Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У лютому 2014 року Позивач - [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про відшкодування майнової шкоди. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 12.01.2014р. близько 22 години на проспекті Перемоги 9 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Тойота Ауріс» з державним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить на праві власності Позивачці, та автомобіля «Опель Омега Караван» з державним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON]. ДТП сталася з причини того, що водій автомобілю «Опель» [PERSON] в порушення вимог п.13.1. Правил дорожнього руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», який від удару здійснив наїзд на металеву огорожу, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/1610/14-п від 17.01.2014р., яка набрала законної сили. Внаслідок ДТП автомобілю «Тойота» заподіяно механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.01.2014р. Відповідно до Висновку 211-1 автотоварознавчого дослідження про відшкодування матеріальної шкоди від 28.01.2014р. вартість завданої Позивачці шкоди через пошкодження автомобіля «Тойота» складає 128 182,78 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.53-55), Позивачка просила стягнути з Відповідача на свою користь 78 182,78 грн. завданої матеріальної шкоди, 860,00 грн. - витрат з оплати проведення авто товарознавчого дослідження по визначенню розміру завданої матеріальної шкоди, 675,00 грн. - витрат по оплаті послуг з транспортування автомобіля до станції технічного обслуговування та до місця зберігання, 547,18 грн. - судових витрат по сплаті судового збору. В судовому засіданні 29.04.2014р. Позивачка подала заяву про залучення третьої особи - ПрАТ «СК «Інкомстрах», оскільки їй стало відомо, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Інкомстрах» та на його ім'я було видано страховий поліс № АС 2094258 (а.с.47-48). Протокольною ухвалою суду від 29.04.2014р. ПрАТ «СК «Інкомстрах» залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні Відповідача (а.с.66-67). В судове засідання Позивач не з'явився, надала суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.71). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - ПрАТ «СК «Інкомстрах» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2014р. (а.с.4-5) встановлено, що 12 січня 2014 року в 21 год. 50 хв. в м. Києві по просп.. Перемоги, 9 [PERSON], керуючи автомобілем «Опель» державний номер [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану автомобіля не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» державний номер [NUMBER], який від удару здійснив наїзд на металеву огорожу, що призвело до пошкодження автомобілів та матеріальної шкоди, чим [PERSON] порушив вимоги п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 12 січня 2014 року в 21 год. 50 хв. в м. Києві по просп .Перемоги, 9, [PERSON] керував автомобілем «Опель» державний номер [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння, огляд на стан сп'яніння проводився в установленому порядку за допомогою спеціального технічного засобу «DRAGEN ALKOTEST 6810» № ARAM-3559, результат тесту № 912 склав 1,61% проміле та за своїми діями [PERSON] порушив п.2.9. ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою вину у скоєні правопорушення [PERSON] визнав. Відповідача було визнаний винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн. Автомобіль «Тойота Ауріс», державний номер [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу № Дг-0001874 від 24.02.2008р. (а.с.34-37) та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.38). На момент скоєння ДТП відповідальність Відповідача, як особи, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем «Опель», державний номер [NUMBER], була застрахована згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності (поліс № АС/2094258) укладеним з ПрАТ «СК «Інкомстрах», що підтверджується довідкою Моторно (транспортного) страхового бюро України № 3/1-05/8925 від 27.03.2014р. (а.с.49). Заключенням № 211-1 автотоварознавчого дослідження про відшкодування матеріальної шкоди від 28.01.2014р., складеного експертом [PERSON] Бюро експертиз та оцінки майна «Бюмекс», який діяв на підставі Свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів [NUMBER], виданого Фондом державного майна України 27.02.2007р. (а.с.31), визначено, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Тойота Ауріс», державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 128 182,78 грн. (а.с.6-14). До заключення № 211-1 від 28.01.2014р. додано протокол огляду транспортного засобу № 211-1 від 21.01.2014р. (а.с.15-16), Калькуляцію № 211-1 від 23.01.2014р. (а.с.17-24), фото таблиці (а.с.25-30). При цьому, Позивачем понесені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження за № 211-1 в сумі 860,00 грн. (а.с.56) та витрати, пов'язані із транспортування автомобіля до станції технічного обслуговування та до місця зберігання в сумі 675,00 грн. (а.с.57-60). Відповідач до суду своїх заперечень щодо позову не направив та відповідних доказів на їх підтвердження не надав, проте в судовому засіданні 29.04.2014р. зазначив, що на час ДТП мав дійсний страховий поліс (а.с.66-67). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 Постанови від 01.03.2013 року N4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Отже, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність Відповідача - [PERSON], на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах», суд вважає, що Відповідач на підставі ст. 1166 ЦК України повинен відшкодувати Позивачці шкоду, у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром шкоди (128 182,78 грн.) та сумою страхової виплати (50 000,00 грн.), яку могла б отримати Позивачка від ПрАТ «СК «Інкомстрах», як страхової компанії з якою уклав договір Відповідач або власник автомобілю «Опель», державний номер [NUMBER], про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). На час вчинення ДТП - 12.01.2014р. вказаний Закон діяв в редакції Закону від 04.02.2013р.. Відповідно до п.9.4 статті 9 Закону чітко визначено, що страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За ст. 6 даного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. (п.9.1 ст.9 Закону). П.9.2 статті 9 Закону, передбачено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень на одного потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. (п.22.1 ст. 22 Закону). Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з Відповідача, як з особи винної в скоєні ДТП, в результаті чого автомобіль Позивачки отримав механічні пошкодження, підлягає стягненню на користь останньої завдана шкода в сумі 78 182,78 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яку Позивачка могла б отримати від ПрАТ «СК «Інкомстрах», а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що Позивачкою були понесені додаткові витрати, а саме витрати на проведення авто товарознавчого дослідження для визначення розміру завданої шкоди в сумі 860,00 грн., що підтверджується квитанцією № 6545017-1 від 23.01.2014р. (а.с.56) та витрати на евакуацію транспортного засобу до станції технічного обслуговування та до місця зберігання в загальній сумі 675,00 грн., що підтверджується квитанцією № 000572 від 12.01.2014р. (а.с.57) та Актом виконаних робіт від 12.01.2014р. на суму 310,00 грн. (а.с.59), та квитанцією № 181869 від 22.01.2014р. (а.с.58) та Актом виконаних робіт від 22.01.2014р. на суму 365,00 грн. (а.с.60). З урахуванням всього наведеного вище позов підлягає задоволенню, шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивачки завданої матеріальної шкоди в сумі 78 182,78 грн., витрат на проведення авто товарознавчого дослідження по визначенню розміру завданої матеріальної шкоди в сумі 860,00 грн., витрат по оплаті послуг транспортування автомобіля до станції технічного обслуговування та до місця зберігання в сумі 675,00 грн., що разом складає 79 717,78 грн. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь Позивача підлягають стягненню з Відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог та розмір судового збору, сплачений Позивачем при зверненні до суду, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 547,18грн. У той же час з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 250,00грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6,9,22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. N4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: approved