Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №2/756/2456/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Крім того, просить заборонити вчиняти будь-які дії по відчуженню вказаного майна. Позивач вважає, що існує загроза того, що відповідач може вчинити дії, пов'язані з відчуженням майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені. Позивачем не надано жодного доказу того, який би свідчив про дійсні наміри відповідача відчужити зазначене вище майно. Окрім викладеного, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що право на частку позивача у спірній квартирі оспорюється. Підставою для звернення з відповідною позовною заявою про поділ майна подружжя є те, що відповідач під час перебування з позивачем у шлюбі за спільні кошти учасників, набула права власності на майно, розмір часток в якому не визначено. Окрім цього позивач на момент звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову повністю користується нею й там зареєстровано його місце проживання. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що на момент звернення позивача до суду із вказаною заявою, ризики передбачені ст. 149 ЦПК України відсутні. З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України, дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову не обґрунтована. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed