Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до відповідача 1 - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»; відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус», третя особа 1 - приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, третя особа 2 - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання договору недійсним, та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2010 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року за умовами якого, [PERSON] був наданий кредит у сумі: 30000 грн. зі строком повернення 16.12.2013 року, який [PERSON] мав погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року станом на 06.08.2015 року: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту та 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам. У січні 2020 року позивач отримав від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019 року №60940630 про стягнення з позивача 22 153,99 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус». Відповідач 1 уклав із відповідач 2 договір про відступлення права вимоги від 28.05.2019 року № 41448, в тому числі за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року. Згідно виконавчого напису від 07.12.2019 року №7254 відповідач 2 здійснив дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріусом - приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, за період з 28.05.2019 року по 11.11.2019 року на суму 22 153,99 грн на користь відповідача 1. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням положень Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки приватний нотаріус було вчинено виконавчий напис без документів, що підтверджують безспірність суми боргу, а також, на думку позивача, зазначений договір відступлення повинен бути визнаний недійсним, оскільки на час укладення оспорюваного правочину між відповідачами, первісний кредитор вже не мав права вимоги, як кредитор, у зв`язку з припиненням кредитних правовідносин за кредитним договором на підставі рішення суду. Відзиви відповідачі не подали. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 28.02.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову по справі № 761/6241/20 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС», треті особи - Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання недійним договору про відступлення права вимоги та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 07.05.2020 року в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 07.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 7254 про звернення стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» (код ЄДРПОУ 41661563) заборгованості у розмірі 22 153, 99 грн., - до набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.12.2010 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року за умовами якого, [PERSON] був наданий кредит у сумі: 30000 грн. зі строком повернення 16.12.2013 року, який [PERSON] мав погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі № 754/11671/15 стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16 грудня 2010 року станом на 06.08.2015 року: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту та 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам. 27.12.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №60940630 про стягнення з позивача 22 153,99 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвест Хаус» на підставі виконавчого напису від 07.12.2019 року №7254. Відповідач 1 уклав із Відповідачем 2 договір про відступлення права вимоги від 28.05.2019 року № 41448, в тому числі за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року. Згідно виконавчого напису від 07.12.2019 року №7254 відповідач 2 здійснив дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріусом - приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, за період з 28.05.2019 року по 11.11.2019 року на суму 22 153,99 грн на користь відповідача 1. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Заклну України «Про нотаріат»), у тому числі, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» випливає, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звертається до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати безспірна заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю або в частині розміру заборгованості, або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З виконавчого напису вбачається, що період нарахування заборгованості, в тому числі, заборгованості становить з 28.05.2019 року по 11.11.2019 рік, тоді як заборгованість у повному обсязі погашена за вказаним кредитним договором, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі № 754/11671/15, а тому повторне стягнення кредитних коштів, всупереч положенням ст. 61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне і те саме зобов`язання. Відтак, за висновками суду, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги в указаній частині підлягають задоволенню. Частина 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з положеннями п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. За ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Однак у матеріалах справи відсутній належним чином завірений договір про відступлення права вимоги від 25 квітня 2019р. № 42053, укладений між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІНВЕСТ ХАУС», а тому суд позбавлений можливості оцінити указаний доказ. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в указаній частині не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача документально підтверджений та сплачений судовий збір у розмірі 840 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial