Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 09 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення сином 23 років. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них [INFO] народився син [PERSON] . До досягнення останнім повноліття на його утримання з відповідача стягувались аліменти. На даний час син сторін навчається у Володимир-Волинському агротехнічному коледжі за спеціальністю «Автомобільний транспорт», термін навчання - до 30 червня 2022 року. Навчання [PERSON] вимагає додаткових витрат на його утримання: витрати на проїзд до навчального закладу, на проживання, харчування, одяг, навчальне приладдя. Через навчання [PERSON] не має можливості працювати та самостійно себе утримувати, тому перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку. Вважає, що стягнення з відповідача аліментів в розмірі 5000 гривень буде відповідати інтересам сина і забезпечить йому належний рівень матеріального утримання зі сторони батька. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 березня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому, покликаючись на свій дохід у вигляді отримуваної заробітної плати в розмірі 6970 гривень, перебування на його утриманні дружити на двох неповнолітніх дітей, необхідність надання матеріальної допомоги батькам-пенсіонерам із незадовільним станом здоров`я, вказав на свою неспроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. У зв`язку із цим просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1200 гривень щомісячно. Також просив врахувати, що син навчається на бюджетній основі, тому мав би отримувати стипендію, однак відповідної довідки до позову позивач не додала. Також не надала графіку навчання сина, тим самим не довела відсутності у нього вільного часу, у період якого син міг би підробляти і частково себе забезпечувати. Крім цього, просив не стягувати з нього судовий збір або розділити його між ним і позивачем у частках від задоволення позову, оскільки у позасудовому порядку під час переговорів з позивачем погоджувався сплачувати аліменти на утримання сина на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення навчання, проте такий розмір аліментів позивача не влаштував і вона звернулася до суду із цим позовом. Правом на подання відповіді на відзив позивач та її представник не скористались. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі доказами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 27 січня 2006 року з відповідача в користь позивача на утримання їх сина [PERSON] із 170 гривень до 1000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до його повноліття. [INFO] син сторін [PERSON] досяг повноліття. Копією паспорта позивача серії [NUMBER] та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 0721-1508932-2018 від 17 грудня 2018 року доводиться та обставина, що син сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю, позивачем [PERSON] , по [ADDRESS] . Довідкою Володимир-Волинського агротехнічного коледжу від 03 лютого 2021 року № 982 стверджено, що [PERSON] навчається у даному коледжі на спеціальності «Автомобільний транспорт» на денній державній формі з 01 вересня 2018 року, термін навчання - до 30 червня 2022 року. Відповідач з 24 червня 2005 року перебуває у другому шлюбі, у якому має двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . З довідки форми ОК-7 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 23 березня 2021 року вбачається, що середньомісячна заробітна плата відповідача у ТОВ «Чорниця Волині» за 2020 рік становила 6199,54 гривень. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що син сторін [PERSON] досяг повноліття, його вік є меншим 23 років, він продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Із викладених у відзиві доводів вбачаються підстави вважати, що відповідач не заперечує наявності у сина [PERSON] потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням, проте не згідний із визначеним у позові розміром такої допомоги у формі аліментів з його сторони. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених доказів у відповідності до ст.ст.182, 200 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує потреби сина сторін [PERSON] у зв`язку з його навчанням, рівність сторін у виконанні передбаченого ст.199 СК України батьківського обов`язку, матеріальне становище відповідача як платника аліментів та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Посилання відповідача на те, що він матеріально підтримує своїх батьків, які є пенсіонерами за віком і мають незадовільний стан здоров`я, суд до уваги не приймає, оскільки доказів про розмір отримуваної ними пенсії та незадовільний стан здоров`я, що вимагає лікуванню, відповідач суду не надав, а відтак не довів неспроможності батьків самостійно себе утримувати. Виходячи із наведеного, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у зв`язку з його навчанням в розмірі 1500,00 гривень. Такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. В той же час визначений позивачем у позові розмір аліментів на рівні 5000,00 гривень суд вважає явно завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі, а також достатності заробітку (доходу) відповідача на його сплату, як цього вимагає положення ст.199 СК України. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в частині їх розміру підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 30 % таких вимог. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 272,40 гривень (908 х 0,3) підлягає стягненню з відповідача в користь держави. На професійну правничу допомогу позивач понесла витрати в сумі 800,00 гривень, що належним чином підтверджено договором про надання правничої допомоги № 001/21 від 13 січня 2021 року, додатком № 1 до нього та квитанцією № 001 від 08 лютого 2021 року. З урахуванням задоволення позову на 30%, такі витрати в сумі 240,00 гривень (800 х 0,3) підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial