Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У лютому 2017 року позивач предявив до суду позов, в подальшому уточнивши свої вимоги, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що по вул. Гардишівська, 112 в с. Мирославка Бердичівського району. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності на підставі договору дарування належить 1/2 житлового будинку що по вул. Гардишівська, 112 в с. Мирославка Бердичівського району. Власником іншої половини будинку є [PERSON]. У вказаному будинку була зареєстрована його колишня дружина [PERSON], [INFO], яка з 2014 року там не проживає, не сплачує кошти за комунальні послуги, добровільно з реєстрації не знімається. Її реєстрація позбавляє можливості у повному обсязі реалізувати права власника будинку. У судове засідання позивач не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечив(а.с.45). Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог(а.с. 46). Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] ВасильТерентійович являється власником 1/2 частки будинку № 112 по вул. Гардишівська, в с. Мирославка Бердичівського району. Право власності на іншу 1/2 частку вказаного будинку зареєстровано за [PERSON], [INFO](а.с. 9, 10, 36-38). Відповідно до довідки № 221 від 20.02.2017 року виданої Мирославською сільською радою [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає [INFO]. До складу сім'ї входить дружина [PERSON], [INFO], яка зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою(а.с. 8). З акту Мирославської сільської ради від 20.02.2017 вбачається, що [PERSON], в с. Мирославка по вул. Гардишівська, 112 не проживає більше трьох років(а.с. 7). Згідно свідоцтва на забудову садиби, витягу з рішення № 321 від 29.11.1966 виконкому Бердичівської райради, на підставі рішення Мирославської сільради від 26.03.1966 року [PERSON] як забудовнику було виділено 0,34 га земельної ділянки в с. Мирославка(а.с. 39-43). Шлюб між сторонами, який було зареєстровано 18.08.1983 Мирославською сільською радою, актовий запис №7, розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 20.01.2017 (а.с.12, 44). Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка у житлі позивача не проживає з 2014 року, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання у його квартирі не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у його квартирі, така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом ґрунтуються на законі. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави, оскільки позивач відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від його сплати звільнений.

Outcome: approved