Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] , в особі свого представника звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача нанесені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля страхувальника матеріальні збитки у сумі 46340,68 грн (різницю иіж визначеними у звіті № 32/42.01.20 від 21.01.2020 та вже сплаченою сумою); стягнути судові витрати у сумі 5840,80 грн, з яких 840,80 судовий збір, 2500 грн правнича допомога, 2500 грн вартість послуг з оцінки збитків. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.03.2019 по вул. Київській с. Гатне Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілями «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] . 08.04.2019 водія автомобіля «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», поліс АМ 1411529. Згідно зі Звітом № 10512 від 081.05.2019, вартість матеріального збитку звіданого власнику колісного транспортного засобу дорівнює 61185,22 грн. Після цього відповідачем було сплачено на корсить позивача 59185,22 грн, а франшиза у розмірі 2000 грн сплачена винуватцем пригоди. Факт сплати позивачем не заперечується. Однак, позивач зазначає, що фактично на проведення робіт по відновлюванню аавтомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] було витрачено більше 120000 грн, тобто майже в два рази вище, ніж було оцінено. Різниця між фактично сплаченими на користь позивача коштами та сумою оцінки матеріального збитку, яка встановлена згідно зі звітом ФОП [PERSON] № 32/42.01.20 від 21.01.2020 про оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту становить 46340,68 грн. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без виклику сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позов до суду надіслав та зазначив, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2019 о 09 год. 30 хв. по вул. Київська в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON] , керцуючи транспортним засобом «Mersedes Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та вичнив зіткнення з транспортним засобом «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , в результаті дорожньо-траспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2019 у справі № 369/3919/19 [PERSON] визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню. 14.07.2018 між Приватним підприємством «Будмаркет» та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1411529, згідно з яким забезпеченим транспортним засобом є «Mersedes Benz Sprinter» 2006 року, державний номерний знак [NUMBER] . Ліміт відповідальності за майнову шкоду в сумі 100000 грн, франшиза - 2000 грн. Строк дії договору з 18.07.2018 до 17.07.2019. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. На підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власниу колісного транспортного засобу (вих. № 10512 від 08.05.2019 (дата оцінки 21.03.2019), виконаного «Експертно-асистуюча компанія «Фаворит» на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» позивачу було виплачене відповідачем страхове відшкодування в розмірі 59185,22 грн, що не оспорюється сторонами. Не погоджуючись із висновком зазначеного звіту, позивач повторно замовив ФОП [PERSON] проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] . Як вбачається зі звіту № 32/42.01.2020 від 21.01.2020, виконаний на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 107525,90 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 241062,41 грн. У відповідь на заяву від 23.10.2019 та претензію позивача від 30.08.2019 щодо можливості доплати страхового відшкодування по справі № 00294333, у зв`язку з відновленням пошкодженого автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] , відповідачем зазначено в листі від 14.11.2019 вих. № 294333, що страховиком повторно уважно розглянуті матеріали справи, але рішення страховика щодо розміру страхового відшкодування (59185,22 грн) залишається без змін. Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. За приписами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 9.5 та 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пп. 7 п. 3 та пп. П. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року № 1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, постановила: п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.08.2010 року за № 689/17984, викладено в такій редакції: «установити розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинного цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмір 100000 грн на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 20000 грн. на одного потерпілого». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Виходячи з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право аби вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Зазначене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18066/15. Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] , перевищує визначений розмір страхового відшкодування, а тому суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає різниця, яка становить 46340,68 грн (107525,90 грн вартість збитку за звітом - 59185,22 грн виплачене страхове відшкодування - 2000,00 грн франшиза = 46340,68 грн), проте різниця в розмірі 46340,68 грн + 59185,22 грн виплачене страхове відшкодування = 105525,90 грн, що перевищує розмір страхового відшкодування, а тому суд приходить до висновку про стягнення відшкодування матеріальних збитків в розмірі 40814,78 грн. Що ж стосується вартості проведення оцінки завданого збитку, а саме виготовлення Звіту № 32/42.01.20 від 21.01.2020 про оцінку колісного транспортного засобу від 21.01.2020 року, то позивач поніс на це затрати у розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 32/42.01.20 від 21.01.2020. Суд вважає, що з урахуванням того факту, що виготовлення даного Звіту необхідне для визначення реального розміру завданого збитку, то дані затрати підпадають під визначення реальних збитків зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України та підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн суд зазначає наступне. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме наданог договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких аитрат стороні, на користь якої ухвалено рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до судових витрат, зокрема належать витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляє адвокат Бобер Олексій Сергійович, «орієнтовний розмір судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу надану адвокатом складає 2500,00 грн», однак жодного доказу на підтвердження оплати понесених витрат до матеріалів справи не надано. Таким чином, вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial