Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила скасувати наказ № 124 від 31 липня 2014 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 лютого 2012 року [PERSON] працювала у Національному музеї «Меморіал пам'яті жертв голодоморів в Україні» та наказом від 02 вересня 2014 року була звільнена з посади завідувача науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні за п. 3 ст. 40 КЗпП України. 28 липня 2014 року позивачем виявлено, що з її тумбочки зникли папки з копіями наказів музею та матеріалами, створеними співробітниками ввіреного їй відділу упродовж 2012-2014 року. Про зазначену обставину [PERSON] одразу повідомила керівництво та просила викликати міліцію. Однак, керівництво музею зволікало з розслідуванням зазначеного інциденту. Лише 30 липня 2014 року розпочато службове розслідування у зв'язку зі зникненням справ. У наказі про застосування дисциплінарного стягнення зазначено, що позивачем не виконано вимог посадової інструкції та інструкції з діловодства. Перед винесенням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від працівника письмових пояснень. [PERSON] не була ознайомлена з вимогами Інструкції з діловодства. Адміністрація не забезпечила схоронності ввіреного позивачу майна. При застосуванні дисциплінарного стягнення не було встановлено, що саме позивач допустила дисциплінарний проступок. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2014 року [PERSON] складено акт про зникнення справ, в якому зазначено, що з тумби книжкової до столу зникли дві папки з копіями наказів та архівом роботи ввіреного позивачу відділу за 2012-2014 роки. Наказом Національного музею «Меморіал пам'яті жертв голодоморів в Україні» №124 від 31 липня 2014 року [PERSON] оголошено догану за невиконання вимог Посадової інструкції завідувача науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні, невиконання вимог Інструкції з діловодства, що призвело до зникнення частини документів науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі ст. 14-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що [PERSON] було оголошено догану, однак, перед накладенням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від позивача письмових пояснень, що є порушенням вимог ст. 149 КЗпП України. Крім того, будь-які докази того, що документи зникли саме з вини позивача та докази забезпечення роботодавцем схоронності ввірених [PERSON] документів у матеріалах справи відсутні. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наказ про оголошення догани винесений відповідачем передчасно, без з'ясування всіх обставин, за яких зникли документи, та відсутності відібраних письмових пояснень у працівника, як того вимагає закон. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була ознайомлена з оспорюваним наказом 31 липня 2014 року, однак, з позовом про скасування наказу вона звернулася лише у лютому 2015 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку для звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Під час судового розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Позивач при звернення до суду також подавала клопотання про поновлення строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, однак суд не вбачає поважними підстави, на які позивач посилається. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed