Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 22 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2961. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 грудня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони фактично разом не проживали. Після реєстрації шлюбу відповідач з позивачем у Німеччині проживав досить короткой строк та не підтримавши її бажання жити у Німеччині, повернувся до України. Своєю поведінкою відповідач вже тривалий час демонструє своє байдуже ставлення до неї та їх стосунків і взагалі не прагне зберегти шлюб. Між сторонами не має взаєморозуміння та взаємоповаги, а також втрачено почуття кохання. Спільне господарство між сторонами не ведеться, шлюбно-сімейні відносини припинені, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їх доньки. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність за участю представника. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що 22 грудня 2006 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO], яка народилась в Німеччині, і яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утраманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки позивач та відповідач фактично разом не проживали. Вся родина позивача переїхала на постійне проживання до Німеччини. Позивач отримала довгострокову візу на перебування у Німеччині та перебуває на консульському обліку в Посольстві України в Німеччині, де знаходиться більше часу, ніж в Україні. В Україну приїжджає періодично, однак за час її знаходження в Україні з чоловіком вона навіть не зустрічалась. Так, з 2006 року позивач майже весь час перебуває у Німеччині. Сторони зареєстрували шлюб, коли позивач переїхала до Німеччини. Відповідач [PERSON] також збирався переїхати на постійне мешкання до Німеччини, але так і не переїхав. Він приїхав до позивача всього один раз, досить короткий строк прожив з позивачем у Німеччині, після чого повернувся назад до України, оскільки не підтримав її бажання перебувати у Німеччині. Своєю поведінкою відповідач вже тривалий час демонструє його байдуже ставлення до позивача та їх стосунків та не прагне зберегти шлюб. Між сторонами не має взаєморозуміння та взаємоповаги, а також втрачено почуття кохання. Спільне господарство між сторонами не ведеться. На думку позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам їх доньки. Спір про розподіл майна відсутній. Також між сторонами досягнута згода щодо проживання їх спільної доньки разом з позивачем. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає причини неявки відповідача неповажними, а також можливим, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за згодою позивача. Суд, вислухавши пояснення і доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 22 грудня 2006 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], виданим 02.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2961 (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого у м. Берліні (район Штегліц-Целендорф) 24.09.2009 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved