Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У лютому 2019 р. позивач звернувся з позовом до суду до Управління поліції охорони в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] управління\~\~Національної поліції\~\~в \~Кіровоградській\~області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вказуючи на те, що він з серпня 1982 року по лютий 1993 року після закінчення навчання в Камянець-Подільському вищому військово-інженерному командному училищі імені маршала інженерних військ [PERSON], проходив кадрову військову службу в Російській Федерації. Після розпаду Радянського Союзу, в лютому 1993 року звільнився з військової служби та разом з сімєю переїхав проживати в [INFO]. 26 квітня 1993 року позивача було прийнято на службу в МВС України, а саме в Новомиргородський РВ УМВС в Кіровоградській області. Спочатку проходив службу на посаді інспектора інспекції виправних робіт, а з липня 1993 року його було призначено на посаду начальника ВДСО при Новомиргородському РВ УМВС України і Кіровоградській області. Відділення Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області, як і всі підрозділи ДСО МВС України не фінансувалися з Держбюджету України, а знаходилися на самофінансуванні за рахунок коштів, які надходили від охорони обєктів, згідно укладених договорів. З коштів за охорону виплачувалося грошове утримання міліціонерів і заробітну плату вільнонайманим працівникам, платилися податки і інші платежі, а вільні кошти на придбання форменого одягу, спорядження, автотранспорту, засобів для обладнання охоронної сигналізації на обєктах. Відділення ДСО при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області мало свою печатку, а також розрахунковий рахунок в банківській установі і було самостійним підрозділом. У відділенні ДСО при Новомиргородському РВ УМВС позивач прослужив до серпня 2000 року, а в подальшому продовжував службу в Новомиргородському РВ УМВС на посаді старшого о/у ДСБЕЗ і закінчив службу на посаді першого заступника начальника Новомиргородського РВ УМВС. В серпні 2004 року позивач вийшов на пенсію за вислугою років. В 1996 році за рахунок збільшення договорів на охорону та збільшення надходжень коштів за охорону обєктів, у відділенні охорони виникла фінансова можливість придбати житло для своїх працівників. Згідно рішення зборів атестованих працівників міліції ВДСО при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області було вирішено створити чергу для отримання житла працівникам відділення та розподілити згідно черги, придбані одно та двокімнатну квартири. Двокімнатну квартиру позивач отримав за адресою: [ADDRESS] на підставі укладеного і нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 травня 1997 року. В даній квартирі позивач проживає з сімєю з 17 травня 1997 року і по теперішній час. За час проживання в даній квартирі позивач проживав відкрито, безперервно більше 20 років, укладав з комунальними підприємствами і організаціями договори на постачання тепла, електроенергії, газу, води і водовідведення, прибирання прибудинкової території. Всі витрати на утримання житла, його ремонт, обладнання індивідуального опалення і інше позивач здійснював за власні кошти. Згідно Реєстраційного напису на договорі купівлі від 17.05.1997 року про право особистої власності в якому проставлено позивача, як власника квартири, останній не знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності. В 2011-2013 роках відділення Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області було ліквідовано і правонаступником став відділ ДСО при УМВС України в Кіровоградській області, а після реформування міліції України в 2015 році і заснування Національної поліції України Управління поліції охорони в Кіровоградській області. Позивач вважає, що оскільки він правомірно заволодів квартирою і володіє нею понад двадцять років, то він набув на неї право власності за набувальною давністю. Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити її, при цьому зазначив, що володіє та користується вказаною квартирою відповідно до ст.52 ЖК України.\~ Представник відповідача повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду пояснення в якому зазначив, що вказане майно не значиться на балансі третьої особи і відповідно остання не має ніякого відношення до спірного майна. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позові за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам роз'яснено, що при\~вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.\~\~ Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України\~повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Позов про\~право власності\~за давністю\~володіння не\~може заявляти\~особа,\~яка володіє\~майном за\~волею власника\~і завжди\~знала,\~хто є\~власником.\~За набувальною\~давністю може\~бути набуте\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~яке не\~має власника\~або власник\~якого невідомий,\~або власник\~відмовився від\~права власності\~на належне\~йому нерухоме\~майно,\~що придбане\~добросовісним набувачем\~і у\~витребуванні якого\~його власнику\~відмовлено.\~ \~ \~ \~ Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач разом із сім'єю проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 17 травня 1997 року, що підтверджується довідкою № 77 від 15.02.2019 року КП «Новомиргородські муніципальні інженерні мережі». Відповідно до відмітки в паспорті [PERSON] зареєстрований [INFO], з 17 травня 1997 року, що підтверджується копією паспорта позивача. Згідно виписки з протоколу № 1 засідання профсоюзних зборів атестованого складу ВДСО при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області було вирішено надати двохкімнатну квартиру члену профсоюзу [PERSON], що підтверджується копією вищевказаного протоколу від 28 жовтня 1996 року. У відповідності до договору купівлі-продажу від 17 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори, Новомиргородське відділення Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області придбало двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. За таких обставин, [PERSON] міг та повинен був знати, що володіє чужою річчю та про відсутність у нього законних підстав для набуття права власності на квартиру, яка належала та належить Новомиргородському відділенню Державної служби охорони при Новомиргородському РВ УМВС України в Кіровоградській області. Про обізнаність кому належить на праві власності спірне нерухоме майно підтвердив у судовому засіданні сам позивач, при цьому зазначив, що фактично він на момент звернення з позовом до суду має право користування та володіння. Що стосується факту тривалого і безперервного володіння чужим майном, то такий факт не є підставою для визнання права власності на нерухому річ, яка завідомо для позивача належить певній особі. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. З огляду на зазначене, суд не може визнати володіння [PERSON] спірною квартирою добросовісним. Наведене свідчить про те, що до спірних відносин застосуванню не підлягають положення цивільного законодавства про набувальну давність, зокрема положення\~ст.344 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344\~ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-26282св14 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, а саме, що не завжди суди беруть до уваги те, що позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем [PERSON] права власності на нерухоме майно, а саме двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~у звязку з відмовою у позові судові витрати у виді судового збору позивачу не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed