Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

у лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсною третейської угоди. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28 грудня 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір кредиту № 199/03-7 та договір відновлювальної кредитної лінії № 199/03-7С, відповідно до умов яких банк надає позичальнику в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 174\~200,00 грн. зі сплато 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 27 березня 2013 року та зобовязується здійснювати надання грошових коштів окремими частинами (траншами) зі сплатою 15,0% річних за кредитом в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 10\~887,50 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 27 березня 2013 року відповідно. Проте, вважає умови укладених договорів є несправедливими, оскільки останні утворюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду їй як споживачу, а також тому, що спори про захист прав споживачів взагалі виключені з підвідомчості третейських судів. Крім того, умови договорів, зокрема, п. 6.2. останніх, містить третейське застереження, яке не відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. До того ж, до вказаних договорів Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків як не був долученим, так і не був закріплений. Тому, просила суд визнати недійсним п. 6.2. договору кредиту № 199/03-7 та договору відновлювальної кредитної лінії № 199/03-7С від 8 грудня 2007 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву (а.с. 55-58). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір кредиту № 199/03-7 та договір відновлювальної кредитної лінії № 199/03-7С, відповідно до умов яких банк надає позичальнику в користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 174\~200,00 грн. зі сплато 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 27 березня 2013 року та зобовязується здійснювати надання грошових коштів окремими частинами (траншами) зі сплатою 15,0% річних за кредитом в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 10\~887,50 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 27 березня 2013 року відповідно (а.с. 6-14). Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно п. 6.2 вищезазначених договорів у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони,

Outcome: dismissed