Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до відповідача. про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого послався на те, що 27.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі того, що [PERSON] порушив умови кредитного договору і не виконав свої зобовязання по кредитному договору, у нього станом на 31.12.2015 року існує заборгованість в розмірі 12 694,65 гривень, яку він у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує (а.с.22). Відповідач [PERSON]М в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.28, 30/, про причини не явки суд не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За зазначених вище обставин, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 27.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником прав і обовязків, якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, що складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку /а. с. 8, 9-14/. Згідно п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг Банк відкрив Клієнту Картковий рахунок та видав картку № 5457 0829 0494 8911, з кредитним лімітом у розмірі 2 000,00 гривень, зі строком дії картки, що зазначений в Заяві. Відповідно до п.6.5. Умов позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах визначених цим Договором. Однак, зазначені вище умови кредитного договору [PERSON] не виконував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.12.2015 року складає в розмірі 12 694,65 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 2 2026,49 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 9 587,46 гривень; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина - 500,00 гривень, процентна складова 580,70 гривень (а.с.5-7). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не було надано доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору № б/н від 27.02.2006 року, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення №PROM2B4771 від 02.02.2016 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 гривень (а.с.20). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved