Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просила стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000,00 гривень, починаючи від дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2001 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], дитина проживає разом із матірю. Позивач зазначила, що на сьогодні відповідач систематично коштів на утримання дитини не надає, також не надає матеріальної допомоги у вигляді придбання одягу, товарів побуту, дозвілля тощо. Водночас несистематична та періодична сплата відповідачем аліментів на дитину дозволяє своєчасно задовольнити усі потреби дитини, не сприяє її гармонійному розвитку. Позивач вважає, що розмір аліментів, присуджених судом з відповідача на користь дитини має становити 4000,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 980,00 гривень визнав, у решті вимог просив відмовити посилаючись на тяжке матеріальне становище. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 29 січня 2011 року було укладено шлюб між позивачем та [PERSON], який зареєстровано виконавчим комітетом Сухомлинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про що зроблено актовий запис № 01. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 31 травня 2011 року серія 1-ЖД № 265482, копія якого наявна в матеріалах справи. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року по справі № 522/24384/16-ц, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, малолітня дитина [PERSON], [INFO], залишена на утриманні матері [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2017 року позивач уклала щлюб з [PERSON], [INFO], який зареєстровано виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Позивач зазначила, що проживає разом з чоловіком [PERSON] в с. Демидові, вул. Гуреєва, 2-А, Вишгородського району, Київської області, перебуває в соціальній відпустці у звязку з вагітністю та пологами, а також з 10 жовтня 2017 року перебуває на обліку як безробітна у Вишгородському районному центрі зайнятості. Також, зазначила, що відповідач систематично коштів на утримання дитини не надає, також не надає матеріальної допомоги у вигляді придбання одягу, товарів побуту, дозвілля тощо, разом з тим, має самостійний неофіційний дохід, а тому вважає, що розмір аліментів на дитину має бути визначений у твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000,00 гривень, що сприятиме захисту майнових прав та інтересів малолітньої дитини. [PERSON]В, визнає, що дійсно має самостійний неофіційний дохід, проте зазначив, що в сукупності дохід не перевищує 4000,00 гривень на місяць. Відповідач у своєму письмовому відзиві до позову зазначив, що на теперішній час мешкає спільно з громадянкою [PERSON] та вони фактично проживають однією родиною, що підтверджується довідкою про склад родини та прописку від 10 березня 2018 року. № 21. Зазначив, що від першого шлюбу [PERSON] має двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 445013 від 08 серпня 2015 року та серії І-ЖД № 445012 від 08 серпня 2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи, які фактично перебувають на його утриманні. [PERSON] вказує, що по мірі можливості щомісяця сплачує позивачу на утримання дитини 1000,00 гривень. Дані обставини підтверджуються копіями квитанцій наявними в матеріалах справи. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу\~ст.184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, часткове визнання позову зі сторони відповідача, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їх спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання дітей в більшому розмірі позивач суду не надала. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 02 лютого 2018 року. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: partial