Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 02 березня 2010 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому в Арабській Республіці Єгипет, в якому подружжя має малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , народжену також в АР Єгипет, однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись після переїзду до м. Дніпра через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство починаючи з червня 2020 року припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року прийнята позовна заява до розгляду, відкрито провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні, з урахуванням п.7 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», та призначений судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, подавши 20 квітня 2021 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши про припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства з 05 травня 2020 року. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій через канцелярію суду 05 травня 2021 року через свого представника - адвоката Зайця П.Л. заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 березня 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому до реєстру цивільних справ під №1050 Департаментом цивільних справ Арабської Республіки Єгипет, що підтверджується Офіційним шлюбним контрактом, зареєстрованим Бюро легалізації документів Міністерства Закордонних Справ Арабської Республіки Єгипет № 22286 та виданим 07 березня 2010 року, залученим до матеріалів справи в копії арабською мовою та українською мовою за офіційним перекладом Дніпропетровської торгово-промислової палати (а.с.6). Сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , народженої від батька [PERSON] та матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , зареєстрованим 29 травня 2011 року Бюро легалізації документів Міністерства Закордонних Справ Арабської Республік Єгипет № [NUMBER] та виданим 30 травня 2011 року, залученим до матеріалів справи в копії арабською мовою та українською мовою за офіційним перекладом Дніпропетровської торгово-промислової палати (а.с.8). Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок встановлений Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч.1 ст. 58 вказаного Закону України шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. За ч.1 ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ч.1 ст. 62 наведеного Закону вибір права, передбачений частиною другою статті 60 та статтею 61 цього Закону, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору. Угода сторін про вибір права, що укладена в Україні, має бути нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За даними паспортів позивача та відповідача, долучених до матеріалів справи в копіях, сторони у справі є громадянами різних країн і укладений ними шлюбний контракт за правом Арабської Республіки Єгипет не містить умов, які б визначали спільний особистий закон подружжя, проте як встановлено в судовому засіданні останнім місцем проживання подружжя, щонайменше з часу реєстрації 04 травня 2018 року місця проживання відповідача як громадянина АР Єгипет по [ADDRESS] , тобто за зареєстрованим місцем проживання позивачки, і до 15 березня 2021 року є Україна, про що свідчать довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 17 березня 2021 року за вих. № 6/5-801 і від 01 березня 2021 року за вх. № 3965 (а.с. 18, 14) та що узгоджується з відомостями позовної заяви і заяви відповідача від 05 травня 2021 року, а тому суд приходить до висновку про застосування до правових наслідків шлюбу сторін і його припинення права України, як права держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання. Судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть з 05 травня 2020 року, обставини чого визнані у поданих сторонами заявах від 20 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved