Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить змінити розмір стягуваних з відповідача [PERSON] за рішенням суду аліментів на утримання їх сина [PERSON] [INFO] та стягувати у розмірі ? частки його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття, а також стягнути неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів з липня 2015 року по грудень 2017 року в розмірі 99641,90 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року, яке звернуто до примусового виконання, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей. На даний час внаслідок зміни законодавства розмір стягнення аліментів має бути не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому підлягає зміні. Відповідач аліменти на дитину не сплачує, внаслідок чого станом на 01 січня 2018 року допустив заборгованість у розмірі 21484,58 грн. Указана заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки він був спроможний їх сплачувати вчасно, а тому з нього підлягає стягненню пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сторони у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву на позов відповідач не подав. Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі на підставі наявних доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року, що набрало законної сили 19 вересня 2015 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 червня 2015 року. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України у новій редакції мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З роз'яснень які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження та боржник [PERSON] зобов'язаний був сплачувати присуджену рішенням суду суму щомісячних аліментів до кінця місяця, у якому підлягала сплата аліментів, що не заперечується сторонами. Згідно положень ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З роз'яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно довідки відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області №1543 заборгованість [PERSON] по аліментах за виконавчим листом №562/1516/15-ц від 24 вересня 2015 року за період з липня 2015 року по листопад 2016 року становить 13332 грн., який частково сплатив аліменти у січні 2016 року в сумі 1400 грн., а за довідкою відділу ДВС 6078 заборгованість останнього по аліментах за період з грудня 2016 по грудень 2017 року становить 8152,58 грн., а всього на загальну суму 21484,58 грн. Указана вище заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому є підстави для нарахування пені. Проте, суд не може погодитися із застосованим позивачем механізмом обчислення суми неустойки, виходячи із збільшення суми заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці та загальної кількості днів прострочення, який не ґрунтується на вимогах закону. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15. Застосовуючи вказаний механізм розрахунку пені у даній справі, який визнаний правильним Верховним Судом України 01 липня 2015 року, та виходячи із помісячного розрахунку заборгованості платника аліментів, складеного державним виконавцем станом на 01 січня 2018 року, сума пені з серпня липня 2015 року по грудень 2017 року становить 8531,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до частин 1,2, 6 ст.141 ЦПК України присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved