Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У лютому 2020 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до [PERSON] на предмет захисту свого права користування житлом державного житлового фонду в квартирі [ADDRESS] з підстав того, що вона самостійно несе тягар обов`язків з утримання квартири та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з нею відповідача, який вселений як син, наймача [PERSON] , яка померла [INFO] , матері позивача, однак з 2013 року відповідач забрав свої речі, покинув квартиру і маючи ключі, припинив користування цим житлом, участі в оплаті комунальних платежів не бере, тому позивач просила суд визнати відповідача такою, яка втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 06 березня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Треті особи, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви письмових пояснень щодо предмета позову не подавали. В судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що її брат, відповідач у справі, виїхав з квартири ще у 2013 році, переїхавши на постійне місце проживання в АР Крим, після чого вони не спілкувались і він жодного разу не приїжджав, в тому числі і коли померла їх мати, у зв`язку з чим вона залишилася проживати і утримувати квартиру сама. Відповідач в судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача. Треті особи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання представників не направили, причин неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи у відсутності вказаних осіб. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає в квартирі [ADDRESS] з 1986 року та є сусідкою [PERSON], з квартири [ADDRESS] тобто квартири напроти, в тому числі [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , яка померла у 2019 році. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] залишилася проживати у квартирі одна, оскільки її брат [PERSON] останні років десять не проживає в квартирі, ніколи навіть не приходив і вона бачила його всього лише декілька разів, хоча досить добре обізнана про розпорядок життя сусідів напроти, оскільки є пенсіонером, часто буває вдома і все помічає. Суд, заслухавши усні пояснення позивача, дослідивши зібрані докази, допитавши свідка, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] ) належить до державного житлового фонду, зареєстровано за місцевою радою на підставі рішення виконкому Кіровського району № 517 від 10 квітня 1990 року, про що видане реєстраційне посвідчення від 14 травня 1990 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 20 за реєстровим № 724 (а.с.37). Відповідно до розпорядження Житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства виконкому Кіровської райради народних депутатів від 10 квітня 1996 року № 280 «Про зміну особового рахунку на кв. [ADDRESS] » змінено договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] , що складається з 3-х кімнат житловою площею 48,2 кв.м. на ім`я [PERSON] на наступний склад сім`ї: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] - батько, [PERSON] - син, особовий рахунок на ім`я [PERSON] , діда, закритий у зв`язку смертю [INFO] (а.с.9). Відтак, відповідач як син наймача згідно зі ст.65 ЖК УРСР був вселений у спірну квартиру та там зареєстрований 12 лютого 1996 року, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 377 від 17 січня 2020 року (а.с.8) та перереєстрований 05 січня 2010 року за даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 04 березня 2020 року. Згідно свідоцтва про народження, виданого 21 листопада 2001 року Відділом РАГС Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, серії [NUMBER] , 21 листопада 2001 року вчинено актовий запис за № 380 про народження [INFO] [PERSON] (позивача у справі) батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). За даними довідки, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 17 січня 2020 року за № 377(а.с.8), а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 04 березня 2020 року (а.с.17) [PERSON] (дочка наймача) зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 21 листопада 2001 року. Відповідно, позивач вселена як член сім`ї наймача - дочка згідно зі ст. 65 ЖК УРСР та зареєстрована у спірній квартирі. [PERSON] , [INFO] , [INFO] померла у віці 45 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). За вказаних обставин позивач відповідно до ст. 61, 103 ЖК УРСР має право на зміну договору найму та відповідно на усунення перешкод у користуванні з боку інших членів сім`ї наймача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як встановлено судом, відповідач, починаючи щонайменше з 2017 року покинув сім`ю, в квартирі [ADDRESS] не проживає, забрав свої речі і маючи ключі від квартири, більше туди ніколи не з`являвся, що об`єктивно підтверджується актами про непроживання від 11 січня 2020 року, 01 червня 2020 року, складених сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сукупно з показаннями свідка [PERSON] та поштовою кореспонденцією, що повернулася до суду з відміткою про невручення адресату кореспонденції у зв`язку зі спливом терміну зберігання (а.с. 10, 24, 25, 48). За наведених обставин, в судовому засіданні безспірно доведено, що донині відповідач, починаючи щонайменше з 2017 року, не користується жилим приміщенням в спірній квартирі, не претендує на це та витрат по утриманню цього житла у відповідності з обов`язком, визначеним ст. 78 ЖК УРСР не несе. Оскільки іншого відповідачем відповідно до своїх обов`язків за ст. ст. 5, 81, 83 ЦПК України не доведено, то за встановлених судом обставин останній користувався спірною квартирою відповідно до ст. ст. 61, 65 ЖК УРСР як член сім`ї наймача на умовах договору найму житла з державного житлового фонду, і за ним відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР зберігалося право користування цим житлом до спливу шести місяців тимчасової відсутності, враховуючи відсутність встановлених інших підстав продовження строку збереження за відповідачем жилого приміщення за ч.3 ст.71 ЖК УРСР. Таким чином, оскільки відповідач з 2017 року до часу розгляду справи у суді в спірне житло не повернувся і не користується ним, хоч об`єктивно має таку можливість, то суд дійшов висновку про відсутність його у квартирі більше строку збереження за особою права користування житлом без поважних причин, на підставі чого згідно зі ст.72 ЖК УРСР відповідача в судовому порядку належить визнати таким, яка втратив право користування спірною квартирою, з припиненням по суду житлових правовідносин за ст. 16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, а тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ухвалене судом у цій справі рішення є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за заявою позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved