Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду після уточнення якого просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що складає 2027,00 грн., на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7099,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказала, що від спільного шлюбу з відповідачем вона має дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею, а тому потребує матеріальної допомоги, оскільки дітей виховує самостійно. Відповідач мешкає окремо та не надає жодної допомоги на утримання дітей. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позов визнає частково та просив суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на одну дитину щомісяця, тобто в сумі 1013,00 грн. Вказав, що ним надається матеріальна допомога на утримання дітей. Крім того, він періодично проходить лікування в зв`язку з наявністю у нього хвороби хребта та на теперішній час не працевлаштований. У відповіді на відзив позивач вказала, що з наданих відповідачем доказів не можливо встановити як саме останній бере участь в утриманні та вихованні своїх дітей. Крім того, відповідач має достатній дохід для забезпечення і утримання своїх дітей, оскільки отримує пасивний дохід у вигляді орендної плати за земельні ділянки. Ухвалою суду від 13.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, до суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] № [NUMBER] сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.12.2015 по справі № 489/6870/15-ц. Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 16.09.2018 № 648 діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із змісту позову та актів опитування осіб [PERSON] і [PERSON] від 25.10.2018 та 26.10.2018, діти проживають разом з матір`ю та їх батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Доказів на підтвердження викладених у відзиві на позовну заяву доводів відповідача, що він приймає участь в утриманні дітей матеріали, відповідачем суду не надано. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. За положеннями статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями частини 3 статті 181 наведеного Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За змістом частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї (довідка сільської ради про проживання відповідача разом з батьками не є підтвердження утримання останніх), а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей у випадках, передбачених статті 188 СК України. Додані до відзиву на позовну заяву докази захворювання відповідача також не є підставою з огляду на вік відповідача та його стан здоров`я, який є працездатною особою, для встановлення аліментів у розміру, який просить відповідач. Оцінюючи наявні у справі докази та враховуючи, що сторони мають рівні права та обов`язки щодо дітей, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону на кожну дитину, щомісячно, що відповідає інтересам дітей на достатній рівень матеріального забезпечення, з урахуванням їх вікового рівня та матеріальних потреб. Крім того, задоволення позову у такий спосіб, без зазначення конкретного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що виключає у подальшому необхідності звертатися позивачу до суду із вимогами про збільшення розміру стягнутих аліментів через зміну розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється щорічно законами України про Державний бюджет України на відповідний рік. До доводів позивача про відсутність в нього доходів, з огляду на встановлені обставини та покладений законом на батьків обов`язок із належного матеріального утримання неповнолітніх дітей, суд відноситься критично, оскільки відповідач є працездатною особою та повинен самостійно вживати необхідних заходів, в т.ч. і до працевлаштування, для забезпечення виконання своїх батьківських обов`язків з утримання дітей. Позивач просила стягнути з відповідача 7099,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, та 768,40 судового збору, додавши відповідні докази до заяви про збільшення позовних вимог. Між тим, як вбачається з квитанції про сплату № 75185 від 07.02.2019 призначенням платежу вказано судовий збір за позовом [PERSON] . Таким чином, вказаний платіж немає відношення до цивільної справи за позовом [PERSON] , у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення на користь останньої з відповідача 768,40 грн. судового збору. За таких обставин, враховуючи, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору з відповідача на користь держави на підставі статті 141 ЦПК України підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. Щодо розподілу витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Понесення позивачем вказаних витрат підтверджено рахунком вартості однієї години надання послуг адвоката від 18.09.2018, детальним описом наданих адвокатом Літковою Л.В. послуг, квитанціями про оплату витрат на відправку адвокатських запитів від 18.09.2018 та 20.09.2018 по 23,00 грн. за кожну відправку, випискою банку про зарахування 16.01.2019 на картковий рахунок 7000,00 грн. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, так як у тексті договору відсутні умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару. Недотримано принцип співмірності із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом витраченим адвокатом та обсягом наданих послуг і виконаних робіт. Також, безпідставним є розрахунок у якому визначається вартість однієї години пов`язаної з розміром мінімальної заробітної плати, а не наприклад прожитковим мінімумом. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Згідно частин 4, 5 наведеної статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи співмірність, розміру понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, складності справи, яка не є складною та не потребує значного часу і обсягу виконання адвокатом робіт (надання послуг), з врахуванням вимог частини 3 статті 141 ЦПК України суд вважає за можливе зменшити розмір витрат понесених на правничу допомогу до 1000,00 грн.

Outcome: partial