Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У лютому 2016 позивач звернулася до суду з позовом, просить суд шлюб з відповідачем розірвати та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. 00 коп. посилаючись на ті підстави, що через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, спільне життя у них не склалось у зв'язку із чим сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає участі у вихованні не приймає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судові засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 18, 19, 25, 26) причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність згідно ст. 224 ЦПК України. Третя особа у судові засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , надавши суду заяву в якій просила слухати справу у відсутності представника третьої особи, а також просить ухвалити рішення на користь та в інтересах дитини (а.с. 20). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами 26.08.2006 р. зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києві, актовий запис № 738 (а.с. 9). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу, що відповідач інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, погодження сторін щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] у у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на час подання позов до суду), від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved