Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У мотивуванні позовних вимог позивач вказала, з 05 лютого 2008року, позивачка є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. З 13 лютого 2008 року шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. З грудня 2008 року, відповідач фактично не проживає у приміщенні, його особистих речей у приміщенні немає. Тому позивачка вимагає: - визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням; - зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Відповідач заперечень стосовно позовних вимог суду не надав. Позивач на позові наполягала, що вказала в заяві. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази матеріалів справи судом встановлені наступні факти та обставини: Як зазначено в ст.10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає доведеним факт, з 27 липня 1999 року, позивачка є власником житлового приміщення, загальною площею 65,2 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS], що зареєстрованого у комунальному підприємстві «Харківське бюро технічної інформації» від 27 липня 1999 року за реєстром №56144 у книзі №1, реєстраційним номер 2149667, що свідчить копія свідоцтва про право власності. У період придбання даного нерухомого майна, позивачка перебувала зх. Відповідачем у шлюбі. З 21 грудня 2007 року сторони були сумісними співвласниками вказаного майна по 1/2 частини, за кожним, згідно свідоцтва про право власності на квартиру, за №6-3509 від 21.12.2007 року. З 05 лютого 2008року позивачка стала єдиною власницею вказаного переміщення, згідно договору дарування відповідачем його 1/2 частки квартири, зареєстрованого в реєстрі за №6-104 від 18.01.2004року нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Хрістенко Н.Л. З 13 лютого 2008року шлюб з відповідачем було розірвано згідно рішення Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції про, що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідальний актовий запис за №37 від 13.02.2008р. З грудня 2008 року, відповідач не проживає в вказаному приміщенні, його особистих речей у приміщенні немає, що свідчать відповідні акти. Статтею 401ч.1 ЦК України визначено, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 405 ч.2 ЦК України визначено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, заявлені позовні вимоги в частині визнання особи втративши право користування житловим приміщенням обґрунтовані допустимими доказами, та відповідають вимогам вказаного закону. Проте, позивач заявляє вимоги до відповідача про обов'язок зняти з реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS]. Статтею 3 ЦПК України визначено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вказана норма закону передбачає заявлені вимог до особи яка порушує або не визнає право іншої особи. Але позивач заявляє вимог до відповідача в обов'язок якого не входить проводити реєстрацію або зняття з реєстрації. Підстави позовних вимог щодо статей 401, 402, 405 ЦК України є підставою реалізації прав позивача за статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, N 1382-IV, визначено: Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже за вказаних підстав, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: partial