Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №98-299 від 17.04.1998 року, оформленого на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», згідно якого [PERSON], діючи від імені і в інтересах [PERSON], продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними господарчими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на даний будинок після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO], зазначивши в обґрунтування позову, що з [PERSON] перебував у шлюбі з 1970 року. У 1998 році вирішили в с.Калинівка Комінтернівського району Одеської області купити будинок. На день укладання договору діяли торгові біржі на яких послуги по відчуженню нерухомого майна вартістю були нижчі нежилі у нотаріуса, тому, з урахуванням їх з дружиною матеріального положення, договір купівлі-продажу будинку був оформлений ними на торговій біржі та 20.04.1998 року був зареєстрований у Комінтернівському РБТІ в реєстровій книзі 15 за реєстровим №28, стор.30, а також в [PERSON] сільській раді Комінтернівського району Одеської області. [INFO] дружина померла. Він є єдиним її спадкоємцем за законом першої черги. В встановлений законом строк ним була подана заява нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу будинку не посвідчений нотаріально. Враховуючи, що будинок було придбано на підставі діючого на тої час законодавства, наслідки посвідчення на товарній біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна їм ніхто не розяснював, просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, подавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю /а.с.36/. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про визнання позову і розгляд справи за їх відсутністю /а.с.34/. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задово-ленню за наступними підставами. На підставі ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року діючий на час виникнення правовідносин між сторонами) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. До прийняття нового Цивільного кодексу України, який набув чинність 01.01.2004 року, оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна було дозволено також на товарних біржах відповідно із Законом України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, з наступними змінами та доповненнями. Згідно ч.ч.3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії у часі. Статтею 328 ЦК України (в редакції 2004 року) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS], оформлений 17.04.1998 року на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», зареєстрований в «Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості» за реєстровим №98-299 від 17.04.1998 року, був укладений відповідно до законодавства, що діяло на час вчинення правочину. Проте, вимога позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна №98-299 від 17.04.1998 року дійсним задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати усі цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Як передбачає ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно із зазначеним вище, позивач не може звертатися до суду в інтересах своєї померлої дружини. Враховуючи те, що на день смерті [PERSON] їй належав, придбаний на законних підставах, житловий бу- динок з господарчими будівлями і спорудами, тому в день її смерті відкрилася спадщина на це нерухоме майно. Отже, позивач має право в судовому порядку тільки вимагати визнання за ним, як за спадкоємцем, права власності на майно, що залишилося після смерті його дружини. Відповідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У чинність ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права й обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено у ст.1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що 17.04.1998 року на Одеській Універсальній Біржі «Витязь» оформлено договір купівлі-продажу нерухомого майна №98-299, зареєстрований в «Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості» за реєстровим №98-299 від 17.04.1998 року, згідно якого [PERSON], від імені і в інтересах якої діяв [PERSON], продала, а [PERSON] купила с торгів за 6200 гривень житловий будинок який складається з літ.«А»-житловий будинок, літ.«а»-тамбур, літ.«Б»-сарай, літ.«В»-сарай, літ.«Г»-погріб, літ.«Д»-вбиральня, І-мощення, розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстровано в Комінтернівському РБТІ на паперових носіях 20.04.1998 року в реєстровій книзі 15, за реєстровим номером 28, сторінка 30 /а.с.11-12,29/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років, актовий запис за №367 /а.с.9/. Факт знаходження у шлюбі [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Звенигородським рай бюро РАГС Черкаської області 08.08.1970 року /а.с.10/. Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання позивача [PERSON], він зареєстрований по [ADDRESS] з 08.08.2000 року /а.с.6/. Як убачається з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Комінтернівською державною нотаріаль-ною конторою 05.08.2014 року заведена спадкова справа №268/2014 до майна померлої 04.05.2015 року [PERSON] /а.с.13/ Листом державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області від 07.11.2014 року [PERSON], спадкоємцю за законом першої черги [PERSON], повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], у звязку з тим, що договір купівлі-продажу будинку оформлено без дотримання вимог ст.227 ЦК УРСР 1963 року, та рекомендовано з цього питання звернутися до суду /а.с.8/. Згідно довідки Комінтернівського РБТІ Одеської області станом на 13.03.2015 року при обстеженні житлового будинку [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (нині померлої) на підставі біржового договору №98-299 від 17.04.1998 року, встановлено, що нерухоме майно в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а1» житловою площею 26.2 кв.м., загальною площею 63,4 кв.м. та господарчих будівель і споруд: літ. «Г»-погріб, літ. «Е»-гараж, літ. «Ж»-літня кухня, літ. «З»-сарай, літ. «И»-вбиральня, літ. «К»-душ, літ.«Л»-сарай, І-відмостка, ІІ-цистерна, №1-3-огорожа. З перерахованого самочинно збудовано: літ.«а1»-веранда, літ.«Е»-гараж, літ.«Ж»-літня кухня, літ.«З»-сарай, літ.«Л»-сарай; самочинно переобладнанні в житловому будинку літ. «А»: житлова 1-6, та кухня 1-7. Знесено: літ.«а»-тамбур, літ. «Б,В»-сараї, літ. «Д»-вбиральня. Без урахування самочинного переобладнання та будівництва житлова площа складає 18.9 кв.м., загальна площа 34.4 кв.м. /а.с.29/. Відповідно до загального правила здійснення права власності, визначеного ст.319 ЦК України, що набув чинність з 01.01.2004 року, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Доказів про отримання власником будинку [PERSON] від органу місцевого самоврядування дозволу на переобладнання і перепланування жилого будинку [ADDRESS], яке нею здійснено за життя, позивачем суду не надано. Частиною 2 ст.375, ч.5 ст.376 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, та інше нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. [PERSON] за життя наданим їй законом правом не скористалася і, в встановленому законом порядку, своє право власності на самочинно збудовані будівлі і споруди не узаконила. У аб.1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, позивач отримав право на успадкування тільки житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами у стані на день оформлення правочину, без врахування самочинно переобладнання та будівництва. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем заявлено не було, у звязку з чим, судом позов розглянуто в межах заявлених вимог. Згідно розяснень, викладених у п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок під літ.«А» загальною площею 34.4 кв.м., жилою -18.9 кв.м. та господарчих будівель і споруд: літ. «Г»-погріб, літ. «И»-вбиральня, літ. «К»-душ, І-відмостка, ІІ-цистерна, №1-3-огорожа. На підставі ст.ст.328,25,1217,1218,1223,1225,1226,1268 ЦК України і

Outcome: partial