Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У лютому 2017 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку № 24, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вулиця Галицинівська, в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON], яка померла 26 серпня 2014 року. В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що після смерті їх матері [PERSON], яка померла 26.08.2014 року, відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 24 по вулиці Галицинівська в м. Миколаєві. Спадкодавиця на випадок смерті заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги є позивачі як діти спадкодавця, які спадщину прийняли шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу [PERSON] у встановлений законом строк. Однак нотаріус відмовив позивачам в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та державної реєстрації права власності спадкоємця на зазначений житловий будинок. Тому через неможливість в позасудовому порядку оформити спадщину позивачі були змушені звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги викладені у позові підтримують у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївська міська рада, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2014 року в м. Миколаєві померла мати позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № № 24, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вулиця Галицинівська. Із копії спадкової справи № 51/2014, індекс справи № 02-14, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлої [PERSON] вбачається, що спадкодавиця на випадок смерті заповіту не залишила, спадщину прийняли її діти, позивачі по даній справі [PERSON] та [PERSON], подавши заяви про прийняття спадщини. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та право власності не зареєстровано за спадкодавцем, згідно довідки ММБТІ від 14.10.2014 року за № 2-1282. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] як працівник агрофірми ім. Карла Маркса, на сім'ю складом із чотирьох осіб, отримала ордер на вселення до переселенського житлового будинку № 24, який розташований за адресою: м. Миколаїв (раніше м. Жовтневе), вулиця Галицинівська, згідно ордеру № 21 від 16.08.1989 року (а.с.23). В подальшому, [PERSON], згідно заяви до Корабельного райвиконкому від 16.02.1995 року про оформлення переселенського будинку по вул. Галицинівська № 24, сплатила в касу агрофірми ім. Карла Маркса 22 300 карбованців за будинок. Тобто, між радгоспом ім. Карла Маркса та [PERSON] фактично відбулася угода купівлі продажу житлового будинку. Дане підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції від 02.12.1991 р. Таким чином спадкодавець за життя фактично набула право власності на спірний житловий будинок, але через свою правову необізнаність, юридично не оформила своє право власності. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ГК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у цього Кодексу. За таких обставин суд знаходить позов [PERSON] та [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved