overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 01 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3160. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судовим розглядом встановлено, що 01 листопада 2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 3160, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб виданого 01.11.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 04.01.1992 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Махачкала Російської Федерації, про що складено актовий запис № 6. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Судовим розглядом встановлено, що 4 січня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Махачкала Російської Федерації, про що складено актовий запис № 6, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб виданого 04.01.1992 року. Від шлюбу неповнолітніх чи малолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 17 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 349. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовчому судовому засіданні сторони просили розірвати шлюбу, укладений між ними, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Судовим розглядом встановлено, що 17 квітня 2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 349, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб виданого 17.04.2009 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 12.09.2012 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 14. [INFO] від шлюбу народилась донька [PERSON]. Вказував, що з 2016 року з відповідачкою однією сім'єю не проживають, оскільки ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, постійно виникають сварки, що негативно впливає на виховання доньки. Просив розірвати шлюб, оскільки вважає що сім`ю зберегти неможливо. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис від 12.09.2012 року №14 - Виконком Талаковської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 153. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко буває їх дитина, що впливає на її психічний стан. На даний час спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Просив шлюб розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позовною вимогою позивача є розірвання шлюбу, яка визнана відповідачем, то суд ухвалює рішення щодо цієї визнаної відповідачем вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 липня 1989 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Херсон між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за № 586. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння між ними. З 2014 року припинено фактичні шлюбні відносини, з того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Додатково повідомив, що спору з приводу розподілу майна між ними немає. Вважає подальше збереження сім'ї неможливим, просив шлюб розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, відзиву на позов суду не надала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлено, що 07 липня 1989 року відділом запису актів громадянського стану м. Херсон між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 586, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. (а.с. 7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин впродовж тривалого строку, а саме - з 2014 року, наразі проживають окремо, спільне господарство не ведуть та позивач немає бажання зберігати сім'ю. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

у листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів, в якому просив стягнути з відповідача надміру виплачені кошти допомоги на дітей одиноким матерям у сумі 10936 грн. 80 коп. Посилався на те, що до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 27.09.2013 року звернулись [PERSON] із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям на малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень абз. 2 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію. Відповідачем до заяви від 27.09.2013 про призначення допомоги на дітей одиноким матерям було додано копію свідоцтва про шлюб між Відповідачем та гр. [PERSON] та копію свідоцтва про смерть гр. [PERSON], тобто чоловіка Відповідача та батько малолітньої дитини [PERSON] [INFO], крім цього також відповідачу надано було оригінал довідки про склад сім'ї № 4047 від 23.10.2013 року наданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області і акт місце проживання від 18.09.2013, що підтверджував фактичне місце проживання відповідача та її сина за адресою: [ADDRESS], також довідку Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м Києва від 26.09.2013 року № 5731 про неотримання відповідачем пенсії у зв'язку з втратою годувальника на малолітню дитину [PERSON] Крім того, у поданій заяві відповідач зазначила, що у разі змін обставин, які впливають на виплату допомоги зобов'язується повідомити в десятиденний термін, що підтверджується особистим підписом відповідача. Позивач вказує, що порядок призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001, якою затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми. Пунктом 33 Порядку визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію. Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). 04 серпня 2016 року до управління надійшов лист Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва від 03.08.2016 № 18644/05 в якому було зазначено, що гр. [PERSON] призначено пенсію в разі втрати годувальника на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] з 12.10.2011 року У зв'язку виниклими обставинами та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 07 серпня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття поваги та любові. З квітня 2017 року між сторонами подружні стосунки та ведення спільного господарства припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання відповідачка не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №367. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з квітня 2017 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved