Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «повітряний експрес та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона у період з 01.10.2018 року по 15.02.2019 року працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «повітряний експрес та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» та була звільнена 15.02.2019 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року з відповідача стягнуто на її користь за період з 01.10.2018 року по 15.02.2019 року нараховану, але невиплачену суму заробітної плати при звільненні у розмірі 110 599 грн. 46 коп. Оскільки відповідач так і не виконав зазначений судовий наказ, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 15.02.2019 року по день ухвалення рішення суду у розмірі 681 602 грн. 63 коп. Ухвалою суду від 10.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для зазначення ціни позову; зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що позивачами не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; надання квитанції про сплату судового збору на суму 6 816 грн. 03 коп. (а.с. 36-37). Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче провадження на 12.03.2021 року (а.с. 55). Ухвалою суду від 12.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2021 року (а.с. 59). У судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала заява про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача до судового засідання не з`явився з невідомих причин, відзив не надав. Суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.2018 року по 15.02.2019 року працювала в ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «повітряний експрес та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» на посаді головного бухгалтера (а.с. 9-18). Наказом ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «повітряний експрес та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» № 5-К від 15.02.2019 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8). 07.03.2019 року на підставі судового наказу Печерського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 110 599 грн. 46 коп. (а.с. 21-22). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду не підлягають доказуванню. Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві від 01.10.2019 року відкрито виконавче провадження № 60182052 з виконання судового наказу №757/10747/19-ц про стягнення з ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «повітряний експрес та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» на користь [PERSON] суми у розмірі 110 599 грн. 46 коп. (а.с. 23). На даний час вказана заборгованість позивачу не погашена та вказана обставина відповідачем не спростована. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 КЗпП України визначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. Згідно з пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про заборгованість із заробітної плати наданою позивачем вбачається, що у грудні 2018 року та січні 2019 року, що передували звільненню, [PERSON] було нараховано заробітну плату у розмірі 28 149 грн. 16 коп. та 28 149 грн. 16 коп. (а.с. 19). Таким чином, середній заробіток за один робочий день становить: 28 149 грн. 16 коп. + 28 149 грн. 16 коп. / 41 (робочі дні у грудні 2018 року та січні 2019 року ) х 1,090238 (коефіцієнт коригування підвищення середньої заробітної плати у 2019 році) = 1497 грн. 04 коп. З часу звільнення 15.02.2019 року по грудень 2019 року - 218 робочих днів. А тому, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за 2019 рік становить 1497 грн.04 коп. х 218 = 326 354 грн. 72 коп. Середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року складає 1638 грн. 09 коп. (1497 грн. 04 коп. х 1,094221 (коефіцієнт коригування підвищення середньої заробітної плати у 2020 році), з 01.09.2020 року складає 1733 грн. 94 коп. з розрахунку (1638 грн. 09 коп. х 1,058516). Тому, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у період з 01.01.2020 року по день подання позову до суду складає 355 247 грн. 91 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2019 року по день подання позову (09.11.2020 року) в сумі 681 602 грн. 63 коп. (326 354 грн. 72 коп. + 355 247 грн. 91 коп.). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 681 602 грн. 63 коп., то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір на підставі положень Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 6 816 грн. 02 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved