Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У лютому 2013 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], стверджуючи, що 20.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1826,00 грн. зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2008 року. У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, станом на 31.01.2013 року виникла заборгованість у розмірі 26732,38 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» також просив стягнути судовий збір та розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. [INFO] [PERSON] помер. Судом встановлено, що згідно відповіді Іллічівської міської державної нотаріальної контори від 27 березня 2013 року на запит суду, спадкова справа до майна померлого [PERSON] не відкривалася. Судом встановлено правонаступників померлого [PERSON], а саме: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.66). Ухвалою Іллічівського міського від 31 жовтня 2013 року залучено до участі у справі правонаступників померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. представник позивача в судове засідання не зявився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідачів за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 20.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1826,00 грн. зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2008 року (а.с.7-15). Згідно розрахунку заборгованості за договором №ODAORX09530096 від 20.12.2006 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.01.2013 року виникла заборгованість у розмірі 26732,38 грн. (а.с.4-5), яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1730,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6828,68 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 679,93 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 15744,27 грн., штраф фіксована частина у розмірі 500,00 грн., штраф процента складова у розмірі 1249,16 грн. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями статей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами Зважаючи на те, що на даний час зобов'язання за кредитним договором не виконані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1040 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до кладу спадщини права та обов'язком, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки, як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу. Кредитні правовідносини не є особистими правовідносинами, що не допускають правонаступництва, оскільки здійснення цього права не пов'язане з певною особою, а тому може здійснюватися спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тобто, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Враховуючи, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину, то за відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов'язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, а не смертю боржника. На ці обставини звертає увагу п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.3012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті божника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення ст.1282 ЦК України, що спадкоємці божника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є правомірними. Також судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 267 грн. 32 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved