Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лейк Хаус» про визнання майнових прав. Згідно п. 5.2.4. укладеного між сторонами договору ТОВ «Інтер-Преміал» взяв на себе зобов`язання забезпечити будівництво об`єкту капітального будівництва та ввести його в експлуатацію, а плановий термін закінчення будівництва згідно п. 2.6 договору - ІІ квартал 2015 року. Відповідно до п. 5.4.1. договору [PERSON] зобов`язався здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, що визначені договором, в зв`язку із чим позивач вніс в повному обсязі грошові кошти у розмірі 756 600,00 грн. через касу відповідача, що підтверджується квитанцією №1 від 25.12.2014 та довідкою ТОВ «Інтер-Преміал» від 25.12.2014 про фінансування 100% майнових прав в об`єкті нерухомості згідно договору. Позивач свої зобов`язання згідно умов договору виконав належним чином, натомість відповідачем ТОВ «Інтер-Преміал» обов`язки в частині строків завершення будівництва порушені, в зв`язку із чим, позивач і звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати право власності на майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі - продажу майнових прав № ПР/424-1 від 25 грудня 2014 року. Ухвалою суду від 09.04.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У підготовчому судовому засідання 29.10.2020 представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 01.06.2021 представник позивача не з`явився від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Відповідачі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лейк Хаус» в судове засідання не з`явились про дату час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиви на позов до суду не подали, а тому суд з урахуванням даних обставин прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» 25.12.2014 було укладено договір № ПР/482-1 купівлі - продажу майнових прав, на підставі якого між ним та товариством було досягнуто домовленості про придбання позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Предметом цього договору є продаж продавцем та купівля покупцем майнових прав на об`єкт нерухомості - двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з умовами, визначеними пунктами 4.1., 4.2., 4.3. договору, на день його підписання вартість майнових прав 1 кв.м. об`єкта нерухомості складає 10400,00 грн., а орієнтовна загальна вартість майнових прав 756 600,00 грн., які покупець зобов`язався перерахувати на поточний рахунок продавця не пізніше 29.12.2014. Договором погоджено плановий термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року та плановий термін прийняття в експлуатацію - 3 квартал 2015 року. На підтвердження проведення розрахунків з відповідачем за договором № ПР/482-1 купівлі - продажу майнових прав від 25.12.2014 позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 25.12.2014, відповідно до якої, ТОВ «Інтер-Преміал» прийняло від [PERSON] грошову суму в розмірі 756 600,00 грн. та довідку ТОВ «Інтер-Преміал» від 25.12.2014 про фінансування 100% майнових прав в об`єкті нерухомості згідно договору. У подальшому 13 вересня 2017 року, між ТОВ «Інтер-Преміал» та ОК «ЖБК «Лейк Хаус» уклали договір, предметом якого є врегулювання відносин та розподілення функцій між сторонами щодо добудови об`єкта будівництва-недобудованого житлового комплексу об`єктами соціально-побутового призначення, що будується по [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1.2 ТОВ «Інтер-Преміал» зобов`язалось передати ОК «ЖБК «Лейк Хаус» в тому числі майнові права на квартири і Об`єкті будівництва належні ТОВ «Інтер-Преміал» та інше майно наявне у ТОВ «Інтер-Преміал» з інвесторами будівництва об`єкту будівництва. П.п. 3.3.1 вказаного договору передбачено, що підписанням цього договору ОК «ЖБК «Лейк Хаус» зобов`язано прийняти на себе делеговані ТОВ «Інтер-Преміал» функції замовника будівництва об`єкта нерухомості за адресою [ADDRESS] . Таким чином, майнові права відносно об`єкту будівництва ЖК «Приозерний» передані ОК «ЖБК «Лейк Хаус», та ОК «ЖБК «Лейк Хаус» стало власником незавершеного будівництва ЖК «Приозерний». Відповідно до частини 1 статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майнові права на інші квартири в будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] ТОВ «Інтер - Преміал» позивачу, що підтверджується відсутністю актів передачі квартир. Позивач з метою факту внесення грошових коштів в якості оплати за придбані майнові права та документального підтвердження господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Інтер-Преміал» щодо виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав №ПР/424-1, проведено економічну експертизу та згідно висновку №03-19 від 25.03.2019 експерта Полебенської Н.А. квитанція-відривна частина до прибуткового ордеру №1 від 25.12.2014 на суму 756 600,00 грн. видана ТОВ «Інтер-Преміал» про внесення готівкових коштів [PERSON] до каси підприємства (за підписом директора ТОВ «Інтер-Преміал», уповноваженого згідно положень ст. 11 Статуту підприємства), є документом, яким підтверджується внесення [PERSON] готівкових коштів до каси підприємства. Позивач посилається на те, що відповідач порушив встановлені договором строки закінчення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію, а будівництво зупинене, що порушує його права. При вирішенні позовних вимог [PERSON] , суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які регулюють правовідносини у сфері права власності. Відповідно до статті 190 Цивільного Кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу,-це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно ( право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно з ст. 321 Цивільного Кодексу України України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, частиною 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 Цивільного Кодексу України закріплює загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності. Крім того, на час укладення сторонами договору купівлі-продажу майнових прав від 25.12.2014 правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність». Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 Цивільного Кодексу України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі № 6-23877ск 15 та постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6 - 1732цс15. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь - які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно умов, викладених в п.п. 2.1 та 2.2, укладеного між сторонами договору №ПР/424-1 купівлі - продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкти нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю - продаж. Сторони погодили, що об`єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкти нерухомості, розташовані в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , які мають зазначені у вказаному договорі характеристики. Відповідно до вимог п. 3.1., укладеного між сторонами договору про купівлю - продаж майнових прав від 25.12.2014, майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором закріплюються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав. Довідка підписується продавцем та видається покупцю не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення покупцем 100 % оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2 цього договору. Пункт 3.2 договору передбачає, що після отримання продавцем на об`єкти капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, продавець надсилає покупцю повідомлення із зазначенням дати (протягом 30 календарних днів з дня відправлення відповідного повідомлення), коли покупець повинен з`явитись та фізично прийняти закінчені будівництвом об`єкти нерухомості, підписавши акт прийому - передачі об`єктів нерухомості та договір на утримання та обслуговування об`єктів нерухомості. Згідно вимог п. 3.3. договору, об`єкти нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому передачі об`єктів нерухомості. Після підписання акту прийому - передачі об`єктів нерухомості покупець набуває права власності на майнові права, що є предметом цього договору. Таким чином згідно вказаних умов договору, суд вважає, що умовами п. 3.1., укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав передбачено лише закріплення за покупцем майнових права на об`єкт нерухомості за цим договором у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав, а пункти 3.2 та 3.3 договору передбачають, що лише після отримання продавцем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації та після підписання акту прийому - перадачі об`єктів нерухомості покупець набуває права власності на майнові права, що є предметом цього договору. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , в експлуатацію не введений, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та його готовності до експлуатації не отримано, акт прийому - передачі об`єкту між продавцем та покупцем не підписано, а тому твердження позивача, про те, що здійснення позивачем сплати 100 % майнових прав є підставою для визнання у судовому порядку за ним права власності на майнові права не відповідає умовам, укладеного між сторонами договору, щодо порядку набуття покупцем права власності на майнові права. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що немає передбачених договором та законом підстав для визнання в судовому порядку за позивачем права власності на майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] згідно Договору № ПР /482 - 1 купівлі - продажу майнових прав від 25.12.2014. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єктом інвестування є квартира або приміщення в об`єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного Кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язком для неї. Тобто, законодавство пов`язує право звернення за судовим захистом з суб`єктивною думкою фізичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об`єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи. За змістом ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про визнання майнових прав на об`єкт будівництва, позивачем не доведено яким чином або ким порушується її право і на ці права чи не визнається іншою особою до якої пред`явлено позов у розумінні ст. 15 Цивільного Кодексу України. Посилання позивач на невиконання визначених в договорі обов`язків щодо закінчення будівництва у встановлений строк не може бути підставою для визнання права власності на майнові права на квартиру із вищезазначених причин, оскільки порушення строків закінчення будівництва є фактично порушенням умов договору та регулюється, зокрема ч. 5 ст. 7, ст. 20 Закону України « Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного Кодексу України за якими інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій. При недодержанні договірних зобов`язань суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку про відсутність передбачених договором та законом підстав для визнання в судовому порядку за позивачем права власності на майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] згідно Договору № ПР/482-1 купівлі - продажу майнових прав від 25.12.2014, оскільки позивач фактично набув майнове право на об`єкт будівництва, тобто можливість в майбутньому у передбачений законом та договір спосіб отримати право власності на квартиру [ADDRESS] , після введення будинку в експлуатацію. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed