Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», [PERSON], де є треті особи: ПАТ АКБ «Форум», [PERSON] та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 17.08.2007 року між позивачем та АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Форум») був укладений кредитний договір № 0281/07/01-CL. В забезпечення виконання даного кредитного договору було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. 16.01.2016 року право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки було відступлено від ПАТ «Банк Форум» до ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», яке, в свою чергу, 16.01.2016 року за договором про відступлення права вимоги здійснило відступлення право вимоги до [PERSON] Позивач вважає, що оспорювані правочини містять всі ознаки факторингу, а згідно з законодавством України [PERSON], як фізична особа, не може бути стороною такого договору. Також посилався на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» не є суб'єктом факторингу, і відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки є порушенням ст. 1054 ЦК України, а також посилався на недодержання сторонами передбаченої законом форми правочину. Посилаючись на вимоги ст. 203 ЦК України, просив визнати недійсними договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений 16.01.2016 року між відповідачами, та договір про відступлення прав за договором іпотеки. В судовому засіданні позивач та його представник, яка також представляла інтереси третьої особи [PERSON], позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представники відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення, посилаючись на те, що позивач не надав доказів того, що оспорювані правочини порушують права позивача та не відповідають вимогам законодавства. Представник третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в судовому засіданні пояснив, що ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» не може здійснювати факторингову діяльність в розумінні вимог ЦК України, а фізична особа за законодавством не може бути стороною договору факторингу. Третя особа - ПАТ АКБ «Форум» в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, його представника, яка також виступила представником третьої особи [PERSON], представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 17 серпня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0281/07/01-CL (а.с. 10-13). З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено договір поруки від 17 серпня 2007 року (а.с. 14-17). 17 червня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» укладено додатковий договір до договору іпотеки, в якому зазначено, що іпотекодавцем за договором іпотеки є [PERSON] (а.с. 18-19). Як встановлено судом в ході розгляду справи, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0281/07/01-CL від 17.08.2007 року у розмірі 312 972 грн. 23 коп. (матеріали цивільної справи № 753/14998/15). 16 січня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» укладено договір № 32-Ф про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0281/07/01-CL від 17.08.2007 року (а.с. 116-122), за яким новий кредитор отримав право грошової вимоги до [PERSON] та пакет документів, зокрема, і матеріали судової справи (а.с. 123-124). Також, 16 січня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 17.08.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. (а.с. 125-128). 16 січня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0281/07/01-CL від 17.08.2007 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], за яким право грошової вимоги до [PERSON] перейшло до [PERSON] (а.с. 25-30). 21 січня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та [PERSON] укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 17.08.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. (а.с. 76-78). Зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» відступає [PERSON] право грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості та інших платежів, які виникли на підставі укладеного кредитного договору, та право одержати задоволення всіх вимог, що випливають з умов кредитного договору та/або договору іпотеки за рахунок майна, що є предметом іпотеки. На думку позивача, укладені правочини про відстпуплення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відміність договору факторингу від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, передбачає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, зокрема, щодо осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим, Цивільним Кодексом України визначені загальні положення про зобов'язання, в тому числі щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Натомість, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Отже, за своїм змістом договір про відступлення права вимоги від 16.01.2016 року, укладений між відповідачами, встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного стягнення боргу за кредитним договором і не передбачає надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а тому є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Доводи позивача про недодержання сторонами форми правочину про відступлення прав за іпотечним договором, яка передбачає нотаріальне посвідчення, спростовуються наявною в матеріалах справи копією договору від 21 січня 2016 року про відступлення прав за договором іпотеки від 17.08.2007 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за № 83. Посилання позивача на порушення відповідачами вимог чинного законодавства при укладенні договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання оспорюваних договорів недійсним в розумінні ст. 203, 215 ЦК України, та про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed