Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просила суд визнати її такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на підставі договору договору купівлі-продажу від 17.03.2016 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідача по справі [PERSON] її знайому 26.09.2018 року зареєструвала у зазначеному будинку за її проханням. Після чого, у зазначеному будинку вона не проживає, плату за користування житлом не здійснює,будь-якого інтересу до житла не проявляє, чим заважає їй в реалізації її права власника будинку. Отже, посилаючись на вказані обставини, позивач, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком (а.с. 2-3). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 13.05.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. При розгляді справи 07.04.2021 року, позивач [PERSON] позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який придбала 17.03.2016 року. На прохання її знайомої [PERSON] зареєструвала її в зазначеному будинку у вересні 2018 року. Відповідач у зазначеному будинку жодного дня не проживала, витрат на утримання будинку не здійснює, її місце проживання їй не відомо. Зверталась до реєстраційних органів із заявою про зняття відповідача з реєстрації, але їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю довіреності [PERSON] , просила суд визнати її такою, що втратила право користування зазначеним будинком. Після чого надіслала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с. 39-40, 54). Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлена в установленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (на сторінці Мар`їнського районного суду Донецької області) в поряду ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VII, до суду не з`явилась, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала, та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Судова повістка про виклик [PERSON] повернулась до суду із позначкою «адресат відсутній за вказаної адресою»» (а.с. 29, 33, 42, 53). Відповідно до положень ст. ст. 280, 281\~ЦПК України, суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною восьмою ст.\~178\~ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , договору купівлі-продажу житлового від 17.03.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І., за реєстровим № 191, витягу з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності № 55668993 від 22.03.2016 року, встановлено, що [PERSON] будинку [ADDRESS] із земельною ділянкою 0,2500 га, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-5, 8-10). У вказаному будинку, окрім неї, також зареєстрована з 26.09.2018 року [PERSON] , що підтверджується відміткою у копії паспорту відповідача серії [NUMBER] , довідкою Палівського старостинського округу Вугледарської міської ради від 09.10.2020 року № 1694 та відповіддю на запит суду від 22.12.2020 року відповідно до яких відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована у зазначеному будинку, але фактично не проживає (а.с. 6-7, 11, 17). На підтвердження того, що відповідач не проживає у зазначеному будинку з моменту її реєстрації позивач в якості доказу подала акт про обстеження від 06.10.2020 року відповідно до якого [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично з моменту з 26.09.2018 року за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджується підписами членів комісії [PERSON] , [PERSON] та посвідчений гербовою печаткою в.о. старости Масло О.В. (а.с. 11) На підтвердження того, що позивач сплачує витрати по водопостачанню за кількістю зареєстрованих в зазначеному будинку осіб свідчать квитанції про сплату грошових коштів у загальному розмірі 791 грн., де вказано одну особу (а.с. 11-12). Відповідно до заяви про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] від 19.04.2021 року позивачу Відділом державної реєстрації Вугледарської міської ради відмовлено у знятті з реєстрації відповідача у зв`язку із неподанням заявником довіреності від [PERSON] про що свідчить відмітка з печаткою спеціаліста вказаного відділу Радкевича Н.О. від 19.04.2021 року (а.с. 44-45) За змістом положень ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Із змісту положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну положення визначені у ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, положення наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Із вищенаведених письмових матеріалів встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , спільного господарства із нею не веде оскільки не проживає у зазначеному будинку більше одного року без поважних причин, а саме з 26.09.2018 року, що підтверджено актом про обстеження на предмет проживання [PERSON] від 06.10.2020 року за підписами членів комісії [PERSON] , [PERSON] , довідкою Павлівського старостинського округу Вугледарської міської ради № 1694 від 09.10.2020 року, відповіддю на запит суду від 22.12.2020 року № ЕП 4599/20 наданої Павлівським старостинським округом. Наведене дає суду підстави вважати відповідач [PERSON] з поважних причин не перебуває в спірному житловому приміщенні більше одного року, тому наявні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування та проживання вищезазначеним будинком. За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved