Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, посилаючись на те, що 08 листопада 2006 року між акціонерним комерційним банком «УкриСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11073244000. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 69 000,00 швейцарських франків, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 8 листопада 2017 року, а також сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитними коштами в розмірі 8,49 % річних. Згідно додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення процентів згідно з п. 1.3.4 Кредитного договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 8 листопада 2006 року укладено договори поруки № 57517, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникли з кредитного договору й відповідно умовами договору визначено, що відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. При цьому, вказував на те, що банк добросовісно виконав свої зобов'язання за кредитним договором й відповідно надав відповідачу у користування грошові кошти. Разом з тим, [PERSON] у порушення умов кредитного договору не в повному обсязі здійснює сплату платежів за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 23 січня 2015 року становить 24613,44 швейцарських франків що за курсом НБУ станом на 23 січня 2014 року еквівалентно 450054,61 грн. й відповідно складається з: заборгованості за кредитом - 23327,12 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2015 року становить 426534,36 грн., заборгованості по процентам - 1286,32 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2015 року становить 23520,25 грн., пені за прострочення сплати за кредитом - 9510,73 грн. та пені за прострочення сплати процентів - 1354,73 грн. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, банк 12.11.2014 року надіслав відповідачам вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконують. Посилаючись на вказане, а також на те, що позичальник прострочив виконання зобов'язання, не повернувши в установлений строк суми коштів, передбачених графіком розрахунку, у зв'язку із чим у кредитора виникло право на стягнення коштів у примусовому порядку, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11073244000 від 08 листопада 2006 року у розмірі 24 613,44 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2015 року становить 450 054,61 грн., з яких 23 327, 12 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 31 січня 2015 року становить 426 534 грн. 36 коп. суми основного боргу, 1 286, 32 швейцарських франків, що еквівалентно 23 520 грн. 25 коп. - суми заборгованості по сплаті процентів, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 14 березня 2014 року по 23 січня 2015 року в розмірі 9 510 грн. 73 коп. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за період з 12 квітня 2014 року по 23 січня 2015 року в розмірі 1 354 грн. 73 коп.,а також стягнути суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та за адресою, що міститься в відповіді Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області. Причину своєї неявки суду не повідомили. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Таким чином, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів та на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З наявних у справі доказів убачається, що відповідно до укладеного договору №11073244000 від 08 листопада 2006 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 69 000,00 швейцарських франків на строк до 8 листопада 2017 року на споживчі цілі із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 8,49% річних (а.с. 7-13). Згідно додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення процентів згідно з п. 1.3.4 Кредитного договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 08 листопада 2006 року укладено договір поруки №57517, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с. 14-15). Крім того, умовами договору поруки визначено, що поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Однак, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, позичальник починаючи з лютого 2014 року здійснювати оплату платежів на погашення суми основного боргу, а з червня 2014 року - сплату процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 23 січня 2015 року становить 24613,44 швейцарських франків що за курсом НБУ станом на 23 січня 2014 року еквівалентно 450054,61 грн. й відповідно складається з: заборгованості за кредитом - 23327,12 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2015 року становить 426534,36 грн., заборгованості по процентам - 1286,32 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2015 року становить 23520,25 грн. (а.с. 24-36). У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 12.11.2014 року надіслав відповідачам вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконують (а.с. 17-18, 19-20). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до розділу 11 кредитного договору визначено умови щодо права банку на дострокове повернення кредитних коштів, зокрема в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надано суду в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування суми розрахунку боргу за кредитним договором, а також доказів належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та доказів на підтвердження оспорення відповідачем чи визнання недійсним умов укладеного між сторонам договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ( ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як убачається зі змісту п. 7.1 договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредитом, та/або комісій, позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Відповідно до наданого банком розрахунку розмір пені за прострочення сплати за кредитом за період з 14 березня 2014 року по 23 січня 2015 року становить 9510,73 грн., а пені за прострочення сплати процентів за період з 12 квітня 2014 року по 23 січня 2015 року - 1354,73 грн., який розраховувався відповідно до наведеного банком у позові розрахунку з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 24-36). Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що також є обґрунтованими й вимоги банку про стягнення суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). За таких обставин, суд враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором № 11073244000 від 08 листопада 2006 року, що призвело до утворення заборгованості, при наявності згідно договору поруки солідарного обов'язку відповідачів відповідати перед кредитором боржника за виконання ним взятого на себе зобов'язання, вважає, що заявлений ПАТ «Укрсиббанк» позов підлягає задоволенню, у зв'язку з чим на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитом. При цьому, поручителем також не надано доказів щодо оспорення суми боргу й відповідно доказів щодо наявності підстав для визнання договору поруки припиненим. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідачів у рівних частках з кожного підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3654,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved