Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1 873,11 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з 04 вересня по 21 вересня 2020 року вона перебувала на лікуванні в санаторії «Курорт «Орлівщина» на підставі Договору про відшкодування вартості путівки санаторно-курортному закладу з надання послуг з санаторно-курортного оздоровлення особам з інвалідністю від загального захворювання та з дитинства, укладеного нею з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина». 14 вересня 2020 року під час її заняття на тренажері зі згинання і розгинання рук в кабінеті лікувальної фізкультури рукоятка тренажера потужно вдарила її в частину надбрів`я зліва, в результаті чого моментально виросла велика гуля, після чого виникла пухлина і гематома на ліве око. Як виявилося, зіскочив трос ліворуч і рукоятка тренажера травмувала її по оку. Згідно висновку спеціаліста - судово-медичного експерта Бреуса С. О. від 29.09.2020 року вона отримала тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканин лобної області зліва, синця навколо лівого ока, які у своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеню тяжкості і виникли від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, та за давністю утворення можуть відповідати даті події, вказаній потерпілою (14.09.2020 року). Відразу після отримання вищезазначеної травми вона стала вимагати невідкладних дій від адміністрації санаторію, а саме складення акту про нещасний випадок, термінової медичної допомоги. Але ні до кого достукатися не могла. Зрештою, їй порекомендували зайти до кабінету № 127, де медсестра поміряла їй тиск та дала 0,5-літрову пляшку від напою із замороженою водою для прикладання до лоба. Цим надана їй допомога і обмежилася. Невропатолог [PERSON] , оглянувши забій, який вона отримала, призначила рентген голови, для чого видала направлення до Новомосковської Центральної районної лікарні. Прибувши на місце, вона зайняла чергу до рентгенкабінету, однак потім вони дізналися, що лікаря з розшифровки рентгену немає, тому вона мусила погодитися на те, щоб поїхати сюди наступного дня зранку. Наступного дня, 15 вересня 2020 року замість допомоги їй продовжували чинити всілякі перешкоди. Коли вони оглянули на тренажер, на якому вона травмувалася, то наочно побачили, що всі болти на ньому «чужі», явно від чогось іншого, але тільки не від тренажера, а один болт просто виймався. 15 вересня 2020 року рентгенівський знімок їй все ж зробили. Питанням її травмування ніхто не займався. 11 листопада 2020 року вона звернулась до Дніпропетровської ОДА з проханням розібратись у вищезазначеному випадку. Коли вона ознайомилася з Актом про нещасний випадок невиробничого характеру, то отримала ще більше нервове потрясіння. Адже члени комісії нещасний випадок, який стався з нею, по суті не розглянули взагалі, зробивши висновок про те, що цей нещасний випадок з громадянкою [PERSON] стався внаслідок недотримання «Правил санаторного режиму для відпочиваючих», яке вони виклали наступним чином: «Громадянка [PERSON] самовільно проникла в зал механотерапії. Відповідно до основного діагнозу, лікар заняття на тренажерах не призначав». Тренажерний зал не належить до процедур, які призначаються лікарем, а є об`єктом вільного доступу для хворих, заходи безпеки перебування на якому зобов`язана вжити адміністрація санаторію. Відповідач не забезпечив розслідування нещасного випадку, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження, по його суті, а саме в тій частині, яким був технічний стан тренажера, на якому вона травмувалася, чи було забезпечено належне використання всіх його конструктивних елементів, внаслідок чого один з елементів не витримав напруги і розірвався, спричинивши їй тілесне ушкодження. Внаслідок отриманого з вини відповідача тілесного ушкодження позивач була змушена нести матеріальні витрати, які складаються з: витрат на проїзд транспортом загального користування для вирішення питань, пов`язаних з отриманням нею травми, з міст Дніпра та Новомосковська до села Орлівщина, з Дніпра та Новомосковська та з Новомосковська до Дніпра, які загалом склали 132,50 грн.; витрат на придбання нею медичних препаратів з метою лікування від наслідків отриманої травми, які загалом склали 1287,15 грн.; витрат на ксерокопіювання багаточисленних документів, друкарські послуги, відправлення листа на адресу Укрпрофоздоровниці, які вона була змушена нести у зв`язку з необхідністю звернення у письмовому вигляді до різних органів з приводу неправомірних дій і бездіяльності відповідача, які загалом склали 453,46 грн. Загальна сума заподіяної їй матеріальної шкоди складає 1 873,11 грн. Крім того, на лікування до санаторію «Курорт «Орлівщина» вона їхала в піднесеному настрої, адже мріяла належним чином оздоровитися, відпочити, чого нагально потребувала. А отримала нечувані душевні страждання, отримані від заподіяної їй травми, яка сталася з незаперечної вини відповідача, який не вжив заходів безпеки на тренажері, на якому вона вирішила позайматися і який є об`єктом вільного доступу. Ще більше душевне потрясіння вона отримала від того, що адміністрація санаторію, яка була зобов`язана вжити всіх заходів для її обстеження, лікування, належного розслідування причин нещасного випадку, цього жодним чином не зробила, а, навпаки, виявила неприпустиму байдужість, внаслідок чого вона самотужки мусила звертатися до різних органів, в тому числі і до Дніпропетровської обласної державної адміністрації у прагненні домогтися справедливості. Але до цього часу причина заподіяння позивачу тілесного ушкодження в частині встановлення технічної справності тренажера не розслідувана. Більше того, відповідач скерував всі свої прагнення на те, щоб визнати її винною в порушенні «Правил санаторного режиму для хворих», жодного пункту яких вона не порушувала і сам відповідач на це жодним чином і в жодному документі не вказує. Внаслідок вищезазначених неприпустимих дій з боку відповідача вона втратила душевний спокій і рівновагу, адже з 14 вересня 2020 року практично весь час витрачає на те, що звертається до всіх можливих інстанцій з метою відновлення справедливості. Позивач не спить ночами, постійно перебуває у стані знервованості і роздратування внаслідок такого душевного потрясіння. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 12 травня 2021 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» - Ковальчук Д.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими з огляду на наступне. У позовній заяві та додатках до неї документах не зазначено та не надано будь-яких доказів, які б встановлювали вину підприємства або його посадових осіб у заподіянні позивачу відповідних ушкоджень. В матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення про притягнення посадових осіб підприємства до встановленої законом відповідальності за заподіяння позивачу ушкоджень. В той же час, позивач з порушенням встановлених правих надання санаторно-курортних послуг ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» та інструкції з техніки безпеки та правил відвідування тренажерного залу, займалася в тренажерному залі ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина». Згідно із записом лікаря при надходженні в санаторій від 04.09.2020 року, було визначено план лікування позивача, в якому були відсутні відмітки лікаря про необхідність занять в тренажерному залі. Відповідно, позивач за відсутності направлення лікаря, всупереч встановленому порядку, самовільно, за відсутності інструктора прийшла в тренажерний зал та почала в ньому займатися відповідними вправами. Відповідно до правил санаторного режиму для відпочиваючих, затверджених наказом ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» від 03.05.2019 року № 50/1, не допускається самовільне користування медичним обладнанням та тренажерним залом. Про ознайомлення позивача з вищевказаними правилами, позивач поставила свій підпис в медичній картці стаціонарного хворого на останній сторінці в графі «З режимом дня та забороною паління ознайомлена». В подальшому у зв`язку з поданням позивачем повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру, Головою Новомосковської районної державної адміністрації було видано розпорядження від 18.09.2020 року «Про створення тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру, яким було створено та затверджено склад тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру, який трапився із громадянкою [PERSON] . Створеною комісією було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 25.09.2020 року, яким встановлено, що зі слів відпочиваючої [PERSON] , вона отримала забій в області лоба в тренажерному залі. Громадянка [PERSON] самовільно проникла в зал механотерапії. Відповідно до основного діагнозу, лікар заняття на тренажерах не призначав. Тобто, комісією було так само підтверджено порушення позивачем правил користування тренажерним залом підприємства. Більш того, відповідно до акту технічного обстеження тренажера «Грудь-машина» ТОВ «Санаторій «Курорт-Орлівщина» від 12.01.2020 року, комісією встановлено придатність тренажера «Грудь-машина» до використання та надання послуг з програми вправ для відпочиваючих. Отже, будь-якої вини підприємства у заподіянні ушкоджень позивачу не має, а відповідно, відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Більше того позивач не надала жодних належних доказів розміру заподіяної моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. У зв`язку з викладеним просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. 17 травня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено наступне. Визначені судом для відповідача строки для подачі відзиву спливли, але у відзиві жодним чином не вказується на поважність причин такого їх пропуску. І клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву позивач не заявляв. Таким чином долучені до відзиву копії документів суд не може взяти до уваги, оскільки вони подані до суду поза межами визначених ЦПК України і судом строків. Долучені до відзиву копії документів належним чином не засвідчені. Обов`язок невідкладного надання термінової медичної допомоги покладається на адміністрацію санаторію незалежно від причин отриманої позивачем чи будь-ким іншим травми. Те, що така допомога позивачу надана не була, вона детально виклала у своїй позовній заяві. Відразу після отримання вищезазначеної травми позивач стала вимагати невідкладних дій від адміністрації санаторію, а саме складення акту про нещасний випадок, термінової медичної допомоги. Але ні до кого достукатися не могла. У відзиві на позовну заяву жодним чином не спростовані твердження позивача, наведені у позовній заяві. Крім того, у своїй позовній заяві позивач жодним чином не вказувала на те, що тілесні ушкодження їй заподіяли посадові особи відповідача. Така постановка питання є надуманою і юридично неправомірною. Сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву підтверджує ту обставину, що тілесні ушкодження вона отримала в тренажерному залі. Її було ознайомлено лише з Правилами санаторного режиму для хворих, а не відпочиваючих. Пункту про те, що не допускається самовільне користування медичним обладнанням та тренажерним залом, як зазначається у відзиві, в жодних Правилах немає. Тренажерний зал не належить до процедур, які призначаються лікарем, а є об`єктом вільного доступу для хворих, заходи безпеки перебування на якому зобов`язана вжити адміністрація санаторію. До того ж і процедура «Лікувальна фізкультура» їй призначалася, що підтверджується записами у її санаторно-курортній книжці. Відповідач у відзиві жодним чином не спростовує те, що тілесні ушкодження позивачу були заподіяні саме в тренажерному залі, не заперечує розміру заподіяної їй шкоди, а тільки наголошує на відсутності вини підприємства. У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Також, 17 травня 2021 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» - Ковальчук Д.Ю. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Стосовно доводів позивача про те, що їй не була надана термінова медична допомога, то виходячи з виписного епікризу від 21.09.2020 року відповідача, зазначено про те, що 14.09.2020 року о 10:00 - зі слів відпочиваючої, під час занять на тренажері (процедура не призначена лікуючим лікарем) - отримала забій в області лоба. Надана допомога - холод на місце удару, транспортована в Новомосковську ЦРЛ, консультована хірургом та окулістом, за настоянням зроблена рентгенографія черепа. 14.09.2020 року, коли позивачу були заподіяні ушкодження, відповідачем розуміючи, що позивач є особою похилого віку, яка потребує відповідної медичної допомоги лікарем санаторію було видано направлення в ЦРБ до травматолога і було виділено власний транспорт для відвезення її до Новомосковської центральної районної лікарні в супроводжені медичного працівника санаторію. 14.09.2020 року її було оглянуто хірургом, встановлено наявність ушибу м`яких тканих лоба, рекомендована консультація офтальмолога, про що свідчить довідка хірурга [PERSON] від 14.09.2020 року. 15.09.2020 року відповідачем повторно було виділено власний транспорт і в супроводжені медичного працівника санаторія позивача було відвезено на консультацію офтальмолога. Зауважує, що про наявність вказаної справи у провадженні суду відповідач дізнався на початку травня 2021 року, коли отримав судову повістку про виклик на минуле судове засідання по цій справі. Копію позовної заяви з додатками позивач отримав у суді 05 травня 2021 року. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача - Ковальчук Д.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та визнавалось сторонами, що на підставі Договору про відшкодування вартості путівки санаторно-курортному закладу з надання послуг з санаторно-курортного оздоровлення особам з інвалідністю від загального захворювання та з дитинства, укладеного між Правобережним управлінням соціального захисту населення як платником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» як виконавцем та [PERSON] як замовником (а.с. 12-14), [PERSON] у період з 04 вересня 2020 року по 21 вересня 2020 року перебувала на санаторно-курортному лікуванні в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина», що також підтверджується Актом наданих послуг № 3169 (а.с. 15) та санаторно-курортною книжкою [PERSON] (а.с. 10-11). 14 вересня 2020 року, знаходячись в тренажерному залі Санаторію «Курорт Орлівщина», займаючись на тренажері, [PERSON] отримала тілесне ушкодження у вигляді забію м`яких тканин лоба. Того ж дня, тобто 14 вересня 2020 року лікарем Санаторію «Курорт Орлівщина» було виписано направлення [PERSON] до травматолога в ЦРЛ з діагнозом - забій лобної області зліва (а.с. 20). 17 вересня 2020 року Комунальним підприємством «Новомосковська центральна районна лікарня» було складено Повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру [ADDRESS] , в якому зазначено, що 14 вересня 2021 року [PERSON] отримала травму - забій м`яких тканин лоба (а.с. 16). Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 439 від 29 вересня 2020 року, складеного судово-медичним експертом Новомосковського відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», враховуючи обставини випадку, скарги, дані медичних документів, огляду, тілесні ушкодження [PERSON] - забиття м`яких тканин лобної області зліва, синця навколо лівого ока у своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеня тяжкості, виникли від дії тупого твердого предмета обмеженою контактуючою поверхнею, та за давністю утворення, можуть відповідати події вказаній потерпілою (14.09.2020 року) (а.с. 18-19). Судом встановлено, що [PERSON] зверталась до голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації стосовно неотримання акту про нещасний випадок, який стався у ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» 14 вересня 2020 року. У зв`язку з цим Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації за вих. № 8228/0/192-20 від 09 листопада 2020 року було направлено лист Піщанській сільській об`єднаній територіальній громаді, в якому зазначено наступне. За інформацією Новомосковської райдержадміністрації відповідно до Порядку розслідування та обліку випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2001 № 270 (зі змінами), розпорядженням голови райдержадміністрації від 18.09.2020 № Р-335/0/328-20 «Про створення тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру» організацією, яка буде проводити розслідування було визначено Піщанську сільську об`єднану територіальну громаду. Посадовими особами Новомосковської райдержадміністрації, які увійшли до складу тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру 25.09.2020 був підписаний акт за формою НТ у чотирьох екземплярах. Всі екземпляри акту були направлені на підпис і затвердження до Піщанської об`єднаної територіальної громади. Враховуючи викладене, просить один екземпляр акту надіслати [PERSON] (а.с. 22). Листом за вих. Ш-470 від 09 листопада 2020 року Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації було повідомлено [PERSON] про те, що її звернення до голови Дніпропетровської облдержадміністрації щодо неотримання акту про нещасний випадок невиробничого характеру від Новомосковської райдержадміністрації за дорученням розглянуто департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації спільно з управлінням по роботі зі зверненнями громадян апарату облдержадміністрації та Новомосковською райдержадміністрацією. За результатами розгляду повідомлено наступне. За інформацією Новомосковської райдержадміністрації [PERSON] 17.09.2020 звернулась з повідомленням про нещасний випадок невиробничого характеру, яке було зареєстровано за номером 3165/0/236-20. Відповідно до Порядку розслідування та обліку випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2001 № 270 (зі змінами), розпорядженням голови райдержадміністрації від 18.09.2020 № Р-335/0/328-20 «Про створення тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру» організацією, яка буде проводити розслідування було визначено Піщанську сільську об`єднану територіальну громаду. Посадовими особами Новомосковської райдержадміністрації, які увійшли до складу тимчасової комісії з розслідування нещасного випадку невиробничого характеру 25.09.2020 був підписаний акт за формою НТ у чотирьох екземплярах. Всі екземпляри акту були направлені на підпис затвердження до Піщанської об`єднаної територіальної громади. Враховуючи наведене, департамент направив лист до Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади з проханням надіслати на адресу [PERSON] екземпляр акту за формою НТ (а.с. 23). За вих. № 2759/0/92-20 від 10 листопада 2020 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією було надано відповідь [PERSON] , в якій зазначено, що її звернення до голови облдержадміністрації, зареєстроване в облдержадміністрації 22 жовтня 2020 року за № Ш-8313/0/42-20, стосовно неотримання акту про нещасний випадок невиробничого характеру від Новомосковської райдержадміністрації розглянуто департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації спільно з управлінням по роботі зі зверненнями громадян апарату облдержадміністрації та Новомосковською райдержадміністрацією (а.с. 24). Згідно з Актом про нещасний випадок невиробничого характеру від 25 вересня 2020 року, складеним комісією Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади, затвердженим 25 вересня 2020 року головою Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади Лисичкіним Д.А., зі слів відпочиваючої [PERSON] вона отримала забій в області лоба в тренажерному залі. Громадянка [PERSON] самовільно проникла в зал механотерапії. Відповідно до основного діагнозу лікар заняття на тренажерах не призначав. Причина нещасного випадку - особиста необережність. Висновок комісії: нещасний випадок з громадянкою [PERSON] стався унаслідок недотримання «Правил санітарного режиму для відпочиваючих» (а.с. 17). Оцінюючи вказаний акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 25 вересня 2020 року суд ставиться до нього критично та до уваги не приймає, оскільки зазначений в ньому висновок носить абстрактний характер, у висновку комісії (п. 14) не зазначено в чому полягав зміст порушень нормативно-правових актів, яких актів та конкретно яких норм таких актів, та не зазначено винних осіб, що позбавляє суд можливості достовірно встановити внаслідок дій якої саме особи стався нещасний випадок. Навіть не зазначено внаслідок недотримання конкретно ким «Правил санітарного режиму для відпочиваючих» стався нещасний випадок. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1 873,11 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., посилаючись на те, що отримана нею травма сталась саме з вини відповідача, який не вжив заходів щодо забезпечення належного технічного стану тренажера, на якому вона отримала травму, а також не забезпечив безпечне використання всіх його конструктивних елементів. Так, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, з огляду на п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] відповідач наполягав на тому, що [PERSON] , займаючись в тренажерному залі, порушила правила відвідування тренажерного залу, оскільки згідно зі складеним планом лікування позивача останній не було встановлено необхідність занять в тренажерному залі, позивач за відсутності направлення лікаря, всупереч встановленому порядку, самовільно, займалась в тренажерному залі. Однак, такі твердження сторони відповідача судом оцінюються критично, до уваги не беруться та відхиляються оскільки судом встановлено та визнавалося сторонами, що тренажерний зал знаходиться у вільному доступі для всіх відпочиваючих в Санаторії «Курорт Орлівщина», що також вбачається з Санаторно-курортної книжки [PERSON] , виданої останній Товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина», в якій зазначено, що «в санаторії для Вас працюють: аптека, магазин, перукар, бібліотека, більярд, настільні ігри, м`ячі, відеосалон, кафе-бар, теніс, бадмінтон, тренажерний зал, спортивний майданчик» (а.с. 10-11). Позивач під час розгляду справи не заперечувала, що по прибуттю в Санаторій «Курорт Орлівщина» її було ознайомлено з Правилами санаторного режиму для хворих, які наведені в Санаторно-курортній книжці [PERSON] . Однак, суд звертає увагу, що Правила санаторного режиму для хворих не містять жодних обмежень чи заборон щодо користування тренажерним залом, а також відсутні будь-які застереження щодо обмеженого доступу у тренажерний зал. За встановлених обставин та враховуючи той факт, що відвідування тренажерного залу у санаторії є вільним та загальнодоступним як для хворих так і для відпочиваючих, суд констатує, що усі наведені заперечення відповідача з приводу відвідування позивачем тренажерного залу є необгрунтованими та такими, що не мають вирішального значення при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим судом до уваги не беруться. Жодних доказів того, що [PERSON] була ознайомлена відповідачем з Правилами санаторного режиму для відпочиваючих, затвердженими Генеральним директором ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» Андрійченко О.І. (а.с. 73-74), а також з Інструкцією по технічній безпеці та правилам відвідування тренажерного залу ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина», затвердженою наказом № 65 від 06 січня 2020 року (а.с. 75-76), на які посилався представник відповідача в обгрунтування заперечень проти позовних вимог, матеріали справи не містять, а тому судом до уваги не беруться та відхиляються. Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для відшкодування майнової шкоди найголовнішої умовою є встановлення особи, внаслідок дій (або бездіяльності) якої, іншій особі було завдано таку шкоду. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, під час вирішення спору про відшкодування шкоди в даному випадку суду необхідно з`ясувати: що стало причиною отримання травми, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, а також підлягає доведенню розмір збитків. На підтвердження належного технічного стану тренажера, під час занять на якому отримала травму [PERSON] , стороною відповідача було надано Акт технічного обстеження тренажера «Грудь-машина» ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» від 12 січня 2020 року, в якому зазначено, що комісія встановила, серед іншого, відсутність зношення деталей, відсутність пошкодження деталей та механізмів, наявність та міцність встановлення (вкручування) всіх болтів, гвинтів (а.с. 79). Слід звернути увагу, що з моменту встановлення належного технічного стану тренажера (12.01.2020 року) та часом отримання позивачем травми (14.09.2020 року) минуло більше 8 місяців. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 82 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Наданий стороною відповідача Акт технічного обстеження тренажера «Грудь-машина» ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» від 12 січня 2020 року (а.с. 79) суд оцінює критично та не приймає до уваги в якості доказу належного технічного стану тренажера, оскільки даний тренажер знаходиться у володінні та віданні відповідача, вказаний акт складений комісією, яка складається виключно з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина», що на переконання суду надає можливість відповідачу скласти такий акт у будь-який вигідний йому час з зазначенням в ньому відповідної дати та змісту. Крім того, слід враховувати значний проміжок асу, що минув між зазначеною датою огляду та датою нещасного випадку. Наведені обставини дають суду всі підстави для критичної оцінки наданого відповідачем доказу. Разом з цим, слід також зазначити, що для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення матеріальної та моральної шкоди необхідною є наявність таких елементів: винність дій особи, яка завдала шкоду, протиправність таких дій (в даному випадку бездіяльності), наявність шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, що настали. При цьому необхідною є одночасна наявність всіх вищезазначених елементів. Суд зауважує, що при розгляді даної справи в межах заявлених позивачем позовних вимог та їх обґрунтування для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди обов`язковим є встановлення на підставі належних та допустимих доказів того, що шкоду позивачу було завдано саме через бездіяльність відповідача, яка виразилась у незабезпеченні належного технічного стану тренажера, на якому позивач отримала травму, для його безпечного використання, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між тим, що незабезпечення відповідачем належного технічного стану тренажера призвело до травмування позивача. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних фактів. Усі доводи позивача з цього приводу зводяться виключно до її особистих припущень, що шкоду було завдано внаслідок неналежного технічного стану тренажеру на якому вона займалася фізичними вправами. При цьому, стороною позивача не доведено належними, достатніми та переконливими доказами, що шкоду позивачу завдано саме через бездіяльність відповідача, яка виразилась у незабезпеченні належного технічного стану тренажера, на якому позивач отримала травму. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Оскільки для встановлення обставин, які входять до предмету доказування у даній справі, а саме - для встановлення технічного стану тренажера, на якому позивач отримала травму, та причино-наслідкового зв`язку між його станом та отриманою позивачем травмою, необхідним є наявність спеціальних знань, судом під час розгляду справи було роз`яснено позивачу про її обов`язок щодо подання відповідних доказів в обґрунтування позовних вимог та про право на звернення до суду з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи. Однак, позивач та її представник таким правом не скористались, клопотання про призначення судової експертизи не заявили. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України, про що зазначено у частині 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, усі доводи сторони позивача в обгрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та припущеннях позивача. Однак для ухвалення по справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях. Слід зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Долучені сторонами до матеріалів справи фотознімки (а.с. 28-29, 80) судом до уваги не беруться, оскільки сторонами не надано суду належних доказів щодо часу та місця їх виготовлення, та обставин які на них відображені. Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що належних доказів на підтвердження факту спричинення позивачу шкоди саме внаслідок винної протиправної бездіяльності відповідача позивачем суду надано не було. Дійсна причина отримання [PERSON] травми під час заняття на тренажері в «Санаторій «Курорт Орлівщина» встановлена також не була та ґрунтується виключно на припущеннях позивача, не доведено і причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та спричиненою шкодою, оскільки не доведено, що отримання [PERSON] травми сталось з вини відповідача та в результаті не забезпечення належного технічного стану тренажеру. Усі обставини отримання позивачем травми під час занять на тренажері відомі суду виключно зі слів позивача, при цьому будь-яких переконливих доказів на підтвердження зазначених нею обставин матеріали справи не містять. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обгрунтуваного рішення є недопустимим. Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що вина відповідача щодо незабезпечення належного технічного стану тренажеру та причино-наслідкового зв`язку між станом тренажеру та отриманою позивачем травмою є недоведеною, (оскільки для встановлення технічного стану тренажера та причин, внаслідок яких позивачу була спричинена шкода у вигляді забію м`яких тканин лоба, експертиза не проводилась), та враховуючи, що точної причини і механізму отримання позивачем травми під час заняття на тренажері не встановлено, підстави вважати, що саме відповідач є відповідальною за завдану шкоду особою, відсутні. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Доводи представника позивача наведені ним у відповіді на відзив щодо недопустимості прийняття судом до уваги не засвідчених належним чином копій доказів, які були долучені представником відповідача до відзиву на позов, судом до уваги не беруться, оскільки вони не відповідають дійсності та спростовуються наявним в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями доказів, які були долучені представником відповідача до відзиву на позов. Крім того, в судовому засіданні 22 липня 2021 року судом було з`ясувано, що такі твердження представника позивача ґрунтуються виключно на тому, що той примірник відзиву на позов разом з долученими до нього копіями доказів, який був направлений відповідачем позивачу по справі, не був засвідчений представником відповідача належним чином. Оцінюючи доводи представника позивача щодо недопустимості прийняття судом долучених до відзиву копій доказів внаслідок пропуску відповідачем встановленого судом 15-ти денного строку для подачі відзиву на позов, суд до уваги їх не бере та відхиляє, оскільки за результатом розгляду поданого стороною відповідача клопотання (а.с. 59) про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позов, в судовому засіданні 15 травня 2021 року клопотання було задоволено шляхом постановлення відповідної ухвали в порядку ч. 5 ст. 289 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере та відхиляє, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то судові витрати позивача по даній справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed