Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності та визнання дійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ бульвар Слави, № 56а, укладений між [PERSON] та [PERSON] 10 травня 2010 року, визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, бульвар Слави, № 56а, а саме: будівля сторожка площею 11,2 кв.м., висота приміщення 2,5 м., навіс площею 296,0 кв.м., огорожа площею 265,4 кв.м., замощення 1796 кв.м., які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1796 кв.м., зобов`язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати відповідним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний будинок за позивачем. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2010 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) було укладено договір купівлі продажу нежитлової будівлі. Предметом вказаного договору виступило майно, а саме нежитлова будівля, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, бульвар Слави, № 56а, а саме: будівля сторожка площею 11,2 кв.м., висота приміщення 2,5 м., навіс площею 296,0 кв.м., огорожа площею 265,4 кв.м., замощення 1796 кв.м., які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1796 кв.м. Позивач передав відповідачу грошові кошти в рахунок за придбаний нежитлової будівлі в сумі 10 000 грн., про отримання якої сторони, підписали договір купівлі-продажу, та зобов`язалися в строк до 10 серпня 2010 року нотаріально посвідчити даний договір купівлі-продажу, так як відповідач виїжджав за межі області. Однак, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, а саме - до нотаріуса останній не з`явився, грошові кошти позивачу не повертає та не визнає право власності позивача на спірний об`єкт нерухомості. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 12 Закону України «Про власність», громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved