Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позову зазначила. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON] [PERSON] був особою похилого віку, часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно та самостійно пересуватись. Його доглядом, забезпеченням ліками, продуктами займалась його дружина - [PERSON] Позивач просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом у зв'язку з тим, що він ухилявся від догляду, піклування про батька, не бажав та не надавав матеріальної чи іншої допомоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, пояснила суду, що [PERSON] хворів з 2008 року - було хворе серце, поясниця, язва. У 2016 році поїхав до Черноморська (Іллічівськ) Одеської області, в Торецьку не проживав. В Іллічівську працював водієм. В червні 2017 року потрапив до лікарні на три дні. Позивач дізналась від сусіда про його хворобу. Поїхала до м.Черноморськ (Іллічівськ), однак не встигла застати чоловіка живим, він помер до її приїзду через те, що відмовили легені. Пояснила, що померлий відносини з сином [PERSON] не підтримував. Померлий не повідомляв сину проте, де він перебував перед смертю, оскільки не бажав, щоб син знав про хворобу, про його місце мешкання, про роботу. Просив не казати про це сину. Позивач вважала, що відповідача слід усунити від права на спадкування, оскільки він ніколи не допомагав у сім'ї, лише крав та зловживав алкоголем. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив що тривалий час мешкав у місті Одеса, з 2012 року до квітня 2014 року відбував покарання, був звільнений умовно-достроково. З 2014 року проживав у Одесі, кілька разів приїздив у гості до батька до м.Торецьк в кінці 2014 року та на початку 2015 року. Потім батька не бачив. Знав, що той працює водієм десь у Черноморську (Іллічівськ), але у 2015-2017 роках не зустрічались з ним. Відповідач не знав, що батько хворів, оскільки батько до останнього працював водієм і не казав про хворобу, допомоги не просив. У 2017 році відповідачеві зателефонувала його сестра [PERSON] та повідомила, що батько помер. Позивач приїхала в Одесу, де її зустрів відповідач і вони разом їздили на похорони до м.Черноморськ (Іллічівськ), де помер [PERSON] Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 19.01.2016 року у виконавчому органі Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №1, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.10). У [PERSON] є син [PERSON], який згідно відповіді державної установи «Одеська виправна колонія» (№14) відбуває покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.04.2014 року та за ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 05.06.2015 року у Державній установі «Одеська виправна колонія» №14 з 06.10.2017 року по теперішній час (а.с.66). [PERSON] помер [INFO] у м.Чорноморськ Одеської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9) Згідно виписки з і/х №3160 неврологічного відділення ЦМЛ м.Дзержинська із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] мав діагноз: хронічний вертеброгенний (остеохондроз з лівобічною форамінальною грижею диска в сегменті L3-L4, правобічною форамінальною та задньою протрузєюй дисків в сегменті L4-L5, задньою циркулярною протрузією диска в сегменті L5-S1, грижі Шморля Д12, L4-L5 хребців, деформуючий спондилоартроз, ускладнений антелістезом LЗ хребця, бічним зміщенням L4 хребця ) п/крижовий радикуліт у стадії загострення з вираженим стійким больовим, м'язово-тонічним, правостороннім корінцевим с-ом, статико-динамічними порушеннями хребта (а.с.12). Що також підтверджено епікризом №1108, №635 та випискою із і/х №5674 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.6,7) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є його дружина [PERSON] та син [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців) . Згідно з ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі її не охоплення заповітом усієї частини спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Правилами статі 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя хто його пережив та батьки. Згідно довідки №1359 від 07.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Однак [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджено Актом №б/н (а.с.11) Відповідно до положень частини 5 статі 1224 ЦК України за рішенням суду, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено факт безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від сина. Навпаки позивач зазначила, що [PERSON] у 2016 році поїхав до м.Черноморськ (Ілічівськ), де працював водієм. Будь-яких відносин з сином він не підтримував, забороняв казати йому, де він мешкає, де працює та те, що хворіє, будь-якої допомоги в нього не просив. Ці обставини підтверджені також поясненнями відповідача. Відтак, в судовому засіданні були спростовані обставини, викладені в позові. Позивач у заяві зазначала, що останні роки [PERSON] не міг самостійно себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги. Водночас в судовому засіданні розповіла, що у 2016 році померлий виїхав до м.Чорноморськ, де до самої смерті продовжував працювати водієм. Позивач при цьому проживала у м.Торецьк. Доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги батьку який, перебуваючи у безпорадньому стані, потребував допомоги, позивачем суду не надано. Крім того, в матеріалах справи не міститься даних, що [PERSON] за життя звертався до відповідача з проханням щодо надання допомоги та відповідач йому відмовив. З пояснень позивача встановлено, що [PERSON] не бажав спілкуватися з сином, не бажав щоб останній щось про нього знав. В судовому засіданні не знайшло достатнього і достовірного обгрунтування твердження позивача про умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пленум Верховного суду України у пункті 6 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. У цій же постанові ВСУ роз'яснив, що при застосуванні правила ч.5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. За тих обставин, що померлий [PERSON] у 2016-2017 роках продовжував працювати водієм, суд не вважає, що він знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, навіть хворіючи на певні хвороби, бо він забезпечував себе самостійно, за допомогою до сина не звертався. Суд зауважує, що відповідно до пояснень позивача померлий працював у м.Черноморськ і періодично приїздив до позивача до м.Торецька. Безпосередньо перед смертю позивач також не була присутня біля померлого. Сам факт відсутності тривалого спілкування спадкоємця зі спадкодавцем чи їх неприязні відносини не може бути підставою для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України. З причин відсутності об'єктивних та беззаперечних доказів свідомого ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував стороньої допомоги, суд відмовляє в задоволенні позову. У зв'язку з тим, що у задоволені позову [PERSON] відмовлено, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed