Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

У лютому 2019 позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що на підставі договору міни від 25.10.2012 вона є власником будинку [ADDRESS] . Попереднім власником [PERSON] у цьому будинку був зареєстрований відповідач [PERSON] як квартиронаймач. Реєстрація відповідача у її будинку позбавляє її можливості здійснювати свої права власника. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації влаштовує сварки та заважає їй в повній мірі володіти та користуватися будинком. У зв`язку з цим просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з нього відповідача без надання йому іншого житлового приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та доповнили, що відповідач не був членом сім`ї позивача, перешкоджає позивачу користуватися будинком так як вона хоче, не несе витрат на утримання будинку та оплату комунальних послуг, має у власності інше житло. Відповідач та його представники заперечували проти позову та зазначили, що відповідач законно був зареєстрований попереднім власником у даному будинку зі згоди в тому числі позивача, вкладав власні кошти в перебудову будинку, догляд та обробляв земельну ділянку. Відповідач має законне право на користування будинком, оскільки є наймачем і це право у нього залишилося і після переходу права власності на будинок до позивача, оскільки вона знала про його реєстрацію в будинку до цього. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення з наступних підстав. Відповідно до копії договору міни від 25.10.2012 [PERSON] передала у власність [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку обміну на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки №1590 від 25.09.2012 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON] - квартиронаймач. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали показання, що відповідач проживав у будинку як квартирант, мав окрему кімнату, сплачував половину комунальних послуг. За нормами статей 158, 159 Житлового кодексу України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Отже, враховуючи ці обставини, суд доходить висновку, що між [PERSON] та [PERSON] на час реєстрації місця проживання в [ADDRESS] , склалися правовідносини договору найму житлового приміщення, укладеного в усній формі. Після набуття права власності на цей будинок позивачкою [PERSON] залишився проживати в будинку на цих же умовах, що підтверджується сторонами. Таким чином між позивачкою та відповідачем також існували договірні відносини найму кімнати в будинку, що належить позивачці. За нормами ст.170 Житлового кодексу України при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.168 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. 18.12.2018 [PERSON] надала відповідачу письмову вимогу про звільнення будинку та зняття з реєстрації для заселення її доньки з дітьми. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що донька позивачки [PERSON] з того і до теперішнього часу має намір проживати у зазначеному будинку з сім`єю, але відповідач чинить їй перешкоди та відмовляється звільняти приміщення. Отже суд вважає доведеним, що на час винесення рішення минуло більше 3 місяців як відповідач був повідомлений про необхідність його виселення з будинку, тобто про розірвання договору найму на підставі якого він проживав у ньому. Тому на даний час договір найму між сторонами є розірваним. Згідно з ст.169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином відповідач підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, оскільки на даний час у нього відсутні правові підстави на користування жилим приміщенням у будинку позивачки. Судові витрати, які понесла позивач та які підтверджені відповідними документами, а саме: судовий збір в розмірі 764,80 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] . Виходячи з наведеного,

Outcome: approved