Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] ; а також стягнути з неї аліменти на утримання її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесено згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати дитини, відповідач у справі, нехтує своїми батьківськими обов`язками у відношенні своєї дитини, її вихованням та утриманням не займається. З 01 березня 2018 року по теперішній час дитина перебуває на повному державному забезпеченні у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР». За час перебування дитини в закладі мати не вчиняла дій щодо повернення дитини. Вказане свідчить, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні представник позивача Медведєва В.О. позовні вимоги позивача підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві і зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] , виданим 17.08.2017 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про народження № 854 від 17.08.2017 року (а.с.7). Відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17.08.2017 року за № 00018544442 (а.с.9). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: ухиляється від їх виконання, байдуже ставиться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний та фізичний стан дитини, матеріально її не забезпечує, живе окремо та взагалі сином не цікавиться. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, наказом Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 31.01.2018 року № 16, її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дитину, яка виховується в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.11). В подальшому, на підставі заяви відповідача, [PERSON] (а.с.14), рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 23.02.2018 року № 16/1, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було влаштовано у Комунальний заклад «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» строком на 3 роки, а [PERSON] зобов`язано піклуватися про стан здоров`я та розвиток дитини, шляхом її відвідування, та забрати дитину з даного закладу в зазначений термін (а.с.17). Разом з тим, згідно повідомлення Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» від 15.11.2018 року № 804/1.1-29, громадянка [PERSON] за весь період перебування її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у будинку дитини з 01.03.2018 року по теперішній час відвідувала всього один раз - 24.04.2018 року, а також один раз цікавилася станом його здоров`я по телефону, ніякої допомоги не надавала (а.с.23). 18 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до управління-служби у справах дітей з заявою про надання дозволу на повернення малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з будинку дитини на спільне проживання за адресою: [ADDRESS] , де за її словами знаходиться благодійна організація « [PERSON] » (а.с.16). Але в зв`язку з тим, що службою у справах дітей адміністрації Південного району Кам`янської міської ради не було підтверджено факт проживання [PERSON] за вказаною нею адресою: [ADDRESS] (а.с.18), а також, у зв`язку з тим, що ніяких контактних телефонів матір`ю надано не було, і до Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вона по теперішній час так і не звернулась, дитина залишилась в Комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». Працівниками Чечелівського ВП ДВП ГУНП вживались розшукові заходи, направлені на виявлення місцезнаходження [PERSON] , які позитивних результатів не дали, що підтверджується відповідним листом від 05.12.2018 року за вих. № 15.6/8765 (а.с.13). Працівниками же Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради здійснювались виходи за місцем мешкання матері, залишались запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 14.12.2018 року, на 11.01.2019 року, але на запрошення ніхто не реагував. Зі слів сусідів станом на 09.01.2019 року за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] (баба дитини) та [PERSON] (рідний брат баби); дід дитини [PERSON] помер в жовтні 2018 року, [PERSON] за вказаною адресою не з`являється. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 25/100 квартири [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.10). Ще 12 лютого 2018 року спеціалістами Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради було здійснено вихід за адресою реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] , де зареєстрована й сама дитина, але її (відповідача) матір - [PERSON] , [INFO] , повідомила, що не бажає бачити доньку і онука та заперечує проти їх проживання за вказаною адресою, про що було складено відповідний акт (а.с.20). Вищевказані обставини, зокрема щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо власної дитини, також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , яка є працівником органу опіки в м. Кам`янське, а також [PERSON] , яка є лікарем сімейної медицини, і які зазначили про низький батьківський потенціал матері малолітньої дитини, вказали також, що мати не проявляє необхідної уваги дитині, вона опинилася у складних життєвих обставинах, але наміру покращити своє життя не має. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 04.02.2019 року за № 114, долученого до матеріалів даної справи, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка матері є винною, вона злісно ухиляється від виховання дитини, матеріально її не забезпечує, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв`язку з цим, захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач в інтересах малолітньої дитини просив припинити особисті немайнові права та обов`язки відповідача [PERSON] у відношенні її малолітньої дитини. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно із ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми і участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. В свою чергу, судом було встановлено, що мати не спілкується з дитиною, не піклується про неї, вихованням не займається, матеріально не забезпечує, а також взагалі не цікавиться життям своєї дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїй дитині повноцінні і достойні умови життя. Мати не забезпечує сина належними житлово-побутовими умовами і не намагається дбати про потреби дитини. При цьому, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , має діагноз: вроджена вада серця (дефект міжпередсердної перегородки, дефект міжшлункової перегородки); перинатальне постгіпоксичне ураження ЦНС, відновний період, синдром рухових порушень, у зв`язку з чим дитина взагалі потребує постійного нагляду з боку матері, її підтримки тощо. В той же час, з урахуванням встановлених вище обставин, суд прийшов до висновку, що мати покинула свою дитину напризволяще, залишивши її сам на сам із усіма проблемами щодо подальшого існування, лікування тощо. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги про припинення особистих немайнових прав і обов`язків відповідача [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом також встановлено, що відповідач не забезпечує свою дитину і добровільно допомогу на її утримання не надає. Дитина перебуває на повному державному забезпеченні у Комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем [PERSON] своєї дитини є не її правом, а її обов`язком. Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просив суд встановити аліменти на малолітню дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй малолітній дитині саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для її утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Зокрема нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно же з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами 05 лютого 2019 року. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дитину. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 3842 грн. 00 коп., з яких: судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 1921 грн. 00 коп. (в частині стягнення аліментів) і судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1921 грн. 00 коп. (в частині позбавлення батьківських прав), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved