Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У поданій заяві позивач [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошові кошти за договором-заявою №300131/147090/370-14 у розмірі 361266 грн. 37 коп., обґрунтовуючи тим, що 15 грудня 2014 року між сторонами укладено указаний вище договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті в сумі 446000 грн. строком по 20 грудня 2015 року з виплатою процентів. Однак після закінчення терміну дії договору відповідач кошти депозитного вкладу з нарахованими процентами не повернув, а тому вони підлягають стягненню у судовому порядку. Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданої представником позивача заяви позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. Представник відповідача просить у задоволені позову відмовити з тих підстав, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Крім того, 14 квітня 2016 року позивачу було здійснено перерахування коштів згідно кредиторської вимоги №8301 у розмірі 361266,37 грн. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, що 15 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №54 [PERSON] був укладений договір-заява №300131/147090/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті в сумі 446000 грн. За умовами договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 446000 грн. на строк з 15 грудня 2014 року по 20 грудня 2015 року, зобов'язавшись за користування коштами вкладу нараховувати проценти за ставкою 26,10% річних і повернути вклад разом з відсотками після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору. Положеннями ст.1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк повернення кредиту настав 21 грудня 2015 року. 25 грудня 2015 року позивачеві згідно реєстру виплачено депозитні кошти у розмірі 84,733,63 грн. та 14 квітня 2016 року позивачу було здійснено перерахування коштів згідно кредиторської вимоги №8301 у розмірі 361266,37 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку та не спростовано позивачем. Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України №612 від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним та постановою Правління НБУ №898 від 17 грудня 2015 року банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано і прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п.16 ст.2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку (підпункти 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2001цс15). З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed