Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У лютому 2014 року позвиачі звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського РВ УДМС у Київській області про визнання права користування та зобов'язання вчинити певні дії Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності Серії САК № 071029 від 18.07.2013 року є власником садового будинку загальною площею 188,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок являться капітальною спорудою, підключений до необхідних комунікаційних систем, повністю оснащений для постійного проживання в ньому: складається із 7 кімнат, санвузла, туалету, кухні, тамбура, холу, гардероба, коридору, комори. Зазначене підтверджується даними з технічного паспорту від 13.11.2012 року. Оскільки [PERSON] являється повноправним власником згаданого садового будинку, вона вважала, що має повне право користуватися ним як своїм житлом, а також надати право користування ним як житлом членам своєї сім'ї - своїм синам [PERSON] та [PERSON]. На цих підставах у липні 2013 року позивач переїхали проживати на постійній основі до садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У листопаді 2013 року позивачі остаточно втратили право користування житлом в с. Білогородка Києво-Свтошинського району Київської області, у зв'язку з чим були зняті з реєстрації, про що у їх паспортних документах було зроблено відповідні відмітки. З цього часу у позивачі немає іншого місця проживання, окрім згаданого садового будинку. У грудні 2012 року з метою дотримання вимоги законодавства [PERSON] звернулась до відповідача із заявою провести реєстрацію її місця проживання, а також місця проживання її синів [PERSON], та [PERSON] за адресою належного їй садового будинку. На своє звернення [PERSON] отримала від відповідача відмову у здійсненні реєстрації за місцем знаходження садового будинку. Мотивами такої відмови було те, що садові будинки не відноситься до житлового фонду. Тому позивачі просили визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування садовим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Зобов'язати Києво-Святошинський РВ УДМС України в Київській області здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з внесенням відомостей про це до їх паспортних документів. В судове засідання позивачі не з'явились, направило до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Представник Києво-Святошинського районного відділу управління державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню частково виходячи наступного. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності Серії САК № 071029 від 18.07.2013 року є власником садового будинку загальною площею 188,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаний садовий будинок є 2012 року побудови. 13 листопада 2012 року на садовий будинок кооперативного дачного фонду що знаходиться за адресою [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт. У листопаді 2013 року позивачі остаточно втратили право користування житлом в с. Білогородка Києво-Свтошинського району Київської області, у зв'язку з чим були зняті з реєстрації, про що у їх паспортних документах було зроблено відповідні відмітки. З цього часу у позивачі немає іншого місця проживання, окрім згаданого садового будинку. Згідно листа від 10 грудня 2013 року № 0-88 Управління державної міграційної служби України в Київській області повідомлена [PERSON] що законних підстав для реєстрації місяця проживання [ADDRESS] району немає. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно положень ст. ст. 14, 15 Закону України №1382-ІУ від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань реєстрації місця проживання чи місця перебування можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, особи винні в порушення цього Закону несуть відповідальність згідно із законом. На підставі вищенаведених норм законодавства України суд знаходить обґрунтованими вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідача зареєструвати їх в садовому будинку. У вимогах позивачів щодо визнання за ними права користування садовим будинком, суд відмовляє, оскільки позивачі фактично користуються даним будинком, і доказів щодо існування перешкод в користуванні даного садового будинку не надано. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 15, 16, 29 ЦК України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: partial