Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області (далі - відповідач), у якому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/3 частини житлового будинку з прибудовами, зазначені в плані літерою А, сарай В за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року по теперішній час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та самостійно доглядає за всім будинком та прибудинковою територією. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.02.2017 року 1/3 частина вказаного будинку належить позивачу. У той же час, 1/3 частина будинку належить [PERSON] , яка не проживає в будинку з 1953 року, так як виїхала з України в 1953 році, ймовірно до Грузії, після чого до України не поверталася, а ще 1/3 частина - [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки позивач добросовісно заволодів та протягом більше 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти будинком [ADDRESS] , в тому числі 2/3 частинами, які йому не належать, на думку [PERSON] він має право на визнання права власності на дане майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України, що змушує його звернутись до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що акт голови вуличного комітету Волощенка Л.О. від 12.01.2020 року, на який посилається позивач як на підтвердження факту проживання у спірному будинку є неналежним доказом, оскільки повноваження особи, яка видала довідку, нічим не підтверджені. Крім того, дана довідка не завірена печаткою виконавчого комітету Фастівської міської ради. Інших доказів, які б підтверджували факт проживання більше 10 років у будинку та свідчили про безперервне користування ним, надано не було. Також позивачу було відомо, що будинок, на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, перебуває у власності інших осіб, проте, не зазначив їх сторонами у справі чи їх спадкоємців. Крім того, представник вказав, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На думку сторони відповідача, позивач не проживає у спірному будинку, що суперечить твердженням [PERSON] щодо добросовісності, давності та безперервності проживання з 2008 року по даний час за адресою: [ADDRESS] . Тому, просив відмовити у задоволенні даного позову. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 15.02.2021 року до матеріалів справи долучено документи, надані представником відповідача, а також визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 15.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, витребувано докази з Васильківського відділення АТ «Київоблгаз», ПрАТ ДТЕК Київській регіональні електромережі» та Київська обласна енергопостачальна компанія», викликано у судове засідання в якості свідка [PERSON] 10.03.2021, 25.03.2021, 08.04.2021 року до суду надійшли витребувані ухвалою від 15.02.2021 року інформація та документи. Ухвалою суду від 06.07.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Бурої О.В. про залишення без розгляду даної позовної заяви. Позивач та його представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, в судовому засіданні 10 червня 2021 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач проживає у даному будинку з 2008 року по даний час, відкрито користується всією будівлею. Зазначив, що 1/3 частина будинку належить позивачу, інші частини належать особам, які - одна проживає за кордоном, а інша невідомо де знаходиться. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні даного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Частиною 1 ст. 211 ЦПК України визначено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). П. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що позивача було повідомлено про розгляд справи в установленому законом порядку належним чином, будь-яких доказів поважності причин такої неявки суду не надано, при цьому, підстав для відкладення розгляду справи, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України встановлено не було, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору, а також те, що сторона позивача надала свої пояснення по суті позову, суд дійшов висновку по можливість продовження розгляду справи за відсутності сторони позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки № 1243 від 21 вересня 2016 року, що видана Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01 січня 2013 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 частина за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською держнотконторою від 28.06.1945 року, р. № 851, 1/3 частина за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською держнотконторою від 28.06.1945 року, р. № 851. Згідно поданих документів до Фастівського БТІ 21 вересня 2016 року, 1/3 частина будинку належить [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською міськдержнотконторою від 20.10.2015 року, р. № 1-1742 (а.с. 72). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2017 року, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її чоловік - [PERSON] . Спадщина складається з 1/3 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] (а.с. 20). Вказана інформація також міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21, 22-24). У той же час, як вбачається із довідки Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» №182 від 26.03.2020 року, житловий будинок [ADDRESS] 20.06.1964 року було зареєстровано в рівних частках (по 1/3 частині) на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.06.1945 року. 31.08.1981 року на 1/3 частину вказаного будинку видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та [PERSON] (по 1/6 частин кожному) після померлого [PERSON] . 11.08.1993 року [PERSON] прийняв спадщину на 1/6 частину будинку після [PERSON] . Таким чином, у власності [PERSON] знаходилася 1/3 частина вказаного будинку, яку в подальшому успадкувала [PERSON] . Станом на 28.02.2017 року 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] зареєстрована на [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2017 року після [PERSON] ; 2/3 частин будинку зареєстровано (по 1/3 кожному) на ім`я [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.06.1945 року (а.с. 122-123). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 19). Таким чином, 1/3 частина спірного будинку належить [PERSON] (позивач), 1/3 частина - [PERSON] , 1/3 частина - [PERSON] (помер [INFO] ). Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У відповідності до абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно абз. 3 п. 11 вказаної постанови, ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. У даній справі встановлено, що позивачу з 28.02.2017 року належить 1/3 частини спірного житлового будинку. Йому також як 28.02.2017 року, так і раніше, було відомо, що інші 2/3 частки будинку йому не належать. Як свідчить довідка № 1243 від 21 вересня 2016 року, що видана Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] , останньому було відомо про інших співвласників будинку [ADDRESS] . Вказана обставина виключає обов`язковий елемент володіння як добросовісність для визнання права власності за набувальною давністю. Крім того, сторона позивача протягом розгляду справи вказувала, що [PERSON] з 2008 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] та самостійно доглядає за всім будинком та прибудинковою територією, тобто більш як 10 років безперервно володіє нерухомим майном, на підтвердження чого надано акт від 12.01.2020 року голови вуличного комітету [PERSON] . Між тим, суд не приймає до уваги вказаний акт від 12.01.2020 року, у якому вказано, що з 2008 року по теперішній час [PERSON] мешкає в будинку за адресою: [ADDRESS] , самостійно займається його доглядом, ремонтом і користується прибудинковою територією, а також те, що крім [PERSON] за вказаною адресою ніхто не проживає та не зареєстрований (а.с. 18), оскільки повноваження особи, що його видала, у матеріалах справи відсутні. У той же час, у відповідності до Акту щодо встановлення фактичного проживання від 28.09.2020 року, комісією у складі начальника юридичного управління Фастівської міської ради та її виконавчого комітету Мельниченко A.B., начальника архітектурно-будівельного контролю Мосійчука Д.Л. та головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства Грицути Д.Д. здійснено комісійне обстеження будинку [ADDRESS] . Внаслідок обстеження було виявлено, що буд. [ADDRESS] знаходиться в занедбаному стані та непридатний для проживання, вікна ушкодженні, паркан в незадовільному стані, подвір`я все в бур`янах та чагарниках, заросло самостійними деревами. Стан будинку та його прилеглої території вказує на те, що в будинку протягом багатьох років ніхто не проживає, жодних ознак, які б свідчили, що за будинком хтось доглядає також відсутні. Враховуючи вищевикладене комісія зробила висновки, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою (а.с. 167). Із листа Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівводоканал» №247 від 06.04.2020 року вбачається, що особовий рахунок про надання послуг з централізованого водопостачання за адресою: [ADDRESS] був відкритий 01.05.2009р. на абонента [PERSON] . З моменту відкриття о/p по теперішній час переоформлень не було. 29.06.2017р. громадянин [PERSON] звернувся із заявою про закриття та опломбування крану холодної води, так як було вчинене пошкодження засобу обліку та повідомив, що [PERSON] помер і в будинку ніхто не проживає. 30.06.2017р. було закрито та опломбовано кран води у будинку. 24.04.2018р. було встановлено заглушку та закрито кран води у водопровідному колодязі. На даний час в будинку водопостачання відсутнє. Заборгованість по сплаті за послуги з централізованого водопостачання станом на 31.03.2020р. відсутня (а.с. 94). Крім того, як вбачається із наданої на запит сулу інформації ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок на споживача [PERSON] . За даною адресою переоформлення рахунків не було. Відключення електропостачання в період з 2008 року по даний час не було. Вказане товариство також надало інформацію з приводу оплат по особовому рахунку та показань лічильника, з якої вбачається, що з 12.12.2009 року до 30.06.2015 року по особовому рахунку [PERSON] здійснювались передача показів та оплата (а.с. 181-187). ТОВ «Київська обласнаенергопостачальна компанія» повідомила, що починаючи з 01.01.2019 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , споживання електричної енергії не здійснювалося, відсутнє виставлення рахунків на оплату, здійснення розрахунків не проводилося, заборгованість перед Товариством у [PERSON] відсутня (а.с. 188). Васильківське відділення АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» повідомило, що постачання газу до будинку за адресою: [ADDRESS] , було відключено при проведенні обстеження 16.03.2021 після з`ясування, що будинок знаходиться в занедбаному стані, а саме, без вікон, дверей. Газопостачання до 16.03.2021 було підключено, але в зв`язку з аварійним станом будинку було припинено, про що складено акт про відключення (а.с. 206). 16.03.2021 представниками AT «Київоблгаз» зафіксовано фактичний показник лічильника газу - 21156,13 м3, з чого випливає, що газом в будинку не користувались та оплати не проводились. За вказаною адресою зареєстровано особовий рахунок, власником якого являється [PERSON] (померлий). Ніяких дій щодо переоформлення особового рахунку за даною адресою не вчинялось. Станом на 17.03.2021 за вказаною адресою рахується заборгованість за послуги розподілу (доставку) природного газу у розмірі 436,14 грн. (а.с. 205). Сукупність вказаних обставин спростовує твердження позивача, що він більш як 10 років володіє спірним будинком, оскільки наявні матеріали справи даний факт спростовують та доводять протилежне, а саме, що сам позивач у 2017 році звертався із заявою про закриття та опломбування крану холодної води та стверджував, що в будинку ніхто не проживає. Наразі у будинку відсутнє водопостачання, газопостачання відключено, споживання електричної енергії не здійснюється. Спірний будинок знаходиться в занедбаному стані та непридатний для проживання. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази добросовісного та безперервного володіння [PERSON] нерухомим майном протягом десяти років. Вказані обставини не дають підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 344 ЦК України та унеможливлюють задоволення позовних вимог. Крім того, суд зазначає про те, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав»). У своїй постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок наступного змісту. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадій відкриття провадження. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. У своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 185/10105/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судузазначив, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач. Крім того, відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Твердження позивача про те, що [PERSON] виїхала з України в 1953 році не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому варто зазначити, що визнання за позивачем права власності на частку будинку, що належить [PERSON] , порушить права останньої. Позивачу відомо, хто володіє частками спірного будинку, які йому не належать, проте, не зазначив у позові [PERSON] та спадкоємців [PERSON] в якості відповідачів, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Розглядаючи вправу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної заяви, згідно норм ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed