Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 193 від 31 жовтня 2013 року в розмірі 1\~535\~066,26 грн. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Національного банку України № 781 від 04.12.2014 року прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «[PERSON] Ворота», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 року № 142 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] Ворота» строком 1 рік з 05.12.2014 по 04.12.2015 року, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, для чого вправі направляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] набув права на звернення до суду. 31 жовтня 2013 року між ПАТ «[PERSON] Ворота» та [PERSON] укладено кредитний договір №193, відповідно до умов якого позичальнику було надано грошовий кредит в сумі 1\~470\~000 грн. Банк зобовязався надати кредит та виконав свої зобовязання належним чином. Позичальник зобовязався здійснити погашення кредиту та сплату процентів, комісійної винагороди в повному обсязі відповідно до графіку платежів з кінцевим терміном погашення 30.10.2015 року. Однак, всупереч умов договору, відповідач кредит не погашає та не сплачує відсотки, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та пенею за прострочення сплати відсотків, яка станом на 25.05.2015 року становить 1\~535\~066,26 грн., з яких: поточна заборгованість за кредитом 1\~470\~000 грн., поточна заборгованість за відсотками 6\~161,92 грн., прострочена заборгованість за відсотками 49\~657,80 грн., пеня за прострочення відсотків 9\~246, 54 грн. З урахуванням наведеного, просить стягнути вказану заборгованість на користь АТ «[PERSON] Ворота». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, а також додаткових письмових поясненнях (а.с.135-136), просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.93-101). Вважає, що при поданні позовної заяви банк не надав належних доказів щодо отримання відповідачем кредиту, розрахунок заборгованості здійснено не уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як банк перебуває у стані ліквідації. Крім того, вважає розрахунок заборгованості таким що не відповідає дійсності. Також просить звернути увагу на те, що 30.10.2013р. укладений кредитний договір було забезпечено депозитом юридичної особи ПАТ Страхова Компанія «Велта» та укладено того ж дня Договір Застави №193/1, однак банком не надано інформації про наявність такого договору та чи звернено стягнення на предмет договору Застави. Тому просить відмовити в задоволенні позову в цілому. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.10.2013 року між ПАТ «[PERSON] Ворота» та відповідачем укладено договір № 193, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 1\~470\~000 грн., а позичальник зобовязався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів (Додаток № 1 до договору, який є невідємною частиною договору), але в термін не пізніше 30 жовтня 2015 року та сплатити проценти за користування ним за ставкою 4,5% річних (а.с.5-10). Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Ст. 526 ЦК України регламентує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Встановлено, що позивачем належно виконано умови договору, видано відповідачу [PERSON] грошові кошти, обумовлені в договорі, що підтверджується заявою на видачу готівки №344341 (а.с. 137). Відповідно до п.3.2.1. договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та процентів, комісійних винагород в повному обсязі та на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 3.2.4., п.3.3.1. договору позичальник має повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, комісійні винагороди та неустойку незалежно від строку виконання зобовязань у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань зі сплати кредиту, процентів або комісійних винагород. [PERSON] має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати процентів, сплати неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобовязань. Відповідно до вимог 4.1.1., п.4.1.3. договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1. договору, та/або строків сплати процентів, комісійних винагород позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань за договором. У відповідності до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що повноваження виконавця розрахунку заборгованості [PERSON] підтверджуються наказом про її призначення на посаду (а.с. 149), позовна заява підписана Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] і скріплена печаткою АТ «[PERSON] [PERSON]» (а.с. 164), а надані суду виписки із рахунків в якості письмових доказів повністю відповідають умовам кредитного договору. Згідно рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №215 від 03.12.2015р. (а.с. 138) строки здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04.12.2016р. включно. Що стосується стягнення на предмет застави (депозит), то відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказане є неможливим, у звязку із перебуванням банку в стані ліквідації. Враховуючи вищенаведені документи суд вважає, що надані письмові докази у підтвердження вимог повністю спростовують усі заперечення відповідача, щодо предмету позову. Отже, відповідач [PERSON] своїх зобовязань за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості (а.с.150-163), станом на 25.05.2015 року становить 1\~535\~066,26 грн., з яких: поточна заборгованість за кредитом 1\~470\~000 грн., поточна заборгованість за відсотками 6\~161,92 грн., прострочена заборгованість за відсотками 49\~657,80 грн., пеня за прострочення відсотків 9\~246, 54 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, що призвело до невиконання взятих на себе зобовязань. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. При цьому, оскільки позивач при предявленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі\~п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України\~«Про судовий збір», відповідно до вимог\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved