Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог (а. с. 40-44), просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 04 серпня 2014 року в розмірі 1357360 грн. В обґрунтування позову зазначала, що 04 серпня 2014 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) і [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000 доларів США, які [PERSON] зобов'язувався повернути в строк до 10 вересня 2014 року. Проте своїх зобов'язань належним чином відповідач не виконав, вказану суму позики [PERSON] у визначений договором строк не повернув. 13 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань, за умовами якого остання отримала право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики, тобто відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, про що 27 травня 2016 року відповідачу направлено повідомлення. На день подачі позову відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 04 серпня 2014 року не виконав, кошти у визначений договором строк не повернув. Оскільки договір позики укладався в іноземній валюті - доларах США із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума позики в національній валюті України гривні за курсом, встановленим Національним банком України станом на 24 липня 2017 року - день подачі заяви про збільшення позовних вимог, у розмірі 866400 грн. Також відповідач [PERSON] у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання згідно із умовами п. 9 договору позики від 04 серпня 2014 року повинен сплатити 20 % річних від простроченої суми в розмірі 490960 грн. Всього з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики в загальному розмірі 1357360 грн. (866400 грн. + 490960 грн.). Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 04 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами п. п. 1, 4 якого Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти в сумі 30000 доларів США, які Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцеві у визначений цим договором строк до 10 вересня 2014 року. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] згідно із цим договором позики грошових коштів у сумі 30000 доларів США підтверджується наданою відповідачем 04 серпня 2014 року розпискою, згідно із якою він зобов'язувався повернути отриману позику в строк та у відповідності до умов договору, а також сплатити проценти за користування нею. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам договору позики від 04 серпня 2014 року [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором не виконав, у встановлений строк до 10 вересня 2014 року суму позики в розмірі 30000 доларів США[PERSON] він не повернув, чим порушив умови даного договору. 13 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором позики від 04 серпня 2014 року, за умовами якого [PERSON] (первісний кредитор) передав, а [PERSON] (новий кредитор) прийняла право вимоги та стала новим кредитором за вказаним вище договором позики від 04 серпня 2014 року. Сума вимог, які передаються за договором про відступлення права вимоги становить 811631 грн. 17 коп., що еквівалентно 30000 доларів США за курсом Національного банку України на день укладення даного договору. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Згідно із ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 24 липня 2014 року - день подачі заяви про збільшення позовних вимог, сума боргу за договором позики в гривні, що еквівалентна 30000 доларів США на зазначену дату, становить 776400 грн. (30000 доларів США х 25,88 грн.). Обчислюючи суму заборгованості за договором позики в гривні, позивач [PERSON] допустилася арифметичної помилки та неправильно визначила в гривні суму боргу еквіваленту 30000 доларів США за курсом 25,88 грн. у розмірі 866400 грн., тому позов у частині стягнення із відповідача суми позики підлягає задоволенню частково в розмірі 776400 грн. Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. За умовами п. 9 договору позики від 04 серпня 2014 року Позичальник, який прострочив виконання зобов'язання за цим договором, на вимогу Позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від простроченої суми. Своїх зобов'язань щодо повернення до 10 вересня 2014 року суми позики відповідач [PERSON] не виконав, за період з 11 вересня 2014 року по 24 липня 2017 року згідно із п. 9 договору позики позивачем [PERSON] нараховано проценти в розмірі 20 % річних від простроченої суми. При здійсненні розрахунку суми боргу за процентами позивачем для їх розрахунку взято невірно обчислену в гривнях неповернуту суму позики, у зв'язку з чим неправильно обчислено також проценти за вказаний період за 2 роки 10 місяців, розмір яких становить лише 439960 грн., а не заявлений позивачем розмір процентів у розмірі 490960 грн., тому позов і в цій частині теж підлягає задоволенню частково. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики підлягає задоволенню частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 1216360 грн., з яких: 776400 грн. - сума позики, 439960 грн. - проценти. Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial