Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що діти перебувають на повному її утриманні, однак розмір доходів не дає можливості забезпечувати їх всім необхідним, оскільки вона безробітна та лише по можливості виїжджає на сезонні заробітки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча як батько дітей зобов'язаний це робити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мазурик П.А. позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позовній заяві підстав і просили їх задовольнити. Окрім того позивачка пояснила, що троє неповнолітніх дітей проживають разом з нею, а син [PERSON] лише протягом незначного періоду проживав у відповідача, проте усі троє дітей знаходяться на її утриманні, а відповідач жодної матеріальної допомоги не надає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 142 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копія свідоцтв про народження дітей (а.с. 4-6). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сторони у справі як батьки дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] зобов'язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум становить на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. (50% прожиткового мінімуму з 1 січня 2019 року становитиме 1013 грн. 50 коп.). У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Неповнолітні діти сторін проживають з матір'ю [PERSON] в селі Оленине, що підтверджується актом факту проживання без реєстрації № 248 від 04 березня 2019 року. Згідно з довідкою неповнолітній син [PERSON] навчається у 8 класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Боровне, Камінь-Каширського району, Волинської області і доїжджає на навчання із с. Оленине. Між сторонами відсутня домовленість про порядок і розмір сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач, будучи особою працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, хоча має таку можливість і зобов'язаний їх утримувати, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання трьох його неповнолітніх дітей. При визначені розміру аліментів на утримання дітей сторін, суд враховує матеріальне становище відповідача, який офіційно не працевлаштований, разом з тим є працездатним, відсутність даних про незадовільний стан його здоров'я, а також і те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, та вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 14 листопада 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду відповідач спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі і вони забезпечать необхідні потреби його неповнолітніх дітей. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць належить допустити до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, і беручи до уваги, що її позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved