Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У провадженні [PERSON] до [PERSON], треті особи: орган опіки і піклування Уманської міської ради, прокуратура міста Умані про зняття з реєстрації та відмову у вселенні відповідача [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] подала суду 10.09.2015 заяву про забезпечення позову. Позивач просить суд постановити ухвалу про заборону вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], до вирішення справи по суті,. Посилається на те, що 09.09.2015 прийшли представники ДВС з вимогами вселити [PERSON], вирізали вхідні двері, але вселити [PERSON] не змогли, про що був складений акт. Вважає, що існує загроза життю та здоров'ю як [PERSON], так і дочки [PERSON], оскільки [PERSON] хворіє на хронічний алкоголізм, має психічні відхилення, вчиняє аморальні дії, позбавлений батьківських прав. Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, враховуючи такі обставини і вимоги закону. Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи. Відповідно до правил ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову встановлені частиною 1 ст. 152 ЦПК України. При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами - ч. 3 ст. 152 ЦПК України. Згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.06.2012 в цивільній справі № 2/2318/374/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, яке набрало законної сили, суд задовольнив позовні вимоги і вирішив: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні квартирою. З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] просить суд забезпечити її позов в цій справі шляхом заборони примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили і було ухвалене в іншій цивільній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. У пункті 2 Постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України висловив позицію про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Як зазначено в пункті 6 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право. Чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право суду першої інстанції під час розгляду справи позовного провадження зупиняти виконання судового рішення чи виконавчого провадження в іншій цивільній справі. У зв'язку з наведеними обставинами суддя вважає, що заява (повторна) позивача про забезпечення позову є необґрунтованою і такою, що суперечить чинному процесуальному законодавству. Тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Outcome: approved