, від хронічної серцево-судинної недостатності помер брат заявника [PERSON] - [PERSON] , у віці 69 років. Заявник для реєстрації смерті свого брата звернулась до відділу ДРАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, надавши їм паспорт померлого та лікарське свідоцтво про смерть. Оригінал паспорту померлого та лікарського свідоцтва не повернули, взамін видали свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31 березня 2020 року. Відповідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Харцизьк Донецької області входить до цього переліку. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті цього Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому, видане 31 березня 2020 року в м. Харцизьк свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] - є недійсним і не створює правових наслідків, а тому, жоден орган влади та відділ реєстрації актів цивільного стану не може провести реєстрацію. Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено в державній реєстрації смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки. В судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] не з`явились, представник заявника надав суду заяву про розгляд заяви про встановлення факту смерті у його відсутності та без участі заявника. Заяву підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила винести на розсуд суду. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13 лютого 1998 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с. 5-6) Заявник [PERSON] доводиться померлому [PERSON] рідною сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 24 березня 1951 року (а.с. 9), копією про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 06 лютого 1953 року (а.с.10), довідкою відділу РАЦС Харцизького МУЮ від 04 липня 2006 року про укладення заявницею шлюбу з [PERSON] (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 05 березня 1996 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с. 7-8) На підтвердження факту смерті свого брата заявником надано наступні документи: - копію лікарського свідоцтва про смерть № 118 від 29 березня 2020 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою [ADDRESS] , помер [INFO] вдома від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця (а.с. 13-14); - копію довідки № 118 від 29 березня 2020 року про причину смерті [PERSON] , який помер [INFO] від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією, ішемічної хвороби серця (а.с.13); - копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 31 березня 2020 року відділом РАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Харцизьку. (а.с.15) Факт смерті та захоронення також підтверджують копія свідоцтва про захоронення 30 березня 2020 року на кладовищі у смт. Гірне м. Харцизька [PERSON] та фотографії з місця його захоронення. (а.с.16) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 19 листопада 2020 року, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), представнику заявника [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] в місті Харцизьк Донецької області, так як останнім пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.20) Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, суд вважає, що лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, копії яких надано суду заявником, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавалися, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харцизьк Донецької області, який помер [INFO] в місті Харцизьк Донецької області України, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved