Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

у листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який був власником житлового будинку по [ADDRESS] . Спадкова справа була відкрита за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] , а відтак вона, позивач, є єдиним спадкоємцем за законом після померлого. Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки після набуття спадкодавцем права власності на будинок за рішенням Машівського районного суду від 04.04.2002р. реєстрація нерухомості не проведена, змінилася площа будинку та з`явилися новозбудовані господарські споруди. У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого чоловіка. 11.11.2019р. ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 42). За ухвалою від 11.12.2019р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 122). У судове засідання сторони не з`явилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, відповідач позов визнав (а.с. 132, 133). Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 14), який був власником житлового будинку загальною площею 38 кв.м з присадибними будівлями по [ADDRESS] , що вбачається з рішення Машівського районного суду від 04.04.2002р. Водночас в описовій частині зазначено, що позивач просив визнати право власності на будинок загальною площею 50 кв.м та житловою 38 кв.м (а.с. 19, 25). Як видно з копії технічного паспорту на вказане домоволодіння він виготовлений станом на 23.04.2019р. на замовлення позивача, житлова площа будинку становить 40, 4 кв.м, а загальна 66, 8 кв.м. Крім цього, в господарстві маються господарські будівлі: сарай-Б, 1983 року площею 25, 8 кв.м, навіс-Д, 1983 року площею 15, 2 кв.м, огорожа-№1, 2010 року, а також після винесення судового рішення побудовані: сарай-В, Г, 2017 року площею 5, 1 та 15,1 кв.м, відповідно, та гараж-Е, 2014 року площею 22, 3 кв.м, на які відсутні документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с. 21-23). Оскільки згідно даних технічного паспорту будинок був споруджений у 1983 році та з цього часу реконструкції у ньому не здійснювались, різниця у житловій площі зазначеній в судовому рішенні та технічному паспорті становить 2, 4 кв.м є незначною та дає підстави вважати про проведення більш точних вимірів у квітні 2019 року, а відтак сумнівів у належності спірного домоволодіння померлому за вищезазначеним рішенням суду не викликає. За повідомленням ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» № 4605 від 13.05.2019р., реєстрація права власності на цю нерухомість не проводилась (а.с. 17). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав … № 173592414 від 12.07.2019р., у реєстрі відомості щодо нерухомості по [ADDRESS] , відсутні (а.с.18). Земельна ділянка під будинком площею 0, 08 га не приватизована, що видно з довідки виконкому № 1 Михайлівської сільської ради № 245 від 19.09.2019р. (а.с. 20). З копії спадкової справи після померлого [PERSON] (а.с. 50-109) вбачається, що його спадкоємцем за заповітом відповідно до ст. 1235 ЦК України на земельний пай є [PERSON] (а.с. 51), а спадкоємцем першої черги за законом після померлого відповідно до ст. 1261 ЦК України є його дружина [PERSON] - позивач у справі (а.с. 14). Оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] не перебував з померлим в родинних стосунках, а відтак до нього право на інше майно не перейшло б, а тому належним відповідачем у справі є Михайлівська територіальна громада в особі Михайлівської сільської ради. Водночас постановою приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу Уразовської-Будігай В.В. від 11.07.2019р., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки в рішенні суду та технічному паспорті маються розбіжності щодо площі будинку, крім того, не додані документи на новозбудовані будівлі (а.с.15-16). Отже у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальній конторі за відсутності реєстрації права власності на будинок за померлим та наявності самочинного будівництва. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України ). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України ) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як видно зі звіту № 814-273 про проведення технічного обстеження ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 29.10.2019р. встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації сараїв-В,Г та гаража-Е по [ADDRESS] (а.с. 27-34). Згідно пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється (пункти 10, 11 вказаного Порядку). Водночас Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області за № 1016-1.20/2/356 від 10.12.2019р. зазначено про самочинно збудовані сараї «В», «Г» та гараж «Е» по [ADDRESS] , а згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011р. Але оскільки Порядком не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, а тому вони підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них в судовому порядку на підставі ст. 376 ЦК України (а.с. 119). На підтвердження позовних вимог представником позивача надано заяву [PERSON] від 12.12.2019р. до сесії Михайлівської сільської ради для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 20 га по [ADDRESS] (а.с. 131). Отже, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] [PERSON] , належним чином прийняла спадщину до якої увійшов житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими спорудами частина з яких побудована спадкодавцем за життя самочинно, виконала необхідні дії для їх узаконення шляхом отримання звіту про їх технічне обстеження та звернулася до компетентного органу про виділення їй земельної ділянки, у свою чергу визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як саме відповідач є власником земельної ділянки і його прохання про задоволення позову вказує на відсутність перешкод для оформлення прав на земельну ділянку позивачем та безспірність цього питання, а оскільки [PERSON] , за життя був власником вказаного житлового будинку на підставі судового рішення, але право власності за собою не зареєстрував, що є перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Вказаний висновок зроблено з урахуванням висновків Верховного Суду при розгляді справи № 0541/3459/12, провадження № 61-10017св18 від 24.10.2018р. На підставі викладеного і

Outcome: approved