Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON](далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський»(далі - відповідач), про встановлення факту відсутності боргу. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 12.09.2015 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський»було укладено кредитний договір №200339949, строком на 731 день, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 13924,68 грн. На виконання умов кредитного договору, позивач повернула суму кредиту у повному обсязі, що підтверджується квитанцією. Оскільки, банк знаходиться на стадії ліквідації, 12.09.2016 року позивач зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про видачу довідки щодо відсутності заборгованості, яка залишилася без відповіді. Тому, позивач просила суд встановити факт відсутності у неї боргу за отриманим кредитом у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно договору №200339949 від 12.09.2015 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, подано письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У судовому засіданні було встановлено, що 12.09.2015 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір №200339949, строком на 731 день з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 13974,68 грн. (а.с. 5-7). На виконання умов кредитного договору, позивач повернула суму кредиту у повному обсязі, що підтверджується наданими квитанціями (а.с. 10-13). 01.09.2016 року позивач зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про видачу довідки щодо відсутності заборгованості (а.с. 9). Відповідно листа від 15.09.2017 року, ПАТ «Банк Михайлівський» повідомляє, що сума заборгованості за кредитним договором №200339949 від 12.09.2015 року, укладеним між банком та [PERSON] погашено 20.06.2017 в повному обсязі (а.с. 57). Факт погашення позивачем боргу також підтверджується випискою по особовим рахунках з 20.06.2017 по 15.09.2017 року (а.с. 58-60). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 3 ЦПК України). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Проте, не можуть бути задоволені вимоги позивача про встановлення факту відсутності у позивача боргу, без визначення конкретних дій, що порушують права позивача та обґрунтування їх належними та допустимими доказами, як спосіб захисту, у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки на час подання позовної заяви та розгляду справи, права позивача не порушені. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач при зверненні до суду не врахував положення ст. 1, 3 ЦПК України, не довів вини відповідача в даних правовідносинах, суд вважає, що права позивача не було порушено, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed