Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири [ADDRESS] від загальної площі 50,1 кв.м., житлової площі 33,0 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] . За життя склала заповіт, на випадок її смерті вона зробила розпорядження та належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] , позивачці [PERSON] . У зв`язку зі смертю тітки [INFO] позивач подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до Генерального консульства України в Торонто /Канада/. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. прийнято постанову про відмову позивачу в прийнятті заяви про прийняття спадщини в зв`язку з пропуском строку про прийняття спадщини на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2019 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради - Хрущ А.П. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином; на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить суд прийняти рішення про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частику квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом згідно норм чинного законодавства та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17.12.2014 Відділом реєстрації смерті у м. Києві, серія [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17.02.2004 [PERSON] . Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №8-690. Відповідно до якого заповіла 1/2 частину квартири [ADDRESS] , позивачці [PERSON] . Крім позивача інших спадкоємців на дане майно немає. Позивач фактично утримує дану квартиру, сплачуючи за неї комунальні платежі. Інша частка зазначеної квартири належить Позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 19.12.2003 [PERSON] . Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори. Спадкоємець [PERSON] перший раз подала заяву про прийняття спадщини в квітні 2015 року, але до сьогоднішнього дня не можливо встановити місце направлення так як була направлена до Нотаріальної контори в м. Києві простим листом. 10.08.2018 року позивач подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки [PERSON] , померлої [INFO] до Генерального консульства України в Торонто /Канада/. 12.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. прийнято постанову про відмову [PERSON] в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] в зв`язку з пропущеним строк для прийняття спадщини. Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 13.09.2018 року громадянка України [PERSON] у період з 18.09.2013 року по теперішній час державний кордон України не перетинала. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З конструкції статті убачається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, з моменту відкриття спадщини. За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивач від прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] не відмовлялася і заяву даного змісту не подавала, а розпоряджалась спадковим майном, оплачує його так, як 1/2 частка квартири належить їй на праві власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до п. 37 Постанови, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Судом встановлено, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном з врахуванням заповіту та належності їй на праві власності Ѕ частки спадкового майна. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 33,0кв.м., у тому числі: 1-а кімната 8,9кв.м., 2-а кімната 16,0 кв.м., 3-я кімната 8,1 кв.м., кухня площею 6,5 кв.м., вбиральні площею 1,0кв.м., ванна площею 2,0 кв.м., коридор площею 6,3 кв.м., комора площею 0,2 кв.м., квартира обладнана балконом 0,9 кв.м., має загальну площу 50,1 кв.м. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, те що позивач оформити право власності на спірну 1/2 частину квартири, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій за заповітом; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved