Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ПАТ «Азовмаш» з 2006 року по 24 червня 2016 року. У період її роботи з лютого 2016 року по червень 2016 року позивачці була нарахована, але не сплачена заробітна плата. 24.06.2016 року позивачка була звільнена з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. 15.08.2016 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя було винесено судовий наказ, відповідно до якого на її користь з відповідача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 53725,87 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку з 25.06.2016 року по 06.10.2016 року в сумі 38771,28 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати 538,49 грн. На теперішній час заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачкою не сплачена, а отже вона маж право на стягнення середнього заробітку з 06.10.2016 рокуз розрахунку середньоденної заробітної плати 538,49 грн. На підставі викладеного, просила стягнути з ПАТ «Азовмаш» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2016 року по 21.04.2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати 538,49 грн. в сумі 77004,07 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи маються письмові заперечення відповідно до яких вказав, що позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. Суд ухвалив розглядати справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка у період часу з 31.01.2006 року по 24.06.2016 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 24.06.2016 р. позивачка була звільнена з підприємства на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений. Згідно із судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15.08.2016 року з ПАТ «Азовмаш» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 53725,87 грн. Судовий наказ набрав законної сили 02.09.2016 року. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2016 року позов [PERSON] до ПАТ «Азовмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволено та з ПАТ «Азовмаш» на користь [PERSON] стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 25.06.2016 року по 06.10.2016 року в розмірі 38771,28 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати 538,49 грн. з утриманням ПАТ «Азовмаш» з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при виплаті. Рішення набрало законної сили 08.12.2016 року. До теперішнього часу відповідачем не проведено жодної виплати позивачу. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які стягнуто судовим наказом від 05.08.2016 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2016 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися з дня наступного після винесення рішення, тобто з 07.10.2016 року по день постановлення рішення - по 21.04.2016 року, а не як просить позивачка з 06.10.2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2016 року було встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON], який становить 538,49 грн., та графік її роботи для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалості 8,2 години, рішення набрало законної сили 08.12.2016 року, а згідно із статтею 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 07.10.2016р. по 21.04.2017р. складає 137 днів (13 жовтня 2016 року, 02 січня 2017 року, 08 березня 2017 року та 17 квітня 2017 року вихідні дні). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 07.10.2016р. по 21.04.2017р. складає 73773,13 грн. (137 днів х 538,49 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 73773,13 грн. Оскільки позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 737,73 грн.

Outcome: partial