Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що у 2000 році вона познайомилася з [PERSON] на роботі, а саме на ТОВ «Баварія» де останній працював майстром з ремонту автомобілів, а вона - продавцем у магазині з продажу автозапчастин саме за його рекомендацією. З 2001 року вони почали проживати однією сім'єю в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується відповідними доказами. [INFO] року [PERSON] помер, але заповіт не залишив. Позивач звернулася до ноткантори з заявою про прийняття спадщини оскільки є спадкоємцем четвертої черги за законом. Спадкоємцем першої черги є син померлого - [PERSON]. Останній перестав спілкуватися з батьком з 2010 року. Він навіть не приходив до лікарні провідувати свого дідуся [PERSON] та не прийшов на його поховання, чим образив батько [PERSON] У 2014 році [PERSON] тяжко захворів та його поклали у лікарню, він до останнього сподівався, що його син [PERSON] прийде та провідає його та, не дочекавшись, [INFO] року помер у лікарні. Після смерті відповідач не приходив на поховання свого батька та не знає де він похований. Вважає, що відповідач під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мав можливість, але свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної та моральної підтримки, у зв'язку з чим має бути усунений від спадкування, а за нею має бути визнано право власності на спадкову квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] Проти задоволення інших позовних вимог заперечував, та просив у їх задоволенні відмовити. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями свідків та фактично не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, позивач [PERSON] та [PERSON] постійно проживали, починаючи з 2000 року та по день смерті [PERSON], тобто по [INFO] року за адресою: [ADDRESS], як подружжя, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Однак, Кодекс про шлюб та сім'ю України (ст.ст. 2, 6, 6-1, 12, 13), який діяв до 01.01.2004 року, установлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей, тільки такий шлюб породжує права і обов'язки подружжя, час виникнення цих прав і обов'язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов'язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів. Відповідно до Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 ч.ч. 2, 4); особи, які проживають однією сім'єю, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі (ст. 9 ч. 2); шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (ст. 21 ч.ч. 1, 2); державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (ст. 27 ч. 1); якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 ч. 1). До набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004 року, правовий інститут проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Цивільний процесуальний кодекс України ( в редакції 1963 року) передбачав можливість встановлення судовим порядком як факту, що має юридичне значення, перебування у фактичних шлюбних відносинах лише у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не міг бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя (ст. 271, ст. 273 ч. 1 п. 5), а Верховний Суд України в п. 11 постанови Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» свого часу роз'яснив, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану; в інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Поряд із цим, діючи на свій розсуд і не реєструючи шлюб сторони не врегулювали свої відносини відповідно до закону, тому таке спільне проживання не породило цивільних прав і обов'язків саме подружжя (не є юридичною підставою для цього), а для встановлення судовим порядком до запровадження законом відповідного правового інституту факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу передбачених законом підстав немає. Таким чином, відсутній в юридичному розумінні факт проживання сторін однією сім'єю без шлюбу між собою у період до 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в даному випадку - право на майно. Таким чином, в даному випадку, від встановлення факту проживання однією сім'єю позивачки з померлим залежить виникнення спадкових прав для останньої. А тому вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] з січня 2001 року по [INFO] року підлягають частковому задоволенню, а саме встановленню факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з січня 2004 року по [INFO] року. Що стосується вимог позивача про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], то суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON]. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 липня 2008 року КЖЕП «Південне», [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала [ADDRESS] (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2013 року [PERSON] після смерті [PERSON] отримав спадщину, яка складається з ? частини [ADDRESS] (а.с.16). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 18 серпня 2014 року (а.с.8). Після його смерті, відкрилася спадщина, а спадкоємцем першої черги є його син - відповідач по справі - [PERSON] Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому, під безпорадним станом, як це роз'яснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В судовому засіданні були допитані свідки. Так свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вже більше 20 років проживає в одному будинку, знала [PERSON] дуже давно, а з [PERSON] познайомилися коли вона стала проживати разом з ним. Вони проживали разом як чоловік та дружина: зранку йшли разом на роботу, поверталися разом, їздили удвох на дачу. З ними проживав також батько [PERSON], але потім він помер. [PERSON] дітей - [PERSON] та [PERSON] вона бачила. Я знала що у [PERSON] є син [PERSON]. Але ніколи його не бачила. [PERSON] останнім часом себе не дуже добре почував, [PERSON] допомагала йому спустися на вулицю. Колись ми сиділи разом з ним на лавочці та у нього були сльози на очах, казав, що йому образливо за сина. Казав, що звертався до сина за допомогою, але не отримав її. Він жалівся на болі в серці. [PERSON] дуже опікувалася [PERSON]. Останнім часом як я його бачила, він скаржився на болі в серці, мав важке дихання. З ногами у нього були якісь проблеми, бо перед тим як він потрапив до лікарні, він завжди ходив тримаючи [PERSON] за руку. Комунальні послуги оплачувала [PERSON], навіть коли я приходила за грошима, завжди цим питанням займалася вона. Де він працював точно не знаю. У моїй присутності [PERSON] з сином не спілкувався. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її двоюрідним братом. Останнім часом, близько 12-13 років він проживав з [PERSON]. [PERSON] почав хворіти десь за 1,5-2 роки до смерті. Він постійно скаржився на серце. За ним доглядала [PERSON], водила його на вулицю на прогулянку, купувала медикаменти. Останнім часом він дуже погано ходив. Син [PERSON] з [PERSON] не спілкувався. Брат розповідав, що скільки було сил покладено на виховання сина, і на його весілля, а в кінцевому результаті він став сину не потрібен. Дружина всім подзвонила та повідомила про смерть [PERSON]. Дружина повністю за ним доглядала, дуже його кохала. Комунальні послуги оплачувала [PERSON], купувала продукти теж вона. Останні 14 років вони з братом спілкувалися постійно. [PERSON] завжди звертався до неї за допомогою при підборі медикаментів. У її присутності [PERSON] телефонувала до [PERSON], коли у [PERSON] був День народження, та просила його поздоровити батька, проте [PERSON] відмовився, та вимкнув телефон. Свідок [PERSON] зазначив, що він є рідним сином позивачки. З покійним [PERSON] його мати проживала спільно близько 13 років. [PERSON] мав серйозні проблеми з серцем, йому було важко пересуватися, він схуд, мав погану мову, постійно задихався. Декілька разів він приїжджав вночі, коли померлий погано себе почував. Про [PERSON] турбувалася мама, вона забезпечила йому повний догляд, адже він не міг без посторонньої допомоги. Раніше, десь у 2013 році, він звертався до сина за допомогою. Його син займався ремонтом телефонів, він сам не одноразово ремонтував у нього. Він був добре одягнений, по його зовнішньому вигляді можна зробити висновок, що він мав гроші. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та померлого [PERSON] знає як сусідів. ЇЇ чоловік має хворе серце та якийсь час лежав в одній палаті з померлим [PERSON]. [PERSON] хворів, не міг самостійно пересуватися, не міг за собою самостійно доглядати, потребував постійного догляду та допомоги. Вони з її чоловіком товаришували, після 2013 року його здоров'я погіршувалося. Про [PERSON] турбувалася [PERSON], та допомагав її син - [PERSON]. Він хвилювався та переживав, що син від нього відмовився, та одного разу вона почула його розмову з сином по телефону, після чого [PERSON] сказав, що син не хоче допомагати йому. [PERSON] постійно брала кошти в борг, бо ліки дорогі, а коштів не вистачало. Свідок [PERSON], яка є дружиною відповідача, у судовому засіданні пояснив, що до смерті дідуся вони спілкувалися часто, їздили в гості одне до одного. Після смерті дідуся, з [PERSON] взагалі перестали спілкуватися. Але іноді зустрічалися, він постійно допомагав йому. Коли останній раз вони бачилися, він не потребував ніякої допомоги. У період з 2012 року до 2014 року вони спілкувалися не дуже часто, бачилися декілька раз на рік. Останній раз вони бачились весною 2014 року, батько жодної допомоги не потребував та з проханням допомогти не звертався. Про смерть батька дізналися восени від посторонньої особи. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] доводиться її сином, а померлий [PERSON] - колишнім чоловіком. [PERSON] з батьком спілкувався кожного місяця, коли і як саме, не може сказати. Обставини життя [PERSON] їй не відомі. Син допомагав батькові, це розповідав син, а також скаржилася невістка. [PERSON] ніколи не хворів, завжди був здоровим. [PERSON] до [PERSON] за допомогою не звертався. Про смерть [PERSON] їй стало відомо від сусідки [PERSON] наприкінці вересня. Свідок [PERSON] пояснив суду, що разом з [PERSON] він раніше працював на пл. Островського. З [PERSON] познайомилися на його весіллі. У квітні 2014 року до [PERSON] постійно приходив батько та просив гроші. Потім він почав приходити у нетверезому стані. Одного дня коли вони прийшла на місце своєї роботи, побачили як батько сидить на вході у нетверезому стані. Він брав кошти на алкоголь. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Доводити факт перебування особи у безпорадному стані, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя та потребує стороннього догляду, допомоги та піклування можна лише належними та допустимими доказами якими будуть висновки медичних установ та висновки судово-медичної експертизи. А пояснення свідків з цього приводу, не є належними та допустимими доказами. Разом з тим, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від сина. Не надано суду й доказів на підтвердження факту повідомлення відповідача, його обізнаності щодо факту захворювання батька та його смерті. Більш того, сама позивачка в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] не спілкувалися дуже тривалий час. У зв'язку з чим, судом не можуть бути взяті посилання позивача про те, що [PERSON] за життя перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та допомоги. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову в частині усунення [PERSON] від права на спадкування слід відмовити. Що стосується вимог про визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS], то в цій частині позову також слід відмовити, оскільки виникнення такого права у позивача, як спадкоємця четвертої черги, можливе лише за умови відсутності спадкоємців попередніх черг. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, судом частково задоволені немайнові вимоги позивачки, а у задоволенні вимог майнового характеру відмовлено, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial