Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У листопаді 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. З позову вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає колишній чоловік позивачки [PERSON] , який є відповідачем у даній справі. На усні звернення [PERSON] щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку [PERSON] не реагує. Відповідач у належному позивачці будинку не проживає більше одного року, а саме з 2009 року після розірвання шлюбу. У зв`язку з викладеними обставинами [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS] . Ухвалою попереднього складу суду від 21.11.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження. 18 серпня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження та призначене судове засідання на 10 год. 40 хв. 17.09.2020 року, яке відкладене у зв`язку з неявкою відповідача на 08 год. 30 хв. 04.11.2020 року. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, у письмовій заяві від 05.11.2019 року просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 14). Відповідач [PERSON] у судові засідання 17.09.2020 року та 04.11.2020 року не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 60, 67). Будь-яких заяв, клопотань та відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Отже, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Cудовий розгляд\~справи здійснювався\~на підставі\~наявних у\~суду матеріалів\~з урахуванням\~положень,\~передбачених ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , згідно, укладеного договору дарування між [PERSON] та позивачкою [PERSON] , посвідченого 16.05.2002 року державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. Згідно реєстраційного напису, вчиненого 17.05.2002 року Полтавським бюро технічної інвентаризації, зазначений вище жилий будинок зареєстрований на праві приватної власності за позивачкою. (а.с. 9) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , 17.06.2009 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, зокрема, зареєстрований, але не проживає, відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 02-44/746, виданою виконавчим комітетом Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області 31.10.2019 року. (а.с. 11) Згідно акту обстеження фактичного проживання по місцю реєстрації, складеного 31.10.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1\~ст. 381 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Отже, з досліджених вище доказів встановлено, що відповідач не проживає і не з`являється у належному позивачці будинку більше року, доказів того, що позивачка чинить перешкоди в доступі до житла відповідачу відсутні, зокрема, суду не надано доказів того, що між сторонами укладались будь-які угоди щодо користування житлом чи існують інші домовленості, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З квитанції про сплату судового збору від 05.11.2019 року № 72 вбачається, що позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову [PERSON] , судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 768,40 грн на користь позивачки [PERSON] . На підставі викладеного та,

Outcome: approved