Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в багатоквартирному [ADDRESS] в м. Торецьку Донецької області, який підключений до тепломереж виробничої одиниці «Дзержинськтепломережа». Позивач надає послуги по теплопостачанню, за які, в свою чергу, споживачі зобов'язані сплачувати щомісячні платежі, однак своїх обов'язків відповідачі не виконали в повному обсязі. Внаслідок цього за період з 01.07.2013 року по 01.10.2017 року утворилась заборгованість за спожиту послугу з теплопостачання в загальній сумі 20250,63 грн., яка складається з: борг за теплову енергію в сумі 17921,16 грн., інфляційні збитки в сумі 2280,74 грн., 3% річних 48,73 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їїх відсутності суду не надавали, були повідомлені належно про місце та час розгляду справи. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (із змінами), та іншими актами цивільного законодавства України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] Відповідно до розрахунків заборгованості за особистим рахунком [NUMBER], який суд перевірив і визнав вірним за період з 01.07.2013 року по 01.10.2017 року у відповідачів по справі утворилась заборгованість за спожиту послугу з теплопостачання в загальній сумі 20250,63 грн., яка складається з: борг за теплову енергію в сумі 17921,16 грн., інфляційні збитки в сумі 2280,74 грн., 3% річних 48,73 грн. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири. Таким чином, відповідачі є споживачами комунальної послуги, яку надає ОКП «Донецьктеплокомуненерго», оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальної послуги з опалення приміщень квартири, однак відповідачі у справі не сплачують вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги в установлений законодавством строк та в повному обсязі. Тобто, у відповідачів виникло зобов'язання сплатити гроші за спожиті послуги, а в позивача є право вимагати від них виконання цього обов'язку. Як встановлено судом, договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладався. Однак відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідачів оплатити отримані ними послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і їх як споживачів. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.67 Житлового кодексу України оплата за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням стягується в установленому порядку за затвердженими тарифами. Відповідно до ст.ст.20 чч.3, 5, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.68 ЖК України споживач щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, вносить повну оплату за комунальні послуги, а по дійсному спору - за теплову енергію. Частиною 5 п.40 Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 передбачений обов'язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Нарахування сум до сплати за використану теплову енергію виконуються відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Згідно із ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, в разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому, згідно з вище наведеними правовими нормами, обов'язком відповідачів є своєчасна оплата цих послуг згідно з затвердженими в установленому порядку тарифами. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved