Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ТРЗ» про встановлення про встановлення факту праці на посаді з шкідливими умовами праці, в якому просив винести судове рішення про встановлення факту про те, [PERSON] працював в ПАТ «ТРЗ» на посаді заточувальника з шкідливими умовами праці з 01.11.1992 року по 01.09.1999 року, з виконання робіт назвою «точіння», яка згідно Постанови КМСРСР №10 від 26.01.1991 року та постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року, де у розділі ХІV «металообробка» підрозділ 12 за однаковою позицією 2151200а-1753а позначено віднесення за рівнем шкідливості до списків № 2 і на якій, в порушення вимог постанови КМУ №442 від 01.08.1992 року, атестація робочого місця за умовами праці не була проведена. Згідно ухвали суду від 15 лютого 2019 року позов [PERSON] залишено без руху надано термін для усунення недоліків . Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року даний позов визнано неподаним та таким, що підлягає поверненню. Згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 03 липня 2019 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2019 року - скасовано, матеріали повернуто до Ленінського районного суду м. Полтави для продовження розгляду. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого розгляду. В ході підготовчого провадження у відповідності до ухвали суду від 14 квітня 2020 року залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Згідно ухвали суду від 27 травня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління держпраці в Полтавській області. Ухвалою суду від 23 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвал суду від 17.06.2020 року, 17 вересня 2020 року, явка позивача [PERSON] визнавалась в судове засідання обов`язковою. У відповідності до ухвали суду від 21 жовтня 2020 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючої судді Крючко Н.І. - відмовлено в зв`язку з необгрутованістю. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року заяву позивача [PERSON] про відвід головуючої судді Крючко Н.І. - передано на розгляд іншому судді, визначеному у відповідності до ст. 33 ЦПК України, в зв`язку з її необгрутованістю. Згідно ухвали судді Ленінського районного суду м. Полтави Тимчука Р.І. від 25 листопада 2020 року - у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді Крючко Н.І. - відмовлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Обізнаність позивача [PERSON] про день та час слухання справи, підтверджується власноручно написаною заявою [PERSON] , яка була подана в день слухання справи 06 квітня 2021 року, безпосередньо останнім до канцелярії суду, з приводу вирішення питання судом у порядку розгляду цивільної справи, призначення йому нового представника - адвоката з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області. При цьому, дана заява містить застереження, що вирішення даного питання у відсутність безпосереднього позивача у справі [PERSON] .. Вказані дії позивача у справі, суд розцінює, як дії спрямовані на затягування розгляду справи по суті, та в такий спосіб створенення штучних обставин та безпідставних звинувачень суду та третіх осіб, зокрема представника його інтересів - адвоката Євграфової О.О. в порушенні його прав та інтересів, які по своїй природі є надуманими. Така неналежна процесуальна поведінка позивача у справі підтверджується характером поведінки останнього впродовж тривалого судового розгляду справи по відношенню до суду, оскільки за період розгляду даного позову, позивач лише один раз був присутнім безпосередньо в судовому засіданні 21 жовтня 2020 року, при цьому не даючи можливості суду розпочати розгляд справи по суті, оскільки останнім безпосередньо в ході судового засідання було подано заяву про відвід головуючої судді Крючко Н.І., в зв`язку з незгодою з процесуальними діями головуючої судді під час судового засідання. З огляду викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про день та час слухання справи, належним чином та його представник - адвокат Євграфова О.О. яка здійснює представництво [PERSON] на підставі доручення № 1004, для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 03.12.2020 року, уповноважена на представлення інтересів позивача у справі на день та час слухання справи та питання щодо усунення даного представника - адвоката на іншого у порядку цивільно - процесуального судочинства не відноситься до компетенції суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Євграфова О.О. в судовому засідання позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ «ТРЗ» в судове засідання не з`явився. При причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день а час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про отримання поштових відправлень, особисто стороною відповідача у справі. В судовому засіданні представники третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради, Управління Держпраці в Полтавській області заперечували проти позовних вимог. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом установлено, що позивач [PERSON] працював на ВАТ «Тепловозоремонтний завод» з 29 травня 1989 року по 01 вересня 1999 року та був звільнений за скороченням штату працівників за ч.1 ст. 40 КЗпП УКраїни на підставі наказу № 275 від 01 вересня 1999 року. Згідно запису трудової книжки, [PERSON] 28 січня 1992 року був переведений на посаду заточувальника 5 розряду в ремонтно - будівельний цех. Відповідно до наказу № 174 від 31 травня 1994 року «Об итогах аттестации робочих мест по условиям труда», було затверджено перелік робочих місць по яких- підтверджені пенсійні пільги ( перелік 1 і перелік 2). З зміст у вказаного наказу, вбачається, що посада заточувальника в ремонтно - будівельному цеху не підпадала до переліку робочих місць, по яким підтверджені пенсійні пільги. У відповідності до інформації наданої у ході судового розгляду справи Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради , встановлено, що чергова атестація на ПАТ «ТРЗ» була проведена у 1999 році, та у відповідності до наказу № 11 від 28 січня 1999 року «Об итогах аттестации робочих мест по условиям труда» та у відповідності до вказаного наказу посада заточувальника в ремонтно - будівеьно цеху не підпадала за переліком 1 і переліком 2 (списками). Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Офіційне тлумачення положення ст.1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї». Відповідно до ч.ч.1,2 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Відповідно до п.4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Згідно з п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п.4.2 цього Порядку. Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637). З наведених вище норм закону, суд приходить до беззаперечного висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Зокрема, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями. Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. Згідно з п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Так, згідно з ст.41 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.271 КК України. Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. За змістом п.п.8,9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Таким чином, аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Відповідно до п.1 ч.1 ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Частинами 1,2 ст.153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. З наведених вище норм, суд приходить до висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років. Сукупність наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера , позивача у даній справі. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, з огляду на вище викладене, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. З аналізу наведених норм, вбачається, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. За таких обставин суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. Разом з тим, за змістом п.п. 1.1, 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника. Відповідно до п. 2.1 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Порядку посадова особа підприємства, установи, організації зобов`язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. У 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.7 розділу І цього Порядку. Відповідно до п.3.3 Порядку орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення. Згідно із п.п.4.1, 4.2 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Пунктом 4.3 Порядку визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління. Відповідно до п. 4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.п.1,2). Згідно п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до п.20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Таким чином, з огляду на викладене слідує, що для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Як убачається з матеріалів справи, позивач звертався до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №2), у задоволенні якої йому було відмовлено з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу, відповідно наданих доказів представником третьої особи на стороні відповідача Управління Держпраці у Полтавській області. Тобто, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області не визнає право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України в порядку адміністративного судочинства розглядаються справи у спорах, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Таким чином, позивач мав право звернутися до суду щодо оскарження дій та рішень прийнятих органом пенсійного фонду з позовом про визнання таких дій незаконними, проте звернувся до ПАТ «ТРЗ» з вказаним позовом про встановлення фактупраці на посаді з шкідливими умовами праці , тобто позивачем невірно обраний спосіб захисту його порушеного права. При цьому, дані обставини справи на предмет видачі ВАТ «Тепловозоремонтним заводом» довідки про шкідливий стаж роботи або проведення компенсації втрати пільг при пенсійному забезпеченні були предметом розгляду у 2010 року, де рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2010 року в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2010 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. В ході судового розгляду справи сторона позивача не зверталася до суду із заявою про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З урахуванням точки зору учасників, враховуючи те, що сторона позивача наполягала на тому, що спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем трудових прав позивача. Таким чином урахування вказаного, суд приходить до висновку про те, що позивач, при зверненні до суду, обрав неналежний спосіб захисту, тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Надані сторонами докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed