Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» грошових коштів у сумі 33234,75 грн, та стягнути з відповідача на її користь понесені позивачкою судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2021 року на адресу СТОВ «Світоч» надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесена на виконання виконавчого напису № 434, вчиненого 03.02.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості в сумі 33234,75 грн. позивачці не було відомо про існування такого боргу перед банком і про вчинення виконавчого напису її не повідомляли, виконавчого напису та постанови приватного виконавця вона не отримувала. [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його видачі не перевірено безспірності заборгованості позивачки перед АТ «Кредобанк» та факт завчасного повідомлення її як боржника про існування заборгованості перед банком. Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн, судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн просила стягнути з відповідача на її користь. 28 вересня 2021 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зазначив, що 28.07.2014 між позивачкою та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір. 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинений виконавчий напис № 434 про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 33234,75 грн. 25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК Приватні інвестиції» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Кредобанк» є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Представник відповідача зазначає, що позивачка не надала жодних доказів оплати заборгованості первісному кредитору АТ «Кредобанк», а тому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором. Також, у відзиві зазначено, що заборгованість позивача є безспірною, оскільки виконавчий напис виданий на підставі затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, представник відповідача просив зменшити розмір витрат позивачки на оплату правової допомоги до нуля, оскільки нею не долучено доказів фактично понесених витрат, у зв`язку з розглядом справи. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді від 01.03.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 14.04.2021, яке неодноразово було відкладене у зв`язку з несвоєчасним повідомленням учасників процесу, зокрема на 02.09.2021. Також, ухвалою від 01.30.2021 було зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. надати суду належним чином засвідчені копії документів, які стосуються вчинення виконавчого напису № 434 від 03.02.2020 відносно [PERSON] , однак надані суду вони не були. Ухвалою суду від 02.09.2021 залучено до участі у справі правонаступника АТ «Кредобанк» - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 05.10.2021. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, 05.10.2021 представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 134). Представник відповідача ТОВ «Приватні інвестиції» у судове засідання не з`явився, повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомили (а.с. 120). У судове засідання не з`явилася третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В., повідомлена належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила (а.с. 119). Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського МНО Личук Т.В. у судове засідання не з`явився, до суду повернувся конверт з судовою повісткою без вручення адресату (а.с. 122). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи по справі, приходить до наступних висновків. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. при примусовому виконанні виконавчого напису № 434, виданого 03.02.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личуком Т.В., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості в сумі 33234,75 грн (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Як вбачається з матеріалів справи письмову вимогу про погашення заборгованості про усунення порушень основного зобов`язання позивач по справі не отримував. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зазначив, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до пунктів 3.2, 3.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З огляду на викладене суд не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Як встановлено судом, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження існування не лише безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, а й будь-якої заборгованості, оскільки оригіналу чи копії кредитного договору, на який посилається представник відповідача у відзиві, суду надано не було. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] та вчинив виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 03.02.2020 за № 434, таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги позивачки є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 35375912-1 від 19.02.2021 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн та 454,00 грн судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 35375827 від 19.02.2021 (а.с. 1, 21). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» в розмірі 1362,00 грн на користь позивачки [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас відповідачем у відзиві на позовну заяву не було наведено жодного аргументу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, а заперечення щодо їх відшкодування зводяться до того, що позивачкою [PERSON] не долучено доказів, які б підтверджували розмір витрат, понесених нею на правову допомогу. Суд не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне. Так, 25.02.2021 між позивачкою [PERSON] та адвокатом Казаковим Олегом Анатолійовичем укладений договір про представництво в справі (далі - Договір) (а.с. 14). Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта в цивільній справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в Решетилівському районному суді Полтавської області та Апеляційному суді Полтавської області. Пунктом 1.5. Договору встановлено гонорар адвоката у розмірі 7000,00 грн. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. 25 лютого 2021 року адвокат Казаков О.А. прийняв від [PERSON] в якості гонорару адвоката грошові кошти в сумі 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 13/21 від 25.02.2021 (а.с. 16). Суд зазначає, що посилання представника відповідача на недоведення понесених витрат на правову допомогу не є тотожним доведенню факту неспівмірності витрат на правову допомогу. Відтак, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що з відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки [PERSON] , понесені нею у зв`язку з отриманням професійної правової допомоги у розмірі 7000,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved