Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 13 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 804. В обґрунтування позову зазначала, що 13 жовтня 2007 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу дітей вони не мають. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, у зв`язку з чим між ними виникали сварки. Із січня 2018 року подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства вони не ведуть,. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позов та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечував, про що надав суду заяву, у якій зазначав, що сторони із січня 2018 року подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а з грудня 2018 року проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, роз`яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 13 жовтня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 804. Від шлюбу дітей вони не мають. Судом встановлено, що із січня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, з грудня 2018 року проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved