Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказували, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 28/100 частка будинковолодіння по [ADDRESS] є у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказаний будинок має дві квартири: квартира №1 - власники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , квартира №2 - власник [PERSON] й відповідно фактично розподілений між співвласниками (квартира [ADDRESS] ), а також обладнаний окремими входами та підведеними до кожної з квартир окремими комунікаціями. В будинку проживають дві різні родини. Біля будинку є земельна ділянка. Відповідно до рішення 5 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» від 22.08.2006 року, відповідачу [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва в розмірі 0.0552 га в [ADDRESS] біля будинковолодіння. Також зазначали, що в 2019 році вони звернулись в Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки по [ADDRESS] , біля будинковолодіння. Однак рішенням 75 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 20.12.2019 року, позивачем було відмовлено у отриманні безоплатно земельної ділянки. Згідно технічного паспорта, квартира [ADDRESS] складається з: загальна площа 44.60 кв.м.; житлова площа 26.30 кв.м., з них - кімната 8.70 кв.м.; кімната 17.60 кв.м.; допоміжна площа - коридор 5 кв.м., кухня 7.10 кв.м.; санвузол 3.60 кв.м.; топкова 2.60 кв.м.; сарай літ. Б, В; уборна літ Г; 1-2 огорожа. Відповідно до Звіту про оцінку майна, оціночна вартість об`єкту становить 200 042 грн. Посилаючись на те, що фактично спірний будинок вже давно розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з квартир окремими комунікаціями, однак договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо укласти, оскільки між позивачами та відповідачем тривалий час існують неприязні відносини, просили виділити в натурі частину житлового будинку, а саме квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої: 44.60 кв.м., житлова площа 26.30 кв.м., з них - кімната 8.70 кв.м., кімната 17.60 кв.м., допоміжна площа - коридор 5 кв.м., кухня 7.10 кв.м., санвузол 3.60 кв.м., топкова 2.60 кв.м., сарай літ. Б, В, уборна літ Г; 1-2 огорожа. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів через канцелярію суду надійшла заява, якій вказав, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути у його відсутність, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті суду, про поважні причини неявки суд не повідомила та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного . Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З матеріалів справи убачається, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачам належить на праві спільної сумісної власності 28/100 частка будинковолодіння по [ADDRESS] . Як зазначають позивачі, вказаний будинок має дві квартири: квартира №1 - власники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , квартира №2 - власник [PERSON] . Зазначений будинок фактично розподілений між співвласниками (квартира [ADDRESS] ), обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями, в ньому проживають дві різні родини. Біля будинку є земельна ділянка. Відповідно до рішення 5 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» від 22.08.2006 року, відповідачу [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва в розмірі 0.0552 га в [ADDRESS] біля будинковолодіння (а.с. 12). Згідно технічного паспорта, квартира [ADDRESS] складається із: загальна площа 44.60 кв.м.; житлова площа 26.30 кв.м., з них - кімната 8.70 кв.м.; кімната 17.60 кв.м.; допоміжна площа - коридор 5 кв.м., кухня 7.10 кв.м.; санвузол 3.60 кв.м.; топкова 2.60 кв.м.; сарай літ. Б, В; уборна літ Г; 1-2 огорожа (а.с. 6-7). Відповідно до Звіту про оцінку майна, оціночна вартість об`єкту становить 200 042 грн. (а.с. 13-16). При цьому, звертаючись до суду, позивачі вказували, вищевказаний спірний будинок фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями, однак договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо укласти, оскільки між позивачами та відповідачем тривалий час існують неприязні відносини. Так, згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. З положень ч.ч. 2 , 3 ст. 367 ЦК України вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок про те, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Враховуючи те, що спірний будинок по [ADDRESS] фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями, однак договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо укласти, оскільки між позивачами та відповідачем тривалий час існують неприязні відносини й відповідно вказаного не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, суд вважає за можливе виділити в натурі частину житлового будинку позивачам в межах належних їм часток у спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню й відповідно слід виділити позивачам в натурі частину житлового будинку, а саме квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої: 44.60 кв.м., житлова площа 26.30 кв.м., з них - кімната 8.70 кв.м., кімната 17.60 кв.м., допоміжна площа - коридор 5 кв.м., кухня 7.10 кв.м., санвузол 3.60 кв.м., топкова 2.60 кв.м., сарай літ. Б, В, уборна літ Г, 1-2 огорожа. На підставі викладеного та

Outcome: approved