Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог (а. с. 37), просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати ним аліментів на дочку [PERSON], [INFO], за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року в розмірі 7417 грн. 19 коп., посилаючись на те, що у цей період відповідач не виконував рішення суду від 11 жовтня 2013 року про сплату аліментів на дочку в розмірі ? частки заробітку (доходу). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у суді позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував та пояснив, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем відповідач [PERSON] не мав можливості своєчасно сплачувати аліменти на дочку. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 11 жовтня 2013 року суд видав позивачу виконавчий лист про стягнення аліментів, який перебуває на виконанні у Броварському міськрайонного відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Відділ ДВС). З довідки-розрахунку наданого Відділом ДВС від 08 грудня 2016 року № 29204 видно, що заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період із 07 серпня 2013 року по 01 грудня 2016 року становить 29794 грн. 28 коп. У ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи суми заборгованості по сплаті аліментів та кількість днів у кожному місяці за період 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за вказаний період у розмірі 7417 грн. 19 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь позивача згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved