Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 04.04.2008р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір «Автопакет» № 102/П/10-2008-840, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування грошові кошти у сумі 11423, 76 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 14,05%. Згідно умов кредитного договору, поручителем за належне виконання зобов'язань позичальника перед Банком виступила [PERSON], яка у разі порушення з боку позичальника договірних умов несе солідарну відповідальність з ним перед кредитором. 01.04.2008р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір Поруки, згідно умов якого остання поручилась перед Банком за належне виконання [PERSON] своїх договірних зобов'язань, взявши на себе обов'язок солідарної відповідальності у разі порушення умов договору позичальником. Відповідачі свої договірні обов'язки не виконують, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у суму 211 548, 92 грн. станом на 06.05.2016р. Позивач, захищаючи своє порушене право, звернувся за таких обставин до суду, і просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с. 100, 104). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» є правонаступником майна, всіх прав та обов'язків ВАТ «КБ «Надра» (а.с.31-32, 33). 04.04.2008р. між ВАТ «КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір «Автопакет» № 102/П/10-2008-840, в якому [PERSON] набув статус позичальника кредитних коштів, а [PERSON] поручителя за належне виконання кредитних зобов'язань позичальника перед Банком (а.с. 9-14). Згідно умов кредитного договору [PERSON] від Банку отримує кредит у сумі 11423,76 доларів США на придбання автотранспортного засобу. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами складає 14,05% відсотків річних. [PERSON] згідно умов кредитного договору набуває статусу поручителя та бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник (п. 2 Договору). 04.04.2008р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір Поруки, на забезпечення виконання умов кредитного договору № 102/П/10-2008-840 позичальником перед Банком (а.с. 15). Відповідно до п. 1.2. Договору Поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо. Банк свої договірні зобов'язання виконав в повному обсязі та відповідно надав кредит [PERSON] на проплату автомобіля Daewoo Nexia 2008 р.в. у суму 11423,76 доларів США, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 765 від 04.04.2008р. (а.с. 30) 28.10.2010р. між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № 102/П/10-2008-840 від 04.04.2008р. 15.03.2013р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору № 102/П/10-2008-840 від 04.04.2008р. [PERSON]., відповідно до п. 2.1. якого, сторонами було змінено валюту зобов'язання з доларів США на гривню. 15.03.2013р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки до кредитного договору № 102/П/10-2008-840 від 04.04.2008р., відповідно до п. 1.1. якого, Поручитель бере на себе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань (а.с. 60-64). 15.03.2013р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки до кредитного договору № 102/П/10-2008-840 від 04.04.2008р., відповідно до п. 1.1. якого, Поручитель бере на себе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань (а.с. 60-64). Спір між сторонами виник у зв'язку з неналежним виконання відповідачами своїх договірних зобов'язань. Станом на 06.05.2016р. утворилась заборгованість у Позичальника перед Банком в сумі 211 548,92 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 99646,20 грн.; заборгованості по сплаті відсотків - 52155,85 грн.; пені за прострочення сплати кредиту - 59746,87 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 2 ст. 60 ЦПК України). Суд, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі, а відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не надали жодного доказу в спростування позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3173 грн. 23 коп. (а.с. 5). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved