Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

У листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON],посилаючись на те, що 11 грудня 2006 між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №2006/686-Ф03.7/74, згідно умов якого відповідач отримав кредит. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 11 грудня 2006 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №07-15/1256. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов'язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з [PERSON], [PERSON], суму заборгованості за кредитним договором №2006/686-Ф03.7/74від11 грудня 2006 року в розмірі103581,88 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 40691,57 грн. Представник ПАТ «Уксоцбанк», діючий за довіреністю в судове засідання з'явився, надав до суду пояснення, якими позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що ПАТ «Уксоцбанк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. Судом встановлено, що 11 грудня 2006 року між що 11 грудня 2006 між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Уксоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №2006/686-Ф03.7/74, згідно умов якого відповідач отримав кредит. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 11 грудня 2006 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки №07-15/1256. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за Договором кредиту №2006/686-Ф03.7/74від 11 грудня 2006 року виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов'язань ухиляються. На виконання умов договору позичальнику та поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Через невиконання зобов'язань за договором кредиту №2006/686-Ф03.7/74від 11 грудня 2006 року у відповідачів склалася заборгованість перед ПАТ «Уксоцбанк» в розмірі 103581,88 доларів США, яка складається із: - заборгованості за кредитом - 63186,30 доларів США; - заборгованості по відсотках - 18132,35 доларів США; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 17299,00 доларів США; - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4964,23 доларів США. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Договору кредиту №2006/686-Ф03.7/74від 11червня 2006 року. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. У зв'язку із зазначеним пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 17299,00 доларів США, що становить 453054,48грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 4964,23 доларів США, що становить 130011,37 грн. мають бути стягнені саме в гривні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд вважає,що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до умов договору поруки [PERSON], як поручитель, поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно зі статтею 543 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань за договором, а тому банк має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (позичальника / поручителів) разом, так і будь-кого з них окремо. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 40691,57 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: partial