Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми грошових коштів за договором позики в розмірі 39295,85 грн., що еквівалентно 1410 доларів США, мотивуючи тим, що 29.02.2016 року [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, що згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України дорівнювало 27054,38 грн., строком до 25.08.2016 року та зобов'язався сплатити зазначену суму в обумовлений термін, разом з відсотками за користування грошима у розмірі 250 доларів США, що згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України дорівнювало 6763,58 грн., за п'ять місяців користування коштами (50 доларів США на місяць). Згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України станом на 29.02.2016 року офіційний курс гривні до долара США складає 100 доларів 2705,43 грн. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написав та підписав розписку від 29.02.2016 року. В зазначений строк у розписці строк [PERSON] з [PERSON] розрахунку по зазначеній розписці не провів, хоча неодноразово обіцяв розрахуватись. 03.12.2016 року на прохання відповідача, ним була написана ще одна розписка про отримання у [PERSON] 29.02.2016 року 1500 доларів США, що згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України дорівнює 38457,3 грн. Тобто сума 1500 доларів, вказана в розписці від 03.12.2016 року складається з 1000 доларів США, отриманих відповідачем 29.02.2016 року та 500 доларів США - відсотки за користування коштами за 10 місяців. Згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України станом на 03.12.2016 року офіційний курс гривні до долара США складає: 100 доларів США дорівнює 2563,82 грн. Також [PERSON] у розписці від 03.12.2016 року зобов'язався повернути весь борг, з урахуванням відсотків в розмірі 70 доларів США, що згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України дорівнює 1794,67 грн., щомісячно, починаючи з січня 2017 року, у термін не пізніше 01.05.2017 року. В зазначений в розписці термін [PERSON] повний розрахунок також не провів. 27.07.2017 року [PERSON] повернув 1000 доларів США. З урахуванням зазначеного, оскільки станом на 03.02.2018 року борг [PERSON] згідно розписок від 29.02.2016 року та від 03.12.2006 року складає 1410 доларів США, що згідно відомостей офіційного сайту Національного Банку України дорівнює 39 295,85 грн., позивач просить стягнути зазначену суму грошових коштів з відповідача та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачки. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 29.02.2016 року [PERSON] отримав у [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 1000 доларів США строком до 25.08.2016 року та зобов'язався сплати вказану суму в обумовлений термін, разом із відсотками за користування грошима у розмірі 250 доларів США, за шість місяців користування коштами ( 41,67 доларів США на місяць), що підтверджується розпискою від 29.02.2016 року (а.с.4). Отже, відповідно до умов договору позики позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США з остаточним строком повернення боргу 25.08.2016 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). У зв'язку з не поверненням боргу 03.12.2016 року [PERSON] написав розписку про отримання у [PERSON] 29.02.2016 року грошових коштів в сумі 1500 доларів США та зобов'язався сплати вказану суму до 01.05.2017 року. В даній розписці [PERSON] зазначив, що зобов'язується сплачувати процент за користування грошовими коштами в розмірі 70 доларів США щомісячно. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо укладення відповідачем з позивачем договору позики, за яким [PERSON] повинен був повернути [PERSON] 1000 доларів США сума основного боргу, 250 доларів США суму відсотків за період з 29.02.2016 по 25.08.2016 року (6 місяців *41,67 доларів США), 166, 68 доларів США (4 місяці * 41,67 доларів США) сума відсотків за період з 25.08.2016 року по 01.01.2017 року, та 910 доларів США за період 01.01.2017 року по 01.02.2018 року (13 місяців *70 доларів США). З урахуванням пояснень позивача, що відповідач повернув 27.07.2017 року 1000 доларів США, та наявності розписки про отримання позики, суд також приходить до висновку щодо невиконання зобов'язань за вказаним договором позики в повному обсязі та наявності заборгованості в сумі 1326, 68 доларів США. Згідно довідки НБУ офіційний курс валют Нацбанку України станом на 05.04.2018 року становить 26,263057 грн. за 1 долар США. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов'язання перед позивачем не виконав, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 1326,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 05.04.2018 року складає 34838,62 гривні (1326,68 х 26,263057 = 34838,62). Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення на його користь з [PERSON] суму грошових коштів за договором позики в розмірі 34838,62 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial