Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь сплачені кошти за житлово-комунальні послуги в порядку регресу в сумі 9 549,88 грн. за період з 13.09.2019 по 31.08.2020 р. В обґрунтування позову вказувала, що 13.09.2019 року між сторонами укладено договір найму, згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] право на тимчасове проживання в квартирі позивача на період з 13.09.2019 по 13.03.2021 року. Відповідач зобов`язався утримувати житло в належному стані і своєчасно сплачувати всі комунальні послуги згідно квитанцій, виписаних на ім`я позивача. Вказаний договір був розірваний 31.08.2020 року з підстав невиконання відповідачем своєчасної оплати комунальних послуг. Позивач власними коштами розрахувалась за надані комунальні послуги за вказаний період. Відповідач не відшкодував позивачу вказану суму коштів. 10.11.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 09.12.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 16.02.2021 року ухвалою суду за клопотанням позивача залишено без розгляду позовну вимогу [PERSON] про примусову виписку відповідача. Позивач звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення, в разі неявки відповідача, не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик в судове засідання, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2013 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . 13.09.2019 року між [PERSON] , що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] укладено договір про здачу в найом на тимчасове користування житлову площу на рівних умовах строком на період з 13.09.2019 по 13.03.2021 року. За умовами договору відповідач зобов`язався утримувати в належному стані і своєчасно сплачувати всі комунальні послуги (квартплату, електроенергію, телефон, газ, радіо, послуги водопостачання й теплопостачання) з квитанцій виписаних на ім`я [PERSON] . Згідно отриманої судом в грудні 2020 року відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно долучених до позовної заяви копій квитанцій, загальна сума наданих комунальними установами житлово-комунальних послуг за період з 13.09.2019 по 31.08.2020 року становить 9 549,88 грн., яка сплачена позивачем. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. ЖК Української РСР встановлює обов`язок громадян своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за користування житлом та за спожиті житлово-комунальні послуги. Такий обов`язок передбачений як щодо наймачів жилих приміщень, які ними користуються на підставі договору найму житлового приміщення (ст. 64, 68 ЖК Української РСР), так і щодо громадян, яким житло належить на праві приватної власності (ст. 162 ЖК Української РСР). Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 року№ 2189-VIII«Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору найму від 13.09.2019 року відповідач зобов`язався перед позивачем своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги внаслідок користування житловим приміщенням, а позивач надала дозвіл відповідачу на тимчасове користування цим приміщенням, де і був зареєстрований відповідач. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а також підтвердження викладених в ньому обставин належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи виконання позивачем обов`язку відповідача в частині оплати житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку за необхідне стягнути з останнього в порядку регресу вказану грошову суму в розмірі 9 549,88 грн. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн. за розгляд даного позову.

Outcome: approved