Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в якому просив [PERSON] повернути самовільно зайняті земельні ділянки. В обґрунтування позову позивач вказав, що в травні 2016 року [PERSON] стало відомо про наявність на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 57,7277 га (кадастровий номер 1221486200:04:005:0001) та площею 73,0749 га (кадастровий номер 1221486200:04:001:0202), які відносяться до земель запасу, та не надані будь-кому у власність або користування. У зв'язку з цим, у неї виник злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття вказаних земельних ділянок шляхом їх обробки, посіву та вирощування технічної сільськогосподарської культури (соняшника) для власних потреб. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельних ділянок, [PERSON], діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, у травні 2016 року, знаходячись на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про передачу земельних ділянок у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо земельних ділянок, а також державної реєстрації відповідного речового права, за допомогою сільськогосподарської техніки та залучених сторонніх осіб, яких не повідомила про свої злочинні наміри та які не діяли за попередньою змовою групою осіб або як співвиконавці вчинення злочину, вчинила самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року затверджено угоду від 29 вересня 2016 року по кримінальному провадженню № 42016041440000040 про визнання винуватості, укладену між першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 [PERSON] та підозрюваною [PERSON], останню визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України та призначено узгоджене покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року затверджено угоду від 29 вересня 2016 року по кримінальному провадженню № 42016041440000040 про визнання винуватості, укладену між першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 [PERSON] та підозрюваною [PERSON], останню визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України та призначено узгоджене покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 грн. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 57,7277 га (кадастровий номер 1221486200:04:005:0001) належить державі в особі Головного управління Держгеокдастру у Дніпропетровській області. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 73,0749 га (кадастровий номер 1221486200:04:001:0202) належить державі в особі Головного управління Держгеокдастру у Дніпропетровській області. Факт самовільного зайняття та використання вищевказаних земельних ділянок [PERSON], встановлено, також, Актом перевірки Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області дотримання вимог природоохоронного законодавства від 14.09.-16.09.2016 та розрахунком розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок площею 57,7277 га (кадастровий номер 1221486200:04:005:0001) та площею 73,0749 га (кадастровий номер 1221486200:04:001:0202), які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16.09.2016, складеним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області. Вказані обставини, також встановлено та підтверджуються вироком Дніпропетровського районного суду від 03.11.2016 у справі №175/3913/16, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, а саме самовільному зайнятті земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 57,7277 га (кадастровий номер 1221486200:04:005:0001) та площею 73,0749 га (кадастровий номер 1221486200:04:001:0202), які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту, та призначено покарання. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, Відповідачем спірні земельні ділянки самовільно зайнято та використовуються без достатніх правових підстав, про що свідчать наведені вище обставини. Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, є самовільним зайняттям земельної ділянки. Згідно зі ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Стаття 152 Земельного кодексу України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 212 Земельного кодексу України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Таким чином, Відповідачем спірні земельні ділянки використовується без достатніх правових підстав, а тому вони мають бути повернуті законному власнику. Самовільне використання [PERSON] земельних ділянок суперечить вимогам ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та є порушенням, передбаченим п. «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України. Право власності та користування землею набувається і реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13, 14), Земельним кодексом України (ст.ст. 78, 81, 92, 93, 116, 118, 122, 123, 124), а також іншими законами (Законом України «Про оренду землі», Цивільним кодексом України тощо). Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Позовна заява про повернення земельних ділянок у порядку кримінального судочинства не предявлялась. Земельні ділянки їх власнику Державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на підставі актів приймання-передачі не повернуто. Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цивільно-процесуальним кодексом України. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved