Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У лютому 2016 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.03.2015 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановлюваного кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 13\~421,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Однак, у порушення умов вказаної Генеральної угоди відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку із чим в останнього утворилася заборгованість, яка станом на 19.01.2016 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом та штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди становить 19\~056 (девятнадцять тисяч пятдесят шість) грн. 82 коп. Позивач просить стягнути із відповідача дану заборгованість та судові витрати на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності, та у разі неявки у судове засідання відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1. вказаної Генеральної угоди Банк надав Позичальнику терміновий кредит у розмірі 13\~421 (тринадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 89 коп. на строк 36 місяців, з 03.03.2015 року по 31.03.2018 рік, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту та сплаті процентів у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості, указаної в заяві, умовах та правилах. Також, відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди [PERSON] зобовязався погашати заборгованість у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 486,95 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідність до Умов та правил. Датою остаточного погашення не повинна буди пізніша ніж 31.03.2018 року. Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, указаної в цій угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязанням, термін яких не настав, сторони погодили, що терміном повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1372,34 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.01.2016 рік заборгованість відповідача перед Банком становить 19\~056 (девятнадцять тисяч пятдесят шість) грн. 82 коп., яка складається із: -13 421,89 грн. заборгованість за кредитом; -2004,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2258,09 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -1\~372,34 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». Дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, та враховуючи ті обставини, що зобовязання відповідачем за Генеральною угодою від 03.03.2015 року, укладеного між сторонами, відповідачем належним чином не виконуються, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, із відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем при подачі даного позову до суду у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved