Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі м. Одеси, згідно якої просив: - зобовязати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі призначити [PERSON], [INFO], страхові виплати в належному розмірі відповідно до встановленого мені 30% ступеню втрати працездатності з 25.04.2016 року безстроково сукупно: по трудовому каліцтву 03.12.1990 року та трудовому каліцтву 21.08.1990 року, виходячи з чинних норм законодавства України. При цьому обґрунтовуючи свої вимоги тим, що працюючи на шахті «Міусинська» ДП «Донбасантрацит», позивач отримав травми, що підтверджується актами про нещасний випадок за № 305 від 04.12.1990 року та актом про нещасний випадок за № 201 від 23.08.1990 року. До 2007 року перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду м. Красний Луч, Луганської області та отримував страхові виплати по трудовому каліцтву в результаті нещасного випадку, що стався на Відокремленому підрозділі «Шахта Міусинська» ДП «Донбасантрацит» у 1990 році та професійного захворювання пневмоконіоз з 1994 року. 30.05.2016 року в м. Артемівськ Донецької області позивач пройшов переогляд МСЕК та отримав довідку № 003960, у якій вказано, що йому встановлено 30% ступеню втрати працездатності з 25.04.2016 року безстроково сукупно: по трудовому каліцтву 03.12.1990 року та трудовому каліцтву 21.08.1990 року. З листопада 2016 року, позивач зареєстрований на постійному місці проживання за адресою: [INFO]. У березні 2017 року позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України у м. Одесі з проханням призначити страхові виплати відповідно чинного законодавства України. Позивач зазначив, що йому було відмовлено та запропоновано призначити страхові виплати, виходячи з мінімальної заробітної плати. Але з такою пропозицією відділення Фонду позивач не згоден, у звязку із чим був змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 12.01.2018 року було замінено відповідача по справі на його правонаступника, а саме Одеське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надала суду заяву згідно, якої просила розглядати цивільну справу в порядку ст. 247 ЦПК України, позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів безстороннім та належним судом, утвореним відповідно до закону. У постанові пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.1996 року зазначено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Судом встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], отримував пенсію як інвалід 3 групи з 01.09.2004 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії АБ № 203942 від 01.09.2004 року. 3 копії трудової книжки серії БТ-І № 516818 вбачається, що позивач 25.11.2014 року був звільнений з Відокремленого підрозділу «Шахта Міусинська» державного підприємства «Донбасантрацит» за ст. 38 КЗпП України. За період праці на шахті «Міусинська» ДП «Донбасантрацит», отримав травми, що підтверджується актами про нещасний випадок за № 305 від 04.12.1990 року та актом про нещасний випадок за № 201 від 23.08.1990 року. До 2007 року перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду м. Красний Луч, Луганської області та отримував страхові виплати по трудовому каліцтву в результаті нещасного випадку, що стався на Відокремленому підрозділі «Шахта Міусинська» ДП «Донбасантрацит» у 1990 році та професійного захворювання пневмоконіоз з 1994 року. До 2007 року, позивач отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду м. Красний Луч, Луганської області, у розмірі 25% втрати професійної працездатності по травмі від 04.12.1990 року та 15% по пневмоконіозу, після закінчення строку довідки МСЕК, страхові виплати не нараховувались, оскільки переогляд він не проходив. 30.05.2016 року в м. Артемівськ Донецької області позивач пройшов переогляд МСЕК та отримав довідку № 003960, у якій вказано, що йому встановлено 30% ступеню втрати працездатності з 25.04.2016 року безстроково сукупно: по трудовому каліцтву 03.12.1990 року та трудовому каліцтву 21.08.1990 року. З листопада 2016 року, позивач зареєстрований на постійному місці проживання за адресою: [INFO]. Для призначення страхових виплат [PERSON], необхідно було надати до відділення Фонду м. Одеса довідку про заробітну плату до моменту настання одного з нещасних випадків за 1990 року за його бажанням. У березні 2017 року позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України у м. Одесі із заявою про призначення йому страхових виплат. Листом від 18.05.2017 року № 03/3282 та Листом від 26.04.2017 року № 152-А-08, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що позивачем не надано всіх необхідних документів для призначення страхових виплат. Відповідно до ч.3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Для призначення страхових виплат у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків до робочих органів виконавчої дирекції Фонду подаються документи, що передбачені п.1 ст.43 Закону № 1105 та підпунктом 3.1 пункту 3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня 2007 року № 24 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року № 715/13982, а саме: 1) заява потерпілого про призначення страхових виплат; 2) акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок), висновок за формою Т-1 (якщо такий складався); 3) акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася), за формою Н-5 (якщо такий складався); 4) акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено); 5) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання); 6) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності; 7) довідка про середню заробітну плату (доход); 8) копія трудової книжки або витяг з неї, засвідчені страхувальником або підписом працівника робочого органу виконавчої дирекції Фонду при пред'явленні оригіналу; 9) довідка про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок); 10) протокол засідання комісії з питань охорони праці підприємства, а у разі, якщо вона не створена на підприємстві, комісії з питань вирішення спорів при робочих органах виконавчої дирекції Фонду про відсоток зменшення розміру одноразової допомоги потерпілому на виробництві (у разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров'я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення застрахованою особою нормативних актів про охорону праці). Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», страхові виплати складаються з страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоровя. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою повязане ушкодження здоровя, причину, час настання та групу інвалідності у звязку з ушкодженням здоровя, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги. Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації інваліда, у якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Відповідно до ст. 42 Закону № 1105-XIV, сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. Відповідно до п.11 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 439), розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку. п.13 вищевказаного Порядку зазначається, що середня заробітна плата обчислюється за тією професією (посадою, розрядом, роботою) на підприємстві (в цеху, на дільниці, ділянці), за якою застрахована особа працювала до моменту ушкодження здоровя і за якою медико-соціальною експертною комісією їй встановлено стійку втрату професійної працездатності. п. 14 Порядку, у разі коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності або коли з дня смерті потерпілого до настання права на страхові виплати минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати застрахованої особи перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненням з роботи (переходом на іншу роботу), з якою повязане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що проводиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. п. 17 Порядку, у разі подання застрахованою особою для призначення страхових виплат довідки про заробітну плату за період до 1 січня 1992 року під час обчислення коефіцієнта заробітної плати середня заробітна плата за рік у відповідному періоді вважається середньомісячною заробітною платою працівників, зайнятих в економіці України, за відповідний рік. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності. Відповідно до ч.2 ст. 37 Закону, перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання в попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері статистики. Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідач у своїх письмових запереченнях зазначив, що «Відокремлений підрозділ «Шахта Міусинська» державного підприємства «Донбасантрацит» не має державної реєстрації на території, яка підконтрольна українській владі, а тому отримати довідку про середню заробітну плату (доход) неможливо. При цьому відповідач зазначив, що відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву та цей документ не було надано до відділення, у звязку із відсутністю повного пакету документів, який передбачено чинним законодавством України, позивачу було відмовлено в призначенні страхових виплат. Між тим, суд зазначає, що вимога про надання уточнюючої довідки про середню заробітну плату (доход) може бути визнана виправданою в звичайній ситуації, проте в ситуації, яка склалася в позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження стосовно осіб, які отримували відповідні документи на підприємствах, установах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою. Згідно п. 12 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» вказано, що якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоровя не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою за професією на підприємстві (в галузі), на якому працював потерпілий або за відповідною тарифною ставкою подібної професії, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати. Відповідно до п. 20 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, встановлюється, що у разі відсутності в потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату в звязку з ліквідацією підприємства, установи або організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі. Таким чином, у разі відсутності в потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату в звязку з ліквідацією підприємства, установи або організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі. З огляду на вищевикладене та виходячи із принципу справедливості, громадянам України гарантується дотримання в повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, після залишення ними тимчасово окупованої території, у звязку із чим, та з метою забезпечення конституційних прав позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved