Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У позовній заяві позивачка просить усунути перешкоди у користуванні квартирою № 2 в будинку № 14 по вул. Сверстюка Євгена в м. Бровари Київської області, в якій вона є співвласником, шляхом зобовязання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні цим обєктом нерухомого майна, надати ключі від квартири, та вселити її у вказану квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вказана квартира (яка уявляє собою виділену частину будинку) належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності, - в порядку спадкування після смерті сина і чоловіка відповідачки, вона спадщину після сина прийняла і отримала свідоцтва про право на спадщину на вказане майно (частку), бажає жити в даному жилому приміщенні, крім того зареєстрована на постійне місце проживання в ньому, хоча останні роки жила у іншому будинку - №14 б, а в даній квартирі живе відповідачка з сином, відповідачка заперечує проти її проживання у вказаній квартирі, не пускає її у квартиру, не дає ключів, чим порушує її право власності. В обґрунтування вселення у дану квартиру позивачка послалась на те, що дана квартира є більш пристосованою і зручною для проживання особи похилого віку, квартира тепліша, має меншу площу, і тому менші комунальні платежі; з метою вирішення спору пропонувала відповідачці переселитись у будинок №14б (де зараз живе вона), який є більший і більше би підійшов для проживання відповідачам. Крім того, просила врахувати, що хворіє і потребує гроші на лікування, планує у подальшому продавати інше належне їй майно, в тому числі і той будинок, у якому проживає зараз, і за станом здоров,я у подальшому планує переїхати в інше місто до другого сина, який буде за нею доглядати, тому бажає переселитись зараз у вказану квартиру. Вона пропонувала невістці оформити права власності на спадкове майно, з тим, що у подальшому могли вирішити питання про його розділ, за таким варіантом, щоб вона залишилась проживати у квартирі №2 в будинку №14, а відповідачка з сином перейшли б жити у інший будинок - №14б, який є більшим і зручнішим для них, але відповідачка від оформлення своїх спадкових прав ухиляється, і ухиляється від вирішення питання з приводу розділу спадкового майна. всі її пропозиції залишила поза увагою. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що вона не створює перешкод позивачці у користуванні вказаною квартирою, не заперечує проти того, щоб позивачка заходила у квартиру, але у її присутності, оскільки дана квартира є житлом її і сина. Пояснила, що позивачка завжди за її бажанням приходить до них у гості, спілкується з онуком (сином відповідачки), вони часто їдять разом, але вона не бажає, щоб позивачка перебиралась жити у дану квартиру. Не заперечує, що на даний час стосунки конфліктні, позивачка налаштовує сина проти, провокує конфлікти, погрожує продати будинок, переселити їх у інше помешкання, пустити до них у квартиру квартирантів, тобто створити неможливі умови. Пояснила, що дійсно позивачка пропонувала помінятись жилими приміщеннями, тобто пропонувала їм з сином переселитись у той будинок, де вона проживає зараз. але відповідачка цього не бажає, оскільки жила з чоловіком саме у вказаній квартирі і бажає залишитись проживати в ній. Вважає, що відсутні підстави для вселення позивачки у квартиру, оскільки позивачка має де проживати, живе у більшому будинку, там здає декілька кімнат в оренду. Просила відмовити у позові. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив такі факти: Згідно свідоцтва про право на спадщину від 8.04.2000р. [PERSON] і [PERSON] (син позивачки) прийняли спадщину після чоловіка ( і батька) [PERSON], який помер 9.04.1998р., що складається з 16/25 частин жилого будинку по вулиці Калініна, 14 у м. Бровари;, в рівних частках, тобто успадкувала 16/50. (будинок цегляний А-1, жила площа 60,3кв.м). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 8.09.2016р. [PERSON] прийняла спадщину після сина [PERSON], який помер 30.10.2015р., що складається з 16/50 частин жилого будинку по вулиці Євгена Сверстюка (Калініна), 14 у м. Бровари; дана частка належала спадкодавцю в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину від 8.04.2000р., успадкувала 1/3 на рівні з іншими двома спадкоємцями першої черги , тобто 16/150. (будинок цегляний А-1, жила площа 58,9кв.м). Таким чином, позивачці в даному будинку належить 16/50 + 16/150 = 64/150. Встановлено, що вказане спадкове майно за вказаною адресою по вул. Калініна, нині Сверстюка, 14, уявляє собою частину будинку у вигляді окремої квартири №2. Інша частина будинку №14 по вул. Сверстюка належить іншій особі ([PERSON]), яка відношення до даного спору не має. Вказана квартира № 2 в будинку №14 , згідно технічної документації, загальною площею 64,7 кв. м (житловою площею 30,6 кв. м). Встановлено, що відповідачка - яка доводиться невісткою позивачці і є дружиною померлого сина позивачки [PERSON], і неповнолітній син (онук позивачки та син померлого) спадщину після чоловіка (і батька) також прийняли, оскільки постійно і тривалий час проживали зі спадкодавцем у вказаному жилому приміщенні у квартирі [ADDRESS], але спадкові права не оформили і свідоцтва про право на спадщину не отримували, разом з тим їх частки визначені у свідоцтві про право на спадщину, виданому позивачці, і наведеному вище. Спадкові права відповідачки і її сина (онука позивачки) позивачка не оспорює. Таким чином, співвласниками вказаного (спірного) жилого приміщення - будинку №14 на даний час є: позивачка, якій належить 64/150 частки будинку; і відповідачка і її неповнолітній син, яким належить 32/150 частки будинку; тобто по відношенню безпосередньо до квартири №2 у даному будинку співвідношення часток позивачки і відповідача з її сином у правах на вказану квартиру є таким: 2/3 позивачці і 1/3 відповідачці з її сином. Також встановлено, що після [PERSON] залишилось і інше спадкове майно, зокрема, у вигляді частини недобудованого будинку, а також частини жилого будинку №14б по вул. Сверстюка в м. Бровари (друга частина якого належить позивачці). Співвідношення часток у даному будинку позивачки і її (нині померлого) сина [PERSON] такі самі, як і у вказаній квартирі; співвідношення часток позивачки і відповідачки з її сином такі самі, як наведені вище. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину на вказаний інший будинок (№14б) не видане через певні невирішені процедурні питання, що стосуються визначення часток між колишніми співвласниками. Також встановлено, що позивачка є зареєстрованою на постійне місце проживання за адресою [INFO], тобто за адресою даної квартири. Фактично проживає у [INFO]. Відповідачка і її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за тією ж адресою і проживають у даній квартирі (№2 в будинку №14). Свідок [PERSON] пояснила, що у її присутності позивачка намагалась потрапити у квартиру, але відповідачка її не пустила; і таких випадків було декілька. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка їй скаржилась на невістку, що та не пускає її жити у квартиру. Свідок [PERSON] (власниця другої частини будинку №14) пояснила, що відповідачка живе у другій половні будинку №14, а позивачка живе у будинку №14б поруч, що сторони між собою спілкуються як рідня, бачить онука позивачки [PERSON] , як він спілкується з бабою (позивачкою), допомагає їй. Але їй не відомі випадки, що відповідачка не пускала позивачку до себе у квартиру; вважає, що позивачці є де жити і без вказаною квартири, що у будинку, де живе позивачка, вона тримає квартирантів. Свідок [PERSON] пояснила, що часто буває в гостях у відповідачки, позивачка приходила до неї в гості, [PERSON] казав, що бабуся приходить, одного разу були в гостях разом; в квартирі проживає відповідачка з сином, які казали, що позивачка хоче туди пустити квартирантів. Свідок [PERSON] (мати відповідачки) пояснила, що стосунки між сторонами були нормальні, вона також допомагала позивачці у побуті, позивачка хотіла вселитись до відповідачки в квартиру, казала, що подає на суд, вважає, що позивачка хоче пустити в квартиру квартирантів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є депутатом міської ради, складав акт обстеження на прохання позивачки, що на її прохання виходив на місце, мав місце випадок, коли о темній порі доби він, його помічник, позивачка і ще одна особа з позивачкою стукали у двері відповідачці, та сказала, що вже пізно нікого не пустить, а позивачка хай заходить, але потім зачинила двері, про що він склав акт. Пізніше він повернувся до квартири, його одного відповідачка впустила , і у бесіді з нею свідок з,ясував, що в квартирі живе відповідачка з сином, вона не проти, щоб позивачка ходила у гості, але пізно ввечері побоялась пускати вказаних осіб у будинок, пояснивши, що є дитина і вже пізно. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦКУ власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у цьому праві. Згідно ст.. 383 ЦКУ власник будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб. Згідно ст..150 ЖК України власники будинку (квартири) користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. Згідно ст..13 ЦК України при здійснені своїх прав особа повинна утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб , а у разі недодержання особою цих вимог, суд може зобовязати особу припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, що порушує право (п.3), , відновлення становища, яке існувало до порушення права (п.4) , та інші способи захисту. Згідно ст..14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.358 ЦКУ право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Користуються співвласники спільним майном у відповідності до їхніх часток. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд дійшов висновку, що позивачка має право як співвласник, користуватись, володіти і розпоряджатись своїм майном (відповідно до частки у праві власності) . Здійснення даних прав співвласники повинні визначати за взаємною згодою, а у разі спору- в судовому порядку. Частка позивачки у даному обєкті є більшою, ніж спільна частка відповідачки та її сина (членів одної сім,ї), тому принаймні права позивачки на вказане майно не є меншими, ніж права відповідачки. Такі обєкти нерухомого майна як будинок, частина будинку, квартира - є жилими приміщеннями, і тому їх основне призначення - для проживання. Таким чином, позивачка, як співвласник, маючи право користуватись і володіти належним їй майном, має право використовувати належне їй майно (вказану квартиру) для проживання. І дане право позивачки не може бути обмежене правами іншого співвласника (відповідача), до того ж частка якого у спільному майні є меншою по відношенню до частки позивачки у цьому майні. Відповідачка проживає у даній квартирі (у цій частині будинку) , в судовому засіданні вона не заперечує того, що не бажає, щоб позивачка проживала у вказаній квартирі, що квартира є невеликою і не достатньою для проживання позивачки разом з ними; вважає, що позивачка має інше житло, де проживає за домовленість з її сином (чоловіком відповідачки) і вважає, що підстав для вселення позивачки у вказану квартиру нема. Суд не погоджується з таким тлумаченням відповідачкою розподілу прав між сторонами як співвласниками вказаної квартири і з її думкою, що вона з сином мають більші права на вказану квартиру у порівнянні з позивачкою. При цьому суд виходить з того, що у разі спору між співвласниками щодо користування спільним майном - вони такий спір можуть вирішити у суді, так само у разі спору з приводу розділу спадкового майна - воно може бути розділене у судовому порядку за умови подання такого позову до суду хоча б одним з співвласників. Натомість відповідачка такого позову не заявила, зокрема не заявила позову про розділ спадкового майна (враховуючи наявність іншого спадкового майна і у звязку з цим наявність підстав для його розділу між спадкоємцями). Тому прийняте нею односторонньо, а не за згодою з іншим співвласником, рішення, за яким вона з сином користуються вказаною квартирою, а позивачка позбавлена такого права - є таким, що не відповідає вимогам закону, що регулює дані правовідносини (як правовідносини співвласників з приводу спільного майна, так і правовідносини спадкоємців з приводу спадкового майна). Позивачка згоди на такий розподіл спільного майна не надавала. Таким чином, ствердження відповідачки, що вона має більші права на дану квартиру - нічим не підтверджені, суперечать вимогам закону і судом до уваги не беруться. Дані обставини можуть бути враховані у разі спору про розділ спадкового майна та/або майна, яке є у спільній власності, що в даному випадку є поза межами розгляду даної справи. В межах розгляду даного позову суд виходить з того, що позивачка має право власності на вказану квартиру і належна їй частка не є малозначною чи несуттєвою, і тому позивачка має право користуватись даною квартирою, в тому числі мати до неї вільний доступ, і в тому числі має право проживати в цій квартирі. Сам той факт що позивачка має також і інше майно (частину у іншому будинку №14б, так само як і відповідачка та її син), не припиняє права власності, права користування і права володіння по відношенню до вказаної квартири, і не є підставою для обмеження позивачки у праві користування спірною квартирою. Враховуючи, що фактично відповідачка створює перешкоди позивачці у проживанні в даній квартирі, то суд погоджується з тим, що такі перешкоди слід усунути. Суд вважає доведеним і частково підтвердженим самою відповідачкою та не спростованим іншими доказами той факт, що на даний час є перешкоди для позивачки у проживанні у вказаній квартирі, і такі перешкоди для неї створює відповідачка. Тому позов в цій частині обґрунтований. Таким чином, права позивачки порушені відповідачем, і такі порушені права підлягають судовому захисту у спосіб, про який просить позивачка - шляхом її вселення у вказану квартиру. Питання з приводу розподілу жилої площі, визначення порядку користування квартирою чи виділ частки в натурі одному з співвласників, а також питання про розділ спадкового майна між спадкоємцями не розглядається в даній справі, враховуючи, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Тому позивачка має бути вселена у вказане жиле приміщення в цілому, без визначення конкретної жилої кімнати. Дане питання сторони (співвласники) можуть вирішити за взаємною згодою, а у разі спору - в судовому порядку. Разом з тим суд не бере до уваги і вважає такими, що суперечать вимогам закону, що регулює дані правовідносини, ствердження позивачки щодо її намірів продати спадкове майно, або розпорядитись ним у інший спосіб, зокрема здати в оренду, тощо. В межах розгляду даної справи суд задовольняє позов позивачки про усунення перешкод шляхом її вселення виключно для особистого проживання, а всі інші питання сторони мають вирішувати за взаємною згодою а у разі спору у судовому порядку. Посилання відповідачки про те, що позивачка не буде вселятись у квартиру, а має намір пустити туди квартирантів, судом до уваги не беруться, оскільки на вчинення таких дій має бути згода другого співвласника. Так само суд звертає увагу, що вселення позивачки у спірну квартиру не означає виселення з квартири відповідачки та її сина, які також є співвласниками квартири і так само мають право на користування нею як житлом. Посилання відповідача, що вселенням позивачки у квартиру будуть порушені її і сина житлові права, також судом до уваги не береться, оскільки співвласники мають право користуватись спільним майном у відповідності до їх часток, тому часткове обмеження прав співвласника наявністю прав на дане майно у іншого співвласника не може розглядатись як порушення житлових прав. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved