Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.09.2004 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 737. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім того, зазначила, що діти перебувають на її утриманні. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, однак за твердженням позивача в добровільному порядку надання коштів не здійснює, тому позивач бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку. За таких обставин, [PERSON] просить суд, призначити виплату аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив суд в черговий раз відкласти розгляд справи та надати сторонам строк на примирення. Суд, вивчивши позовну заяву, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано 24.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 737. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Після оголошеної перерви у судовому засіданні сторони не примирились, позивач категорично наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, вказувала на неможливості і небажанні збереження сім`ї. Згідно ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При цьому, ч. 1 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, а позивач вважає, що це суттєво суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. За твердженням позивача відповідач є працездатною, забезпеченою людиною, має стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, однак сторони не дійшли порозуміння щодо добровільного утримання дітей. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавством встановлено гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дітей у разі звернення до суду з такими вимогами. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Ініціюючи позов про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] позивач належним чином не обґрунтувала та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження потреби отримання аліментів у більшому розмірі ніж є загальновизначеним. Суд звертає увагу, що за ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначене, надані в судовому засіданні докази і пояснення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають до задоволення частково, а саме - у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку матері або батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено: судовий збір в розмірі 768,00 грн. за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів; на користь позивачки судовий збір в розмірі 768,40 грн. за розгляд позовної вимоги щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial