Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50,00 грн. щомісячно. 13 травня 2013 року на виконання рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2013 року було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Міжрайонному відділі виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції, виконавче провадження №37945091. Зазначала, що ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року було задоволено її скаргу на дії Відділу ДВС та зобов`язано останнього скласти новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року включно, виходячи з мінімального розміру аліментів, визначеного ч. 1 ст. 182 СК України, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем від 04 грудня 2019 року, станом на 30 листопада 2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 19902,00 грн. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року за прострочення сплати аліментів в розмірі 19902,00 грн. та судові витрати. Представник позивачки, діючий за ордером від 04 лютого 2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 5, 10). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за його відсутність. Стверджував, що аліменти він сплачував своєчасно та в повному обсязі, заборгованість виникла внаслідок перерахунку розміру аліментів державним виконавцем, тому його вина у виникненні заборгованості відсутня (а.с. 45-48). Ухвалою суду від 04 березня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 35-36). Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 71-72). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню непідлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 22). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку кожного місяця. Встановлено, що в квітні 2013 року [PERSON] звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] , за її згодою, були стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50,00 грн. щомісячно (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2013 року на виконання рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2013 року було видано виконавчий лист. Судом встановлено, що на виконанні у міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №611/426/13, виданого 13 травня 2013 року Барвінківським районним судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50,00 грн., щомісячно, відкрито 16 травня 2013 року. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року, залишеною Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року без змін, було зобов`язано державного виконавця міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції Медведєву І.М. скласти у виконавчому провадженні №37945091, відкритому за виконавчим листом №611/426/13, виданого Барвінківським районним судом Харківської області 13 травня 2013 року, новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року включно, виходячи з мінімального розміру аліментів, визначеного ч. 1 ст. 182 СК України, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 18, 19-21). Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 18 березня 2020 року, виданого державним виконавцем міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції Медведєвою І.М. вбачається, що станом на 29 лютого 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18729,00 грн. (а.с. 56). За твердженням представника позивачки в судовому засіданні, зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній з 2013 року сплачував аліменти в розмірі 50,00 грн., розмір яких не відповідав діючому законодавству України, але при цьому не заперечував, що відповідач регулярно сплачував аліменти на утримання дитини. Оскільки розгляд справи проводився за згодою відповідача без його участі, то суд враховує письмові пояснення відповідача, на які він посилався у відзиву на позов. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач стверджував, що аліменти він сплачував регулярно в розмірі, який був визначений рішенням суду та погоджений з позивачкою. Заборгованість по аліментам у нього виникла в результаті неправомірних дій державного виконавця, який не зробив перерахунок аліментів відповідно до діючого законодавства. Тому його вини у винекненні заборгованості по аліментам немає. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд враховує посилання відповідача на те, що він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості по аліментам на утримання дитини, оскільки доводи відповідача про те, що заборгованість виникла в результаті перерахунку розміру аліментів підтверджуються матеріалами справи. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed