Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про стягнення заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що працював на посаді заступника директора у Департаменті цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації , 30.01.2017 року був звільнений за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Проте при звільнені розрахунок з ним не був проведений. Оскільки у день звільнення з ним не проведено повного розрахунку по нарахованій але невиплаченій заробітній платі, [PERSON] просить суд стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації на його користь 118614 грн. 30 коп. середнього заробітну за весь час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив, посилаючись на його необгрунтовність. Окірм того фактичний розрахунок з позивачем відбувся 10 лютого 2017 року, однак позовну заяву про стягнення заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні подано до суду 06 лютого 2018 року тобто з пропуском строку для вирішення трудового спору, передбаченим статтею 233 КЗпП. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу заступника директора у Департаменті цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації. Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, відповідно до Положення затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації № 56 від 11.02.2013(далі - «Положення») є бюджетною неприбутковою організацією та підпорядкований голові Київської обласної державної адміністрації. У своїй діяльності Відповідач керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, розпорядженнями голови обласної державної адміністрації, а також Положенням. Відповідно до п.10 Положення, директор департаменту може мати заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за поданням директора департаменту. Оскільки посада заступника директора департаменту відноситься до категорії посад державної служби, процедура прийняття та звільнення, окрім трудового законодавства, регулюється законодавством про державну службу, зокрема Законом України «Про державну службу». Позивача, як заступника директора департаменту, було звільнено з посади наказом директора департаменту №10-к від 30 січня 2017 року (далі - «Наказ про звільнення») на підставі розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації № 21-к від 30 січня 2017 року (далі -«Розпорядження про звільнення»). Підставою для видачі розпорядження про звільнення є заява Відповідача про звільнення з посади заступника директора департаменту з 30 січня 2017 року за угодою сторін від 24 січня 2017 року, погоджена директором департаменту 26 січня 2017 року. Процедуру видачі, доведення до відома, контролю виконання розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації визначено в регламенті Київської обласної державної адміністрації, затвердженому розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації №59 від 19.03.2014. Відповідач позбавлений права будь-яким чином впливати на процес видачі розпоряджень щодо призначення чи звільнення працівників. Відповідачем розпорядження про звільнення позивача було отримано лише 06.02.2017 року. В цей же день позивачеві було надано копію наказу про звільнення та видано трудову книжку. Виплата заробітної плати в бюджетних установах має певні особливості, встановлені бюджетним законодавством. Відповідно до листа Державного казначейства України від 18.04.2007 N 3.4-10/1005-4724 щодо відображення кредиторської заборгованості по зарплаті, для уникнення розбіжності між зареєстрованими фінансовими зобов`язаннями та кредиторською заборгованістю станом на 1 число звітного періоду пропонуємо: якщо термін виплати заробітної плати встановлено з 1 по 5 число місяця, то Табель обліку використання робочого часу складати до 25 числа звітного місяця, а нарахування заробітної плати та реєстрацію фінансових зобов`язань здійснювати до кінця місяця, за який нараховується заробітна плата. Працівникам департаменту, в тому числі і позивачеві, заробітну плату за січень 2017 року було сплачено 26 січня 2017 року, згідно відомості розподілу заробітної плати від 26.01.2017. Підставою складення зазначеної відомості є Табель обліку робочого часу за Січень 2017. Оскільки Табель обліку робочого часу за січень, за рекомендацією Державного казначейства України, було складено до 25 числа, в свою чергу, платіжне доручення №1 на виплату заробітної плати за січень 2017 сформовано 25 січня 2017 року, відповідачеві не було ще відомо про намір звільнення позивача. Тому заробітну плату відповідачем сплачено з урахуванням 31 січня 2017 року. Проте, коли вже наміри позивача про звільнення були відомі та він фактично був відсутній на робочому місті, відповідачем було створено виправний табель, в якому позивач 31 січня 2017 року вже не обліковується як працівник департаменту. Таким чином, заробітна плата за січень 2017 року позивачеві була виплачена в повному обсязі 26 січня 2017 року у розмірі 8 387,79 грн. Планування витрат відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, повинно здійснюватися з урахуванням та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Бюджетні асигнування кожного місяця на поточні витрати, в тому числі на сплату заробітної плати, надходять на рахунки Відповідача до 10 числа поточного місяця. Відповідно до виписки по рахунках від 08 лютого 2017 року відповідач отримав на рахунок кошти на поточні витрати 09 лютого 2017 року. В тому числі і на виплату заробітної плати у лютому ( КЕКВ 2111). В цей же день відповідачем, з метою виплати заробітної плати працівникам департаменту за першу половину лютого 2017 (аванс), сформовано платіжне доручення №5 від 09 лютого 2017 року, з урахуванням суми остаточного розрахунку з позивачем. 10 лютого 2017 року позивачеві, згідно з наказом про звільнення, було сплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку (всього 57 календарних днів) та утримано надмірно сплачену заробітну плату за 31 січня 2017 року. Таким чином, повний розрахунок з Позивачем було здійснено 10 лютого 2017 року. Факт отримання коштів позивач підтверджує довідкою ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» від 30.01.2018 року. Статтею 117 КЗпП визначено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20. Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24 грудня 1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці «Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Фактичний остаточний розрахунок відбувся наступного дня після надходження на рахунки департаменту бюджетних асигнувань на поточні витрати у лютому 2017 року, зокрема 10 лютого 2017 року. При цьому, вимоги про негайний розрахунок у період з 31 січня 2017 по 09 лютого 2017 та будь-яких заперечень щодо незгоди з сумою фактичного остаточного розрахунку після 10 лютого 2017 року від Позивача не надходило. Статтею 233 КЗпП встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Фактичний розрахунок з позивачем відбувся 10 лютого 2017 року. Позовну заяву про стягнення заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні подано до суду 06 лютого 2018 року тобто з пропуском строку для вирішення трудового спору, передбаченим статтею 233 КЗпП. Перебіг тримісячного строку звернення до суду в даному випадку розпочався з наступного дня після проведення розрахунку 11 лютого 2017 та закінчився, відповідно 13 травня 2017 року. Клопотання про поновлення строку для звернення до суду позивачем не подано разом з позовною заявою про стягнення заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed