Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким, з урахуванням уточнення, просила встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO], визнати право власності на половину садибного (індивідуального) житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, по [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, був сповіщений належним чином про дату, час та місце його проведення, про поважність причин своєї неявки суду не сповістив, в зв'язку із чим, відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявнісь підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного: [INFO] у віці 69 років померла [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], її батьками були [PERSON] та [PERSON] 23 березня 1993 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. 12 вересня 2009 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка «[PERSON]». Відповідно до актового запису про народження [PERSON], його батьками записані - [PERSON] та [PERSON] [INFO] у віці 38 років помер[PERSON] Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином після смерті [PERSON], її спадкоємцями за законом були [PERSON] та [PERSON] (який є сином [PERSON] (св-во про народження повторно видане 10.12.2008 року)). 08 квітня 2009 року [PERSON] звернулась до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в нотаріальній конторі 05.06.2009 року, тобто з пропуском строку встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2008 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у стані нерозуміння значення своїх дій, та неможливості керування ним (стан неосудності), і застосовані примусові заходи медичного характеру, з госпіталізуванням його до психіатричного закладу з суворим режимом нагляду. При цьому судом було встановлено, що 11.10.2008 року [PERSON] вчинив кримінальне каране діяння (злочин), що передбачене ч.1 ст.115 КК України, зокрема, в ході сварки зі своєю матір'ю [PERSON], навмисно, з метою протиправного позбавлення життя, завдав по черзі двома ножами приникні ушкодження шиї з права, а потім топором відділив голову від тулуба потерпілої [PERSON], яка від отриманих травм померла на місці злочину. Згідно заключення амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 1059 від 04.11.2008 року, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією, епізодичного перебігу з нарастаючим дефектом за змішаним типом (F20.02 по МКБ -10), у звязку із чим на час скоєння ним інкримінуємого йому діяння не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, [PERSON] і на час винесення постанови Комінтернівським районним судом Одеської області від 18.12.2008 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (був неосудний). Таким чином, постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.12.2008 року встановлено, що на час скоєння злочину і після цього [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Красноградського районного суду м.Дніпропетровськ від 07.04.2011 року [PERSON] визнано недієздатним, та встановлено над ним опіку. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.01.2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилась після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; усунено [PERSON] від спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнано за [PERSON] право приватної власності на спадкове майно- садибний (індивідуальний) житловий будинок з гсподарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS], що залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.03.2012 року [PERSON] призначена опікуном [PERSON] Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Одеської області від 24.05.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.01.2011 року в частині усунення [PERSON] від спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], скасовано, у даній частині позову - відмовлено. Таки чином, [PERSON] пропустив строк на подання заяви про прийняття ним спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Встановивши виниклі між сторонами правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що зазначено в статті 1217 ЦК України. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній йому для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тому є підстави для судового захисту прав щодо реалізації права заявника на прийняття спадщини за заповітом. Аналогічна позиція викладена в частині 1 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, віднесено до компетенції суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При встановлених обставинах суд вважає, що є достатньо підстав для встановлення [PERSON] строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки він перебував у стаціонарному лікувальному закладі, страждав і страждає на важке психічне захворювання, і не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таке рішення відповідає загальним засадам цивільного законодавства, захищає цивільні права позивача, буде справедливим та розумним. Доводи заперечень, що відповідач вже є власником спірного спадкового нерухомого майна, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки це не позбавляє позивача реалізувати своє право на здійснення свого права на спадкування в установленому законом порядку. Що стосується позову про визнання права власності на половину житлового будинку, що належить [PERSON] на праві власності, суд виходить з наступного: В силу закону сторони є спадкоємцями першої черги до майна [PERSON], що визнано сторонами в судовому засіданні, проте суд позбавлений можливості перевірити повний склад спадкоємців, оскільки сторони не заявляли клопотань про витребування спадкової справи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятокм земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Матеріали справи не містять доказів, що сторони не мають можливості подати правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок до органу нотаріату. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі-Порядок). Відповідно п.4.12 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Матеріалами справи достоменно підтверджено, що позивач не використав всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину. Не надано позивачем постанови органи нотаріату про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто не доведено, що в теперішній час позивач не має можливості нотаріального посвідчення свого права на спадщину. Таким чином підстав для задоволення позову в цій частині не має. Суд погоджується з доводами заперечень відповідача щодо цієї частини позову, зокрема, щодо наявності іншого позасудового порядку вирішення питання отримання свідоцтва про право на спадщину. Більш того, в теперішній час рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.01.2011 року за відповідачем визнано право власності на спадкове майно. І це рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам позову, решту позову слід віднести на рахунок держави, оскільки [PERSON] є недієздатним, і є інвалідом ІІ групи. На підставі наведеного,

Outcome: partial