Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просив розділити житловий будинок та господарські будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у співвідношенні 1/3, 1/3 та 1/3 між співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] позбавлено [PERSON] можливості користування належною йому частиною домоволодіння та земельної ділянки. Позивач разом зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON] вимушений проживати у літній кухні, яка є господарською спорудою і я кій відсутнє опалення. У подальшому, у квітні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за [PERSON] право власності на 50/100 ідеальної частки домоволодіння, [PERSON] 17/100 ідеальної частки домоволодіння, [PERSON] 33/100 ідеальної частки домоволодіння у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями та спорудами. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що її брат [PERSON] добровільно захотів жити в окремій будівлі (літня кухня), загальною площею 37,8 кв.\~м. Стверджує, що ця будівля має всі комунікації. Водночас, будинок, в якому проживає [PERSON] зі своєю сім`єю та її сестра [PERSON] зі своєю сім`єю потребував серйозної реставрації, оскільки він був збудований у 1962 році. За власні кошти [PERSON] та [PERSON] зробили капітальний ремонт цього будинку, розширили мансарду для зручності проживання, яка займає площу 41,7 кв.\~м. Квитанції на придбання будівельних матеріалів вдалося зберегти частково та надано до суду. [PERSON] стверджує, що [PERSON] має намір продати свою 1/3 частини цього будинку, що є неприпустимим на думку останньої, оскільки вони з сестрою понад 10 років вкладали кошти в будівництво. Більш того, в цьому будинку проживають їхні літні батьки-інваліди. Крім того, [PERSON] подано відзив на позову заяву [PERSON] , у якому просить під час прийняття рішення врахувати її право на збільшення частки та факти вказані у її відзиві, зокрема те, що вона з [PERSON] привели спірний будинок до належного стану та придатного для комфортного проживання, а [PERSON] має намір виділити в натурі свою частку та продати її. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2019 у по цивільній справі №369/14534/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2019 у по цивільній справі №369/4219/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну ідеальних часток у домоволодінні, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 10.07.2020 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] просить суд виділити останньому в натурі у володіння та користування будинок літньої кухні «Б» у рахунок його частки у праві спільної часткової власності на майно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2020 року, об`єднано в одне провадження цивільну справу № 369/4219/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну ідеальних часток у домоволодінні з цивільною справою № 369/14534/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, що є у сумісній частковій власності. Об`єднаній цивільній справі присвоєно № 369/14534/19. 09 серпня 2021 року позивачка [PERSON] подала заяву, у якій просить позов у частині вимог до [PERSON] залишити без розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2021\~року вказану заяву задоволено. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну ідеальних часток у домоволодінні, в частині вимог до [PERSON] про зміну частки в житловому будинку по [ADDRESS] , з надвірними будівлями і спорудами та визначення частки у відповідності до ч. 3 ст. 357 Цивільного кодексу України та стягнення з [PERSON] кошти за проведення оціночно-будівельної експертизи у сумі 10\~000,00 (десять тисяч) грн 00 коп. залишено без розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання 27.10.2021 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності представника. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/3 частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2019 року №\~2-1839, №\~2-1829. [PERSON] проживає зі своєю донькою в окремій будівлі (літня кухня), загальною площею 37,8 кв.\~м. [PERSON] та [PERSON] зі своїми родинами проживають у будинку, загальною площею 126, 9 кв.\~м., житловою площею 87, 2 кв.\~м. У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо поділу домоволодіння в добровільному порядку, такі обставини стали підставою для звернення з цими позовами. За приписами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі: чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними); чи переслідувало втручання легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті (якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів); чи є відповідний захід пропорційним конкретній легітимній меті втручання у право (втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно). Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За приписами ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України установлено, що кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Поряд з цим, суд звертає увагу, що при поділі житлового будинку в натурі, у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення, в матеріалах справи повинні бути відповідні висновки: про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року (провадження №\~61-10614св18). Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася». Відповідно до ст. 86 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про проведення судової будівельної експертизи. З метою визначення можливості та варіантів поділу спірного домоволодіння між співвласниками відповідно до їх часток, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10\~лютого 2021 року клопотання [PERSON] про призначення судової будівельної експертизи у цій справі задоволено. Призначено у справі судову будівельну експертизу та поставлено перед експертом наступні питання: Яка вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ? Які варіанти розподілу указаного житлового будинку та господарських будівель та споруд у співвідношенні 1/3, 1/3 та 1/3? Яка вартість земельної ділянки площею 0,3557 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ? Проведення експертизи доручено судовому експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Сторонам у справі забезпечити безперешкодний доступ до об`єктів дослідження та належні умови праці експерта. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] надати доступ судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, на якій розміщені даний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами для проведення судової будівельної експертизи. Роз`яснено сторонам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, а саме: що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Провадження у справі зупинено на час проведення судових експертиз, призначених у справі даною ухвалою суду. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача [PERSON] . Направлено матеріали цивільної справи № 369/14534/19 судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення призначеної судової будівельної експертизи на підставі наявних та долучених до справи матеріалів. Проте, листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24\~червня 2021 року повідомлено суд про залишення ухвали суду без виконання експертизи. Підставою для такого рішення слугувало те, що [PERSON] не виконав попередню оплату за проведення експертизи, а тому у відповідності до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998\~року №\~53/5, матеріали цивільної справи повертаються на адресу суду, а ухвала від 10 лютого 2021 року залишається без виконання експертизи. При цьому, будь-яких пояснень стосовно не виконання своїх зобов`язань щодо внесення оплати за проведення такої експертизи [PERSON] до суду не надано. Інші висновки експерта щодо судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи розподілу будинку та земельної ділянки у матеріалах справи відсутні. Водночас, суд зазначає, що без такого висновку експерта, суд позбавлений можливості здійснити розподіл домоволодіння по [ADDRESS] у натурі. Крім того, суд позбавлений й можливості вирішити питання стосовно розподілу ідеальних часток згаданого домоволодіння. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року №\~4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: dismissed