Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.03.2016 просять суд стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на їх користь 22 993 грн. 38 коп., з яких: 4 247 грн. 98 коп. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування; 5 269 грн. 10 коп. - сума інфляційної компенсації; 466 грн. 30 коп. - 3% річних від простроченої суми; 510 грн. 00 коп. - сума франшизи; 12 500 грн. 00 коп. - відшкодування моральної шкоди. Також, просять стягнути з [PERSON] 12 500 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 01.03.2013 о 18:30 хв. на вул. Старонаводницькій в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], який належить на праві часткової власності позивачам було пошкоджено. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2013 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля відповідно до калькуляції відновлювального ремонту становила 26 778,96 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». 05.03.2013 позивач [PERSON] подав ПАТ «НАСК «Оранта» заяву, згідно якої повідомив про вказану подію, а відповідач не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав сплатити страхове відшкодування, тобто, до 02.06.2013. Разом з тим, ПАТ «НАСК «Оранта» виплатив позивачам страхове відшкодування в розмірі 7 049 грн. 37 коп. лише 29.07.2015, а тому позивачі мають право на отримання відшкодування у вигляді пені, суми інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання та трьох відсотків річних від простроченої суми. Водночас, позивачі вважають, що саме на страховика покладається сплата суми франшизи, а моральну шкоду, на їх думку, має відшкодувати, як особа, винна у ДТП, так і страховик. Крім того, позивачі вважають, що діями відповідачів їм завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і яку вони оцінюють у розмірі по 12 500 грн. з кожного з відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.03.2016. Представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Направив через канцелярію суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дія ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої передбачена відповідальність боржника за грошовим зобов'язанням не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Крім того, просив застосувати до вимог про стягнення пені строк позовної давності в один рік. Представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити в повному обсязі. Суд, на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України та враховуючи думку сторін, визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника ПАТ «НАСК «Оранта». Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.03.2013 о 18-30 год. на вул. Старонаводницькій в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.9) Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER], який належить на праві часткової власності позивачам було пошкоджено. (а.с.10) Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2013 у справі №757/5673/13-п [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 9) Вина [PERSON] також не заперечується останньою. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.03.2013 застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується Полісом АВ/8494213 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 74) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-3203, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-3210, [PERSON] та [PERSON] належить по ? частини автомобіля [NUMBER]. (а.с. 7-8) Як вбачається з Дослідження АА6038 ВХ_07.03/4, проведеного на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, прямий матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданий в результаті ДТП, склав 7 049 грн. 37 коп. (а.с. 33-35) 05.03.2013 [PERSON] звернувся до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (реєстраційний №3196). (а.с. 41) Разом із тим, відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 6 539,37 грн. за вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн. лише 29.07.2015. (а.с. 45-46) Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ст. 990 ЦК України). Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням. Оскільки, зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим, і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Три проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 07.06.2017 у справі №6-282цс17, постанові від 21.12.2016 у справі №6-1003цс16, у постанові від 01.06.2016 у справі №6-927цс16, у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, як встановлено судом, виплату страхового відшкодування у розмірі 6 539,37 грн. страховик повинен був виплатити протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (до 02.06.2013), проте, з матеріалів справи вбачається, що виплату страхового відшкодування ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» здійснило лише 29.07.2015. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені судом обставини справи, з урахуванням того, що виплата страхового відшкодування відбулася понад два роки з дня, коли страховик був зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, перевіривши розрахунки позивачів щодо нарахованого розміру інфляційних витрат та трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Оцінюючи наведений у заяві про уточнення позовних вимог розрахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат, суд вважає його неправильним, оскільки сума прострочення, від якої нараховані три проценти річних та інфляційні втрати зазначена з урахуванням франшизи в розмірі 7049,37грн., що суперечить вимогам п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої обов'язок по відшкодуванню франшизи покладено на страхувальника або на особу, відповідальну за завдані збитки. Таким чином, визначаючи розмір трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати, суд виходить з суми прострочення в розмірі 6539,37грн. без урахування франшизи в розмірі 510грн. та вважає стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачів в рівних частинах кожному з позивачів три проценти річних в розмірі 422 грн. 00 коп. за період з 02.06.2013 по 28.07.2015 в межах заявлених вимог та інфляційнф витратив розмірі 4 868 грн. 79 коп. за період з 02.06.2013 по 28.07.2015 в межах заявлених вимог. Згідно положень п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Отже, виходячи з положень вказаних норм, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання та враховуючи те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, на підставі заяви ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яка викладена у доповненнях до заперечень на позовну заяву (а.с. 72-73) про застосування позовної давності про стягнення пені, з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачів в рівних частинах кожному з них підлягає сума пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 28.07.2014 по 28.07.2015 у розмірі 2 641 грн. 40 коп. Що стосується вимог позивачів про стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» франшизи у розмірі 510 грн. 00 коп., то в цій частині вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В силу наведених норм, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, якщо вона (франшиза) була передбачена договором. Таким чином, зважаючи на те, що Полісом АВ/8494213 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений розмір франшизи у розмірі 510 грн. 00 коп., ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не є особою, яка має відшкодовувати позивачам зазначену суму. Щодо позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» моральної шкоди за несвоєчасне здійснення страхової виплати, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено випадки, коли страхова компанія відшкодовує потерпілій особі моральну шкоду. Випадок, зазначений позивачами у позовній заяві як підстава для задоволення позову в частині моральної шкоди, не передбачений спеціальним Законом, у зв'язку з чим вимоги про стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» моральної шкоди не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 12 500 грн. 00 коп., суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивачі оцінюють заподіяну їм шкоду та з чого вони при цьому виходять, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, задовольнивши таку шкоду у розмірі 1000,00 грн. в рівних частинах кожному з позивачів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. в рівних частинах кожному з позивачів, та з [PERSON] на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. в рівних частинах кожному з позивачів. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 23, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 979, 990, 992,1167 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, та

Outcome: partial