Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У лютому 2020 року акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язаний оплатити отримані послуги в повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача у період з 01.10.2013 по 01.01.2020 утворилась заборгованість у розмірі 24952,53 грн., яку, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 7162,00 грн., та 3% річних, в розмірі 1755,50 грн., які просить суд стягнути з [PERSON] 14 лютого 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових викликів (а.с.18,45). Представник позивача звернуся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 23). Крім того, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи 23 червня 2020 року о 09-30 годині представник позивача до суду не подав. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 24 жовтня 2007 року. (а.с. 25). Відповідно до інформації про заборгованість за опалення та гарячу воду по особовому рахунку № [NUMBER] за вказаною квартирою, власник [PERSON] , з жовтня 2013 року рахується заборгованість, яка за період з жовтня 2013 року по січень 2020 року складає 24083,06 грн (а.с. 4-5). При цьому розмір інфляційних витрат та три проценти річних наведено в окремому розрахунку в розмірі 7162,00 грн. та 1755,50 грн. (а.с. 6). Окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами не укладався, але такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано, про що позивачем зазначено у позовній заяві. Так, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-ІV), визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки обов`язок з оплатити житлово-комунальних послуг покладається на споживачів, якщо вони фактично користувалися ними, тому на позивача покладається обов`язок з доведення факту такого споживання. Так, за наданою позивачем інформацією за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: квартира [ADDRESS] , власником зазначено [PERSON] , зареєстрованою з 11.09.2009 зазначено [PERSON] - дочка. (а.с. 3). В той же час за наданою інформацією Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконаному Покровської районної у місті ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з [INFO] грудня 2016 року. (а.с. 13) Як вбачається зі змісту позовної заяви, АТ «Криворізька теплоцентраль» у позові не зазначає конкретну фізичну особу власника або споживача послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] з 24 жовтня 2007 року є [PERSON] . Будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на споживання саме [PERSON] послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 по січень 2020 року позивачем суду не надано. Окрім цього позивач не скористався своїм правом, згідно ст. 51 ЦПК України, заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту споживання послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 по січень 2020 року відповідачем [PERSON] , а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed