Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області звернулося до суду з зазначеною позовною завою до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] суму надмірно виплаченої допомоги при народженні дитини в розмірі 1134,00 грн. на користь Управління праці соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 08.08.2014 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою про призначення допомоги при народженні дитини звернулася [PERSON], як особа, яка переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Відповідно до листа Мінсоцполитики від 30.07.2014 року № 013-1883/п та довідки № ОР 418476 ЦБ/ПБ 2400/1 від 13.08.2018 року, [PERSON] знаходилась на обліку в Бердянськом ГУСЗН з 01.08.2014 року та отримала призначену допомогу при народженні дитини у період з травня 2014 року по серпень 2014 року, у розмірі 810,00 грн. щомісячно, а загальним розміром 3240, 00 грн. Згідно довідки атестату від 02.10.2014 року управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної ради у місті Донецьку зясовано, що відповідач отримала вищезазначену допомогу по 30.10.2014 року, але відповідачу вищезазначена допомога вже була виплачена позивачем в серпні-вересні 2014 року, тобто [PERSON] в серпні та вересні двічі отримала суму 810,00 (всього 1620,00 грн.) Відповідач визнала суму боргу та частково погасила борг у сумі 486,00 грн. З лютого 2015 року [PERSON] у м. Бердянську не проживає, в телефонному режимі повідомила, що повернулася на постійне місце реєстрації у м. Донецьк, виплати допомоги призупинені з 01.02.2015 року У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі\~ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до\~Конституції\~та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює\~Закон України від 20.10.2014р. №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~(далі - Закон №1706). Так, зокрема, ч. 1\~ст.1 цього Закону\~закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно ст. 22 Закону України «Про держану допомогу сімям з дітьми», п. 49 постанову Кабінету Міністрів України від 27.12. 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» надмірно виплачені кошти стягуються згідно із законом. Судом встановлено, що 08.08.2014 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою про визначення допомоги при народженні дитини звернулася [PERSON], як особа, яка переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. (а.с. 2,3). Відповідно до листа Мінсоцполитики від 30.07.2014 року № 013-1883/п та довідки № ОР 418476 ЦБ/ПБ 2400/1 від 13.08.2018 року, [PERSON] знаходилась на обліку в Бердянськом ГУСЗН з 01.08.2014 року та отримала призначену допомогу при народженні дитини у період з травня 2014 року по серпень 2014 року, у розмірі 810,00 грн. щомісячно, а загальним розміром 3240, 00 грн. (а.с. 5). Згідно довідки атестату від 02.10.2014 року Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної ради у місті Донецьку зясовано, що відповідач отримала вищезазначену допомогу по 30.10.2014 року, але відповідачу вищезазначена допомога вже була виплачена позивачем в серпні-вересні 2014 року, тобто [PERSON] в серпні та вересні двічі отримала суму 810,00 (всього 1620,00 грн.) З урахуванням частково сплаченої суми боргу у розмірі 486,00 грн., відповідач має суму боргу за надмірно виплачену допомогу при народженні дитини у розмірі 1134,00 грн. З лютого 2015 року [PERSON] у м. Бердянську не проживає, в телефонному режимі повідомила, що повернулася на постійне місце реєстрації у м. Донецьк, виплати допомоги призупинені з 01.02.2015 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України , шкода завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази в їх сукупності, взаємозв'язку, достатності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що за період серпень-вересень 2014 року відповідач двічі отримала допомогу при народженні дитини. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони законні та обґрунтовані. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, беручи до уваги, що при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 19 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved