Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У лютому 2015року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.06.2014 на вул. Сергієнка у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фіат» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Ніссан» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2014 [PERSON] визнано винним у цій дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ніссан» була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідачем 12.11.2014 було затверджено страховий акт про виплату 20 170,71 страхового відшкодування, однак вартість ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля «Ніссан» склала 33 295,01 грн., яку позивач просить стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в примусовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 13.02.2014 між позивачем та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Ніссан» номерний знак [NUMBER]. 26.06.2014 на вул. Сергієнка у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фіат» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Ніссан» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2014 [PERSON] визнано винним у цій дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно рахунку-фактури ТОВ «Кий Авто Холдінг» роботи з відновлювального ремонту автомобіля «Фіат» номерний знак [NUMBER] становлять 33 295,01 грн. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що розмір страхового відшкодування в розмірі 20 170, 71 грн. та різниця між сумою страхового відшкодування та суми завданої матеріальною шкоди в розмірі 13 124, 30 грн. відповідачем не сплачена. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові, а також у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування встановлений в судовому засіданні, вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 2 061,56 грн. пені, 2 061,96 грн. індексу інфляції та 207,98 грн. 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, а також те, що визнання відповідачем суми заявленою до стягнення позивачем страхового відшкодування, пені, індексу інфляції та 3 % річних, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави позивача підлягає стягненню 376 грн. 27 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved