Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У листопаді 2019 року до Менського районного суду звернувся голова Менської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи - орган опіки та піклування Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області, Менський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Менської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач [PERSON] , являючись матір`ю чотирьох малолітніх дітей, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Так, [PERSON] займається вихованням дітей сама, дуже часто змінює місце проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, приводить в будинок сумнівних осіб чоловічої статі, часто залишає дітей самих, а сама зникає невідомо куди. Через недбальство матері діти часто хворіють, мають неохайний вигляд, пропускають заняття в школі, садочку. Факти безвідповідального ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків були зафіксовані сільським головою, сусідами. В березні 2019 року відповідач разом з дітьми, після отримання соціальної допомоги на дітей, виїхала до м. Мена. Наступного дня діти не прийшли до школи. 13 березня 2019 року працівниками служби у справах дітей, фахівцем із соціальної роботи Менського РЦ СССДМ та працівником Менського ВП було встановлено місце перебування дітей у м. Мена, вилучено їх із небезпечного оточення та поміщено до дитячого відділення Менської ЦРЛ. Мати з дітьми до лікарні не поїхала. Через певний час біологічна бабуся дітей знайшла матір малолітніх та привела її в лікарню. Мати перебувала з дітьми в лікарні до моменту відправлення дітей до закладів. Після цього, мати продовжує вести розгульний спосіб життя, не вживає жодних заходів по поверненню дітей у сім`ю, за період перебування дітей у центрі жодного разу їх не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась їх здоров`ям, розвитком та подальшою долею. Матір малолітніх дітей неодноразово попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. В зв`язку з цим, з метою захисту прав, життя та здоров`я малолітніх дітей голова Менської РДА звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] . В ході розгляду справи, представник позивача [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, призначити опікуном дітей їх бабусю [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей. Уточнені позовні вимоги представник позивача підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила що хотіла виправитись, але в неї не вийшло, їй соромно за такі свої дії. Представник третьої особи - Менського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Менської РДА Четвертакова Н.В. в судовому засіданні пояснила, що сім`я [PERSON] з 19.11.2018 по 18.06.2019 перебувала під соціальним супроводом центру. За цей період з матір`ю проводилась роз`яснювальна та виховна робота, надавалась необхідна допомога. Відповідач спілкувалась із фахівцями терпляче, вислуховувала консультації та навчання, але не виконувала рекомендацій. На даний час нічого не змінилось. Тому, з метою захисту прав, життя та здоров`я дітей доцільно [PERSON] позбавити батьківських прав. Також представник висловила думку про можливість передачі дітей під опіку їх бабусі [PERSON] , яка й так займається їх вихованням, діти бабусю добре знають, між ними хороші сімейні стосунки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її невісткою, яку вона неодноразово намагалась наставити на правильний шлях. Діти на даний час проживають з бабусею, забезпечені всім необхідним, доглянуті. Третя особа [PERSON] заявила суду, що і надалі готова виховувати своїх онуків, просила призначити її опікуном. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Заслухавши думку представника позивача, представника третьої особи, відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.12-13 зі зворотами). Факт, що мати дітей [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо своїх малолітніх дітей, підтверджується письмовими доказами у справі, а саме: Актом обстеження умов проживання від 13.03.2019, Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 09 жовтня 2019 року, Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 15 жовтня 2019 року (а.с.9-11). З характеристики на [PERSON] від 16.10.2019 № 03-11/84 слідує, що остання проживає без реєстрації по [ADDRESS] , ніде не працює, за період проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, залишає дітей самих вдома, не забезпечує всіх належних та необхідних умов по догляду за дітьми (а.с.8). 09 жовтня 2019 року, а також 16 жовтня 2019 року прийнято рішення виконавчого комітету Городищенської сільської ради Менського району № 28 та № 30, згідно яких вирішено недоцільним повернення малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в сім`ю матері [PERSON] (а.с.3-4). Також, 16 жовтня 2019 року прийнято рішення виконавчого комітету Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області № 31 «Про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав» (а.с.5). Прийнято рішення про порушення клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей і органом опіки та піклування Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області, про що ухвалено висновок № 03-07/383 від 16.10.2019 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, не бере будь-якої участі у житті дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання. Після влаштування дітей до Ніжинського центру соціально-психологічної реабілітації, а найменшої дитини до Прилуцького обласного будинку «Надія», мати дітей не провідувала, не телефонувала, не цікавилась їх життям та здоров`ям. За таких обставин, судом встановлена наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 58 СК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.3 ст. 60 СК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до положень ст. 63 СК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. 02.03.2020 винесено висновок органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації № 10-28/31 про доцільність призначення опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] їх бабусі [PERSON] . Між дітьми за [PERSON] склались близькі стосунки, аналогічні родинним, діти висловили свою прихильність до бабусі, яка з моменту народження кожної дитини постійно надавала матеріальну допомогу, моральну підтримку матері дітей щодо їх виховання, брала на себе батьківську відповідальність, коли діти залишались недоглянутими та покинутими. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 СК України суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову. Суд за заявою позивача визначає розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, у частці від його доходу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та призначення опікуна обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved