Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит у сумі 16500 грн., строком до 30 жовтня 2016 року, під 0,001% річних. Відповідач неналежним чином виконувати свої договірні зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, що спричинило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 03 лютого 2016 року становив 31420,45 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2013 року № IKCASHSHG.189031.001 у загальному розмірі 31420,45 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. До початку розгляду справи по суті відповідач заявив зустрічний позов, якому просив визнати недійсним пункт 1.6 кредитного договору. від 31 жовтня 2013 року № IKCASHSHG.189031.001. Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між сторонами кредитний договір є недійсним в частині п. 1.6, який суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБ України від 10 травня 2007 року № 168. Позивач явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, у клопотанні представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити первісний позов у повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заперечував, зазначив, що при підписанні кредитного договору позичальник погодився з усіма умовами, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Відповідач визнав позов частково з урахуванням заперечень та зустрічних позовних вимог, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 31 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHSHG.189031.001, за умовами якого позичальник отримав від банку в кредит грошові кошти у сумі 16500 грн. на наступні цілі: 15000 грн. - на споживчі потреби, 1500 грн. - з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту. Термін користування кредитом до 30 жовтня 2016 року. Згідно з п. 1.4. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом з становить 0,001% річних. За умовами п. 1.6 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 4,00% від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати. Сплата комісії здійснюється в гривні. Розрахунок та нарахування здійснюється щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Комісія за місяць видачі кредиту не нараховується. Нарахування комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму кредиту, що зазначений у п.1.2. Відповідно до п. 3.1.11 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк має право зажадати від позичальник дострокового повернення кредиту, сплати комісії та процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. У відповідності до п. 4.2.1. кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно з п. 6.3. кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 8.6 кредитного договору строк позовної давності до вимог за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років. Кредитний договір укладений між сторонами у письмовій формі та підписаний сторонами. У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні відносини, пов'язані з отриманням [PERSON] грошових коштів у кредит. Позичальник неналежним чином виконував зобов'язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів за договором. За розрахунком ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» станом на 03 лютого 2016 року загальна заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2013 року № IKCASHSHG.189031.001становить 31420,45 грн., у тому числі: поточна заборгованість по тілу кредиту - 3967,09 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 5966,92 грн., прострочена заборгованість за процентами - 1224,23 грн., поточна заборгованість за комісією по кредиту - 660,00 грн., прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 8804,06 грн., пеня - 10 798,15 грн. За умовами пункту 1.6 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 4% від суми кредиту по договору щомісяця. Вказаний пункт договору є нікчемним у розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на наступне. За умовами кредитного договору передбачено обов'язок банку надати на користь позичальника кредит, який надається шляхом видачі готівки через касу банку або перерахування на поточний рахунок, вказаний позичальником. За користування кредитними коштами сторони встановили процентну ставку у розмірі 0,001% річних. Положеннями кредитного договору не передбачено надання банком на користь позичальника кредитних ресурсів щомісяця, відтак вказана комісія сплачується позичальником за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону та не передбачені умовами договору. У відповідності до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Як убачається з розрахунку заборгованості відповідача за кредитний договором, позичальник з дати отримання в кредит грошових коштів частково здійснював погашення кредиту, сплачував проценти за користування кредитними коштами та комісію. Приймаючи до уваги те, що пункт 1.6 кредитного договору щодо зобов'язання позичальника сплачувати комісію за надання кредитних ресурсів є нікчемним, тобто таким, що не породжує юридичних наслідків для відповідача, грошові кошти, зараховані банком в рахунок погашення комісії, мають бути розподілені в рахунок погашення інших складових кредитної заборгованості. Так, відповідачем сплачено 8355,94 грн., які були зараховані банком на сплату комісії у період з 24 грудня 2013 року по 23 грудня 2014 року. За умовами п. 2.9 кредитного договору погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється у наступному порядку - прострочена та нарахована заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; - прострочена заборгованість за основною сумою боргу; - основна сума боргу; - штрафи, пені. Таким чином, суд доходить висновку про зарахування грошових коштів у сумі 8355,94 грн., сплачених відповідачем, в рахунок погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами та основної суми боргу. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», вирішує стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2013 року № IKCASHSHG.189031/001, що виникла за період з 31 жовтня 2013 року по 03 лютого 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 2802,30 грн. та пеню у розмірі 10798,15 грн. Також суд вирішує задовольнити зустрічний позов [PERSON] та встановити нікчемність пункту 1.6 кредитного договору від 31 жовтня 2013 року № IKCASHSHG.189031/001, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір у сумі 579,64 грн., а також на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] з відповідача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» - судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial