Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,9407 га, яка розташована на території Шишковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Навесні 2014 року у неї виникли сумніви щодо того, що вона використовує не всю належну їй земельну ділянку, тому вирішила винести в натурі її межі. Для цього вона звернулася до землевпорядної організації ДП «Центр ДЗК». Під час винесення в натуру меж її земельної ділянки виявилося, що відповідач [PERSON] використовує частину належної їй земельної ділянки, на якій посадила фруктові дерева та яку обгородила огорожею із металевої сітки. На письмову вимогу звільнити належну їй земельну ділянку відповідач не реагує. Посилаючись на вимоги ст.391 ЦК України, ст.90, ч.2 ст.152 ЗК України, просить суд: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,9407 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Шишковецької сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов'язання відповідача за її рахунок вирізати та викорчувати закладені нею багаторічні насадження фруктових дерев на даній ділянці, а також демонтувати встановлену останньою огорожу із металевої сітки; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та сплачений судовий збір по справі. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та доповнили, що [PERSON] та [PERSON] користуються земельними ділянками на даному масиві приблизно з 2007 року на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай), але раніше жодних спорів між ними не виникало. Державний акт на земельну ділянку [PERSON] отримала в 2009 року, однак заходи до отримання своєї земельної ділянки згідно державного акту в натурі, позивачка почала здійснювати в 2014 році. До 2014 року будь-яких спорів щодо користування земельними ділянками у суміжних землекористувачів не було. В 2014 року виявилося, що сусідка [PERSON] користується частиною земельної ділянки позивачки площею 0,07 га, на якій заклала багаторічні насадження. Спеціаліст Центру ДЗК [PERSON] в 2014 року приїжджав на місце розташування земельної ділянки [PERSON], щоб передати її в натурі (на місцевості) власнику та склав акт передачі, однак даний акт не підписаний суміжним землекористувачем [PERSON], сільським головою та не посвідчений печаткою сільської ради. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наступних підстав: фактично земельна ділянка, зазначена в державному акті, передана позивачці не була. З 2009 року по 2014 рік сторони користувалися земельними ділянками без жодних спорів. 5 років тому [PERSON] на своїй земельній ділянці посадила сад. Після виникнення спору 18 власників, земельні ділянки яких розташовані на даному масиві та ділянки яких перетинаються, домовилися про виготовлення нової технічної документації. Було виготовлено три варіанти визначення місця розташування земельних ділянок, однак позивачка не погоджується з жодним. Земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON] дійсно на площі 0,07 га накладається на земельну ділянку [PERSON], яка повинна бути їй передана на підставі державного акта. Представник третьої особи Козлов Г.П. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з тих підстав, що позивач не довела в суді того факту, що межі земельної ділянки відповідачки накладаються на її земельну ділянку. У відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про землеустрій», на підставі технічної документації про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно Інструкції про порядок встановлення на місцевості меж земельних ділянок, такі межі повинні бути встановлені на місцевості зі складанням відповідного акту. Вищевказаною Інструкцією передбачено, що при встановленні меж земельної ділянки обов'язковою є присутність суміжних землекористувачів, які проектною організацією повинні бути попереджені про дату і час встановлення межових знаків. Передача земельної ділянки [PERSON] спеціалістом ДП «Центр ДЗК» проведена з порушенням вимог даної Інструкції. Технічна документація з додатками, одним із яких повинен бути відповідний акт, яка б підтверджувала передачу земельної ділянки позивачці в натурі (на місцевості), в матеріалах, які зберігаються в відділі Держгеокадастру, відсутня. Кожна із сторін, як власник земельної ділянки, мала право приступити до її використання тільки після реєстрації права власності і встановлення меж земельної ділянки на місцевості. Позиваці земельна ділянка в натурі не передана. В архівній технічній документації щодо даного масиву, на якому знаходяться земельні ділянки сторін та інших 16 осіб згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай), є тільки схема паювання, протоколи загальних зборів про її затвердження з підписами членів колгоспу про згоду на отримання земельної ділянки певної конфігурації, площі і порядку розташування, однак, без виділення в натурі (на місцевості). Акт передачі межових знаків, наданий представником позивача, не має жодної юридичної сили, оскільки він може бути тільки додатком до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не бути самостійним документом. Однак, вищезазначена технічна документація у відділі Держгеокадастру в Сокирянському районі, відсутня, оскільки проектна організація не до кінця виконала свої обов'язки згідно Інструкції. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді інженера-землевпорядника Сокирянського виробничого відділу Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК». В 2014 році згідно державного акту та технічної документації, розробленої ПП «Пролиск ЛКБ» він встановив на місцевості межі земельної ділянки [PERSON] Акт встановлення меж, підписаний ним як виконавцем, та посвідчений печаткою відділу, він передав [PERSON], яка повинна була погодити межі з суміжними землекористувачами та після підписання ними надати на підпис сільському голові та посвідчити печаткою сільської ради. На місцевості виявилося, що межа земельної ділянки [PERSON] припала на земельну ділянку, якою фактично користується [PERSON] Фактично, [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0719 га, яка згідно технічної документації та державного акту повинна бути передана [PERSON] Свою земельну ділянку [PERSON] обгородила огорожею із сітки, яка б перешкоджала позивачці користуватися частиною своєї земельної ділянки згідно державного акту. Однак, даний акт не був оформлений до кінця, оскільки його не підписали суміжні землекористувачі та представник сільської ради, тому він не має юридичної сили. В акті не зазначено, які претензії мають суміжні землекористувачі, хоч [PERSON] була присутня під час встановлення межових знаків і висловлювала свої претензії. У зв'язку з цим, ні [PERSON], ні [PERSON] не мали права приступати до користування своїми земельними ділянками. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в 2014 році він працював на посаді сільського голови с.Шишківці та до нього звернувся [PERSON] з приводу підписання акту виносу в натуру земельної ділянки його матері [PERSON] Він відмовився підписати даний акт, бо не був присутнім при виносі земельної ділянки і не був впевнений, що були присутні суміжні землекористувачі. Вивчивши ситуацію, він з'ясував, що фактичне користування земельними ділянками на даном у масиві проводиться всупереч попередньому погодженню, зокрема земельні ділянки всіх користувачів, у тому числі і сторін по справі, зміщено на землі державної власності та віддалені від дороги, яка слугує єдиним заїздом до даних земельних ділянок. Таким чином, наданий [PERSON] акт виносу в натуру меж земельної ділянки [PERSON] порушує право державної власності. У зв'язку з цим, він відмовився підписати даний акт. Він порекомендував 18 землекористувачам переробити технічну документацію. В відділі ДП «Центр ДЗК» йому надали схему фактичного користування та можливі варіанти розподілу, однак [PERSON] не погоджується на жодних із них. Дійсно, земельні ділянки громадянам на підставі сертифікатів на право на земельний пай на даному масиві в 2000 році виділені єдиним масивом, для користування за погодженням між цими громадянами. Межові знаки тоді не були встановлені. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді Вашковецького сільського голови. Рішенням сесії Чернівецької обласної ради від 14.08.2015 року створено об'єднану територіальну громаду сіл Вашківці та Шишківці. Восени 2015 року він дізнався про спір між сторонами та про те, що акт виносу в натурі земельної ділянки [PERSON] не підписаний сільським головою с.Шишківці та не посвідчений печаткою сільської ради. Поспілкувавшись з [PERSON], [PERSON], працівниками відділу Держгеокадастру, представником позивача [PERSON] та власниками інших земельних ділянок на даному масиві, виїхавши на місце, він встановив, що карта поділу земельних ділянок згідно державний актів суттєво відрізняється від того, що є на місцевості. Згідно державного акту, виданого на ім'я [PERSON], частина земельної ділянки, якою фактивно користується [PERSON] накладається на земельну ділянку позивачки. При цьому, [PERSON] на земельній ділянці, якою фактично користується, заклада багаторічні насадження, незважаючи на те, що земельна ділянка в натурі їй передана не була. Неодноразові бесіди зі сторонами результату не дали, конфлікт не вичерпано. Чернівецьким інститутом землеустрою було розроблено декілька варіантів розподілу масиву між громадянами та виходу із конфліктної ситуації, однак, сторони на них не погодилися. Після цього він порекомендував позивачці звернутися до суду. Заслухавши представників сторін, третьої особи, свідків, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі державного акту серії [NUMBER], виданого головою Сокирянської районної державної адміністрації від 11.12.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981800042, позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,9407 га, яка розташована на території Шишковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та призначена для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер даної земельної ділянки - [NUMBER]. Дана земельна ділянка розташована на земельному масиві, на якому розташовано всього 18 земельних ділянок різної конфігурації, які межують одна із одною, а також кожна із них межує із землями державної власності. Відповідно до розробленої ПП «Пролиск ЛКБ» технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) 18 власникам земельних часток (паїв) із земель пайового фонду колишнього КСП «Дружба народів», обом сторонам даної цивільної справи та іншим 16 володільцям сертифікатів на право на земельну частку (пай), в 2000 році єдиним масивом, для користування за взаємним узгодженням, без винесення кожної земельної ділянки в натуру (на місцевості), надано земельні ділянки. Проект організації території земельних часток (паїв) затверджено протоколом загальних зборів 18 володільців сертифікатів. З тих пір всі вищезазначені громадяни користуються даними земельними ділянками, розміри та конфігурацію яких на переданому їм земельному масиві визначили за взаємною згодою. Після отримання державних актів на право власності на земельні ділянки як позивачка, так і відповідачка продовжили користуватися земельними ділянками, розмір та конфігурацію яких визначили за взаємною згодою всіх 18 користувачів. Згідно п.2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року №391/17686 (надалі - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками. Докази наявності вищезазначеної технічної документації жодною із сторін суду не надано, а представник третьої особи заперечив її передачу на зберігання до відділу Держземагенства (в даний час - Держгеокадастру) в Сокирянському районі. П.2.8 Інструкції передбачено, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання є одним із обов'язкових додатків до даної технічної документації, тобто, без наявності технічної документації даний акт самостійно юридичної сили не має. Наданий суду представником позивача складений інженером-землевпорядником ДП «Центр ДЗК» [PERSON] акт №96 від 29.04.2014 року щодо земельної ділянки [PERSON] не містить підпису суміжного землекористувача [PERSON], а також представника Шишковецької сільської ради, також відсутня печатка сільської ради. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що, перебуваючи на посаді сільського голови с.Шишківці, він не підписав даний акт, оскільки згідно розробленої ПП «Пролиск ЛКБ» технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) початок кожної із 18 земельних ділянок на даному масиві з однієї сторони відступає на значну відстань від дороги, яка слугує єдиним заїздом до них, а з другої сторони заступає на землі державної власності. При цьому, від дороги до межі земельних ділянок залишається земельна ділянка значного розміру, яка повинна була б бути передана у власність громадян, що користуються земельними ділянками на даному масиві, однак, згідно технічної документації, її доля є невизначеною. Тобто, складений акт прийому-передачі межових знаків №96 від 29.04.2014 року порушує інтереси держави та є не підписаним і не оформленим належним чином, тому не має юридичної сили. Крім того, п.3 акту суперечить фактичним обставинам, зокрема, з визнаних представниками сторін обставин, які в порядку ст.60 ЦПК України не підлягають доказуванню встановлено, що суміжний землекористувач [PERSON], яка була присутня під час прийому-передачі межових знаків на зберігання, заперечувала проти місця встановлення таких знаків та не підписала даного акта, а в п.3 акту зазначено, що суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж земельної ділянки не виявлено і не заявлено. Тобто, в даному акті зазначені неіснуючі обставини, які в судовому засіданні заперечили навіть представники позивача. З цих підстав, технічна документація, одним із додатків до якої є даний акт, не передана на зберігання у відділ Держземагенства у Сокирянського районі та в даний час відсутня в матеріалах технічної документації, що зберігається у відділі Держгеокадастру в Сокирянському районі. Дані обставини свідчать про те, що на момент судового розгляду відсутній належний доказ, який би підтверджував межі земельної ділянки на місцевості [PERSON], на яку нею отримано державний акт. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Отже, приступати до користування земельною ділянкою до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, забороняється. Відсутність належним чином оформленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), обов'язковим додатком до якої є відповідним чином оформлений акт передачі меж земельної ділянки на місцевості свідчить про те, що позивач не мала права приступати до користування земельною ділянкою, оскільки її межі на місцевості у встановленому законом порядку не встановлені. П.3.12 Інструкції передбачено обов'язкові вимоги щодо закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, з показань в судовому засіданні свідка [PERSON] встановлено, що ним порушено вищезазначені вимоги, зокрема в частині повідомлення представника Шишковецької сільської ради про дату і час проведення робіт із встановлення меж земельної ділянки позивачки в натурі. Дані обставини також підтверджені в суді показаннями свідка [PERSON] Це призвело до того, що в результаті складання акту передачі межових знаків позивачці, порушено вимоги держави. Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження меж земельної ділянки, належної їй на підставі державного акту, а отже, не надала доказів того, що частина земельної ділянки, якою фактично користується відповідач [PERSON] та на якій остання заклала багаторічні насадження, накладається на її земельну ділянку. З визнаних сторонами обставин також вбачається, що такого доказу щодо належної їй земельної ділянки не має і відповідач [PERSON] Незважаючи на це, остання на земельній ділянці, якою вона фактично користується з 2007 року, заклала багаторічні насадження. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.07.2014 року, складеним державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області Костащуком В.М. підтверджується, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку площею 0,0994 га в урочищі «73 гектари», у тому числі земельну ділянку площею 0,0275 га із земель загального користування (дорога) та земельну ділянку площею 0,0719 га, яка належить на праві власності [PERSON] згідно державного акта [NUMBER]. Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом посадження плодових дерев та огородження металевою сіткою. Постановою державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області Костащука В.М. від 06.08.2014 року №169 за вчинення вищевказаного порушення земельного законодавства [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Приписом Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 06.08.2014 року №00236 зобов'язано [PERSON] в 30-денний строк з дня отримання припису усунути вказане порушення земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.11.2014 року, складеним державними інспекторами Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області Костащуком В.М. та Спинулом І.Г. підтверджується, що [PERSON] не виконала вимоги вищезазначеного припису та не усунула порушення земельного законодавства. Поштовим повідомленням підтверджується, що письмову вимогу [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] отримала 06.11.2014 року. Однак, з вищенаведених підстав суд не враховує дані докази як такі, що доводять обгрунтованість позовних вимог [PERSON] За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, тому не підлягають до задоволення. На підставі ст. 158 ч.2 ЗК України та

Outcome: dismissed