Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У листопаді 2019 заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа-Новобаварський районний відділ ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області ( далі ГУ ДМС України в Харківській області) про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Заява мотивована тим, що [PERSON] у 1985 році приїхав на територію УРСР, постійно проживає та зареєстрований до теперішнього часу, працевлаштований, має паспорт громадянина України. З метою видачі рідному брату [PERSON] довгострокової візи на проживання в Україні відповідно до квоти імміграції, Новобаварський районний відділ ДМС у м.Харкові, куди він звернувся, порадив звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання на території України. Заявник надав в судове засідання заяву про можливість розгляду справа за його відсутністю, свої вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи -ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив на заяву, в якому заперечує проти задоволення заяви та стверджує, що заявником надані докази його постійного проживання на території України, відповідно він був документований паспортом громадянина України. Для встановлення факту, що має юридичне значення відсутній обов`язків елемент-мета, яка стосується саме прав та свобод заявника ( а.с. 19-22). Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , 1964 р. народження народився в с.Кахаті Зугдидського району Грузії, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.12.2005 паспортною службою реєстрації та службою реєстрації цивільних актів м.Зугдиди. Згідно форми А дільниці № 65 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] прибув з м.Волчанськ Харківської області, з 12.09.1988 був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , з 19.03.1991 р. -по [ADDRESS] . Як вбачається з наданої заявником копії трудової книжки [NUMBER] , виданої 28.06.1981 р., [PERSON] 19.03.1986 р. зараховано до будівельно-монтажного управління № 5 Домобудівельного комбінату № 17 ( м.Київ) та після звільнення за власним бажанням, починаючи з 25.07.1986 р. до наступного часу працював на різних підприємствах м.Харкова. Отже, станом на 24 серпня 1991 р. [PERSON] постійно проживав на території України, є громадянином України та документований паспортом громадянина України. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. За правилами ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Підпунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302(з урахуванням внесених змін). Згідно з пунктом 1 Порядку паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Заявник [PERSON] має паспорт громадянина України.Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України [PERSON] посилався на те, що встановлення зазначеного факту необхідно на вимогу Новобаварського районного відділу ДМС у м.Харкові для видачі брату [PERSON] довгострокової візи на проживання в Україні відповідно до квоти імміграції. Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію». За п.п.4 ч.2 ст. 4 Закону квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України. Пунктом 11 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 265.12.2002 р. № 1983 передбачено перелік документів, що подаються для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка . Порядок оформлення довгострокової візи , порядок і строки оскарження рішень про відмову в оформленні візи регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2017 р. № 118 «Про затвердження Правил оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію. У документах, що подаються для отримання дозволу на імміграцію і в подальшому довгострокової візи не передбачено подання рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України родича заявника. Проте, особа, щодо якої прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію вправі ставити питання щодо захисту свого порушеного права шляхом оскарження бій або бездіяльності державної міграційної служби, а не для встановлення факту, що має юридичне значення. З огляду на обставини справи, правових підстав для задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України не мається, оскільки від встановлення такого факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав заявника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed