Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У лютому 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом доПриватного акціонерного товариства ( далі ПрАТ) «Київстар» про визнання дій щодо порушення строку надання відповідаді на звернення від 19.09.2019 неправомірними, стягнення моральної шкоди в сумі 113 352 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначив, що 28.08.2017 рішенням Ленінського районного суду м.Харкова йому відмовлено у позові про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ «Київстар». За апеляційною скаргою позивача, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.10.2017 скасовано рішення суду першої інстанції та частково задоволені позовні вимоги, стягнуто на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., матеріальної шкоди-94,89 грн. Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 відмовлено у задоволенні касаційної скарги відповідача. 19.09.2019 Нікітенко звернувся до керівника ПрАТ «Київстар» із заявою про добровільне виконання рішення суду і просив перерахувати грошові кошти на картку позивача або направити переказ на адресу проживання. Відповідь була надана тільки 13.11.2019, в якій відповідач запропонував повідомити номер розрахункового рахунку, назву банка, ідентифікаційний номер для здійснення оплати. З посиланням на порушення вимог ст. 40 Конституції України, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», позивач просив визнати такі дії відповідача неправомірними. Зазначає, що на час звернення до суду відповідач не виконав рішення суду, не перерахував грошові кошти, чим спричинив непоправну моральну шкоду шляхом душевних страждань, приниження честі, гідності, ділової репутації. [PERSON] мотивує моральну шкоду тим, що повинен був витрачати час на складання документів по виконанню виконавчих документів.Моральну шкоду оцінює, виходячи з 24-х мінімальних розмірів оплати праці в Україні на 2020 рік . 27.03.2020 позивач надав заяву про зміну позовних вимог і просив одночасно з вимогами свого позову додатково стягнути з ПрАТ «Київстар» інфляційні витрати у розмірі 2230 грн. і 3 % річних в сумі 355 грн., оскільки відповідач добровільно не виконував рішення суду про стягнення грошових коштів з 05.10.2017 по 12.02.2020, тобто до дня пред`явлення позову. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач направив відзив, в якому посилається на те, що позивач у заяві від 19.09.2019 просив перерахувати кошти на виконання рішення суду на картку АТ «ПриватБанк», тобто у безготівковій формі, що заборонено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. Постановою Правлення Національного банку України від 21.01.2004 № 22, що встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів та банків у грошовій одиниці України, що здійснюються за участю банків. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників рахунків, або на підставі розрахункових документів стягувача.Платники та стягувачі за п. 1.8 Інструкції № 22 оформляють доручення /розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних банках розрахункових документів.Обов`язковим реквізитом при ініціюванні переказу на підставі платіжного доручення є код отримувача та номер його рахунку.Такі реквізити не були надані позивачем навіть після отримання відповіді на його звернення і замість номера рахунку [PERSON] зазначав номер картки, отже відповідач був позбавлений можливості здійснити безготівковий переказ. Вважає, що позивач із власної волі не повідомив відповідача про необхідні реквізити ,тому відсутня протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням , що виключає відповідальність відповідача за заподіяння шкоди. На дату відзиву рішення виконано в повному обсязі. Крім того, як пояснив представник відповідача, до подання позову позивач звернувся до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами про примусове виконання виконавчих листів. Судові витрати відповідач просить покласти на позивача.Представник відповідача не визнає і додаткові уточнені вимоги [PERSON] , оскільки вони подані з порушенням встановлених вимог, тобто після першого судового засідання. Суд, вислухавши вступне слово сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28.08.2017 відмовлено [PERSON] у позові до ПрАТ «Київстар», судді Жовтневого районного суду м.Харкова Іванової І.В., судді Дзержинського районного суду м.Харкова Рибальченко Л.М., третя особа-Національна комісія України, яка здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 05.10.2017 рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Ленінського районного суду м .Харкова скасовано, ухвалено нове рішення по суті позовних вимог,с позов частково задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., на відшкодування матеріальної шкоди-97,89 грн. Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення. Виконавчі листи про відшкодування моральної та матеріальної шкоди видані 10.11.2017 Ленінським районним судом м.Харкова та пред`явлені до виконання . 19.09.2019 позивач направив на ім`я керівника ПрАТ «Київстар» заяву про добровільне виконання рішення Апеляційного суду Харківської області та просив перерахувати грошові кошти на картку АТ «ПриватБанк» або направити поштовим переказом на адресу місця проживання стягувача. У відповіді на заяву [PERSON] від 13.11.2019 № 25/05/03 ПрАТ «Київстар» повідомив, що юридична особа не може здійснювати платежі, маючи лише номер картки, тому для організації оплати необхідно надати інформацію про номер розрахункового рахунку, МФО банку, назву банку та ідентифікаційний номер особи. З огляду на те, що номер телефону, який позивач зазначив в документах по справі, не приймає вхідні дзвінки, відповідач просив повідомити актуальний контактний номер телефону для більш оперативного вирішення питань. Разом з тим, направляючи заяву 25.11.2019 , [PERSON] знову замість розрахункового рахунку, зазначив цей рахунок, як номер своєї банківської картки. ПрАТ « Київстар » 28.11.2019 направив повідомлення з проханням направити на адресу відповідача мобільний номер телефону, на рахунок якого будуть перераховані кошти, а у разі бажання отримати кошти на картковий рахунок, представити довідку з банківської установи з обов`язковими реквізитами, оскільки розрахунковий рахунок, як правило, не збігається з номером картки. Постановою ст. державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 20.01.2020 відкрити виконавчі провадження та запропоновано боржнику сплатити суму боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат на депозит Відділу виконавчої служби та надати ксерокопії квитанцій про сплату. Платіжними дорученнями від 30.01.2020 підтверджується, що ПрАТ «Київстар» перерахував на рахунок Шевченківського РВДВС в м.Києві борг разом з виконавчим збором за виконавчим провадженням № 60994330 ( стягнення матеріальної шкоди) та за виконавчим провадженням № 60997722( стягнення моральної шкоди). Станом на 05.03.2020 виконавчі провадження, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, завершені. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Частина перша статті 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлює, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. З огляду на те, що ПрАТ «Київстар» на заяву позивача щодо виконання рішення суду, отриману 19.09.2019, надано відповідь 13.11.2019, тобто з порушенням терміну розгляду, хоча викладене у заяві питання ( прохання) не потребувало ніякого вивчення та перевірки, такі дії є непровомірними. Звертаючись до суду з вимогою про визнання дій відповідача неправомірними, [PERSON] просив стягнути моральну шкоду, яка полягала в тому, що він витрачав значний час на складання документів по виконанню судового рішення, зазнав душевних страждань через приниження його честі, гідності, ділової репутації, надання відповіді на його звернення через півтора місяця. Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. За роз`ясненнями, що містяться у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто позивач повинен надати докази як на підтвердження спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Такі докази спричинення [PERSON] моральної шкоди позивачем не надані. Сам факт несвоєчасної відповіді на звернення громадянина не є відповідними доказами щодо доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Суд також зазначає, що порядок примусового виконання рішень суду регулюється Законом України «Про виконавче провадження» і покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Предметом позову у цій справі є також стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 05.10.2017 по 12.02.2020 за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду. Доводи відповідача про те, що [PERSON] пропущено строк зміни предмета позову, збільшення позовних вимог, а тому позов не підлягає розгляду, суд вважає помилковими. Згідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Перше судове засідання призначалось на 11.03.2020 та не відбулось, оскільки представник відповідача подав клопотання про перенесення судового засідання, яке призначалось на 03.04.2020. Заява про зміну предмета позову подана через канцелярію суду 27.03.2020 та того ж дня направлена рекомендованою кореспонденцією відповідачу. Приписами частини другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачені нарахування мають компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.10.2017 про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 94 грн. 89 коп. матеріальних збитків. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Суму 3% річних необхідно обраховувати, виходячи з розрахунку: С х 3% :100%:365х Д, де С - сума невиконаного зобов`язання, Д - кількість днів прострочення з 06.10.2017 по 30.01.2020 ( дата виконання зобов`язань) і складає 205 грн. 29 коп. (2000х3%: 100%: 365 х 847=139,23 ; 94,89х3%:100%х847=66,06). Шляхом множення індексів споживчих цін за спірний період визначаємо, що інфляція з 01.11.2017 року по 01.02.2020 року становить 116,7 ( 100,9х 101,0 х 109,8 х 104,1х100,2-100). Отже, інфляційні втрати за вказаний період складають 242,37 грн. (231,40- від заборгованості 2000 грн. +10,97- від заборгованості 94,89 грн.). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з ПрАТ «Київстар» на підставі ст. 625 ЦК України грошова сума у розмірі 447 грн. 66 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позивача звільнено від оплати судового збору через його скрутне матеріальне становище, з відповідача необхідно стягнути на користь держави 840грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial