Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. В обґрунтування своєї позиції позивач пояснювала, що у період з 15 жовтня 1988 року до 01 липня 2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу подружжям було набуто у власність 2 обєкти нерухомого майна. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо поділу спільного майна подружжя, однак документально розподіл майна оформлений не був. Після смерті [PERSON], померлого 31 травня 2017 року, до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] були надані заяви позивача [PERSON], доньки померлого [PERSON] та батька померлого [PERSON], а також дружини від 2-го шлюбу [PERSON] щодо прийняття спадщини, відкритої після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON], звернувшись до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право власності на ? частки спадкового спільного сумісного майна подружжя, позивачу було відмовлено у видачі даного документа, оскільки на момент смерті [PERSON] позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, у звязку з чим позивач звернулась до суду з вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності. Позивач [PERSON] та її повноважний представник у відкрите судове засідання не зявилися, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява, в якій особа не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, але від особи надійшла заява, в якій особа не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, крім того, від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду та забезпечені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість залишення без задоволення даного позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №262529, виданого Відділом РАЦС Київського РВК міста Одеси 15 жовтня 1988 року, 15 жовтня 1988 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Подкур». Як вбачається з свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №481657, виданого Відділом РАЦС Київського РВК міста Одеси 18 травня 1989 року, 22 квітня 1989 року народилась [PERSON], батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Згідно паспортного документу серії ОК №022204, виданого Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «Степанова». Відповідно до договору купівлі-продажу №2-5547 від 19 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] купив 5/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Фрунзе, 165. Як зазначено у позовній заяві, 04 січня 1996 року позивачем та [PERSON] було придбано квартиру №4 у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії у місті Одесі. Так, стороною надано до суду копію договору купівлі-продажу вказаного майна, проте, повністю розпізнати текст документу неможливо та можна вважати його неналежним доказом. Стороною позивача у викладених позовних вимогах зазначено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] між колишніми чоловіком та дружиною була досягнута усна домовленість , відповідно до якої позивачу залишається квартира, розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Фрунзе (Балківська), 165, кв.10, а [PERSON] квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаної домовленості між колишнім подружжям. Згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Також, як наведено у ст. 64 ч.ч.1,2 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Крім того, згідно із ст. 372 ч.ч.1,4 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Дана норма має імперативний характер, тобто недотримання правила нотаріального посвідчення договору про поділ майна є підставою того, що такий договір можна вважати нікчемним. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №061036, виданого 01 липня 2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 01 липня 2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис №215. Відповідно до ст.ст. 68 ,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Однак, як вбачається з матеріалів справи, нотаріально посвідченого договору про поділ майна після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], померлого 31 травня 2017 року, укладено не було. Згідно листа №219/02-14 від 27 листопада 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки на момент смерті [PERSON] позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Дійсно, відповідно до ст. 71 абз.1 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення [PERSON] до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 01 липня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №270468, виданого Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 28 жовтня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2264 від 28 жовтня 2016 року, подружжю присвоєно прізвище «Подкур». У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживала однією сімєю з ним, незважаючи на невиліковну хворобу чоловіка, що призвела до смерті [PERSON], а саме неходжкінську дрібноклітинну дифузну лімфому, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №004263 від 01 червня 2017 року. 31 травня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №495109, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 01 червня 2017 року. Також, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] відповідач [PERSON] перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як регламентує ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказане наведено також у ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, в якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Треба звернути увагу на те, що необхідною умовою для виникнення права спільної сумісної власності на майно є не тільки перебування у зареєстрованому шлюбі чоловіка та жінки або проживання особами однією сімєю без реєстрації шлюбу, майно повинно бути результатом їх праці, тобто в даному випадку необхідно, щоб чоловік та жінка спільно проживали та вели спільне господарство. З огляду на матеріали цивільної справи, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження факту проживання однією сімєю та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] Стороною відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому особа просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову на цій підставі. Необхідно звернути увагу, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, згідно ст. 257 ЦК Україн и загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, згідно ст. 72 ч. 2. СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. [PERSON] давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З огляду на матеріали справи, стороною позивача не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності. Так, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, суд не може погодитись із обґрунтованістю вимог сторони позивача та вважає доцільним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed