overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування якого вказала, що вона перебуває у трудових відносинах із відповідачем. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість з виплати заробітної плати. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, за період її роботи з березня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 22657,42 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтрмує. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення, в яких позовні вимоги визнав та погодився з тим, що перед позивачем у підприємства мається заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 22657,42 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записами в її трудовій книжці. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-6024 від 03.03.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед позивачем за період її роботи з березня 2015 р. по лютий 2016 року включно складає 22657,42 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в сумі 22657,42 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Сокальського районного суду та держави України в особі Державної казначейської служби України, у якому, у звязку з порушенням органом державної влади Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 03.06.2014 року у справі № 454/1559/14-ц, в результаті чого суддя Сокальського районного суду Львівської області грубо порушив конституційні права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, просить стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби в його користь кошти в сумі 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Зазначив, що ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 03.06.2014 року є завідомо неправосудна, оскільки не грунтується на законності, верховенстві права, прийнята без дотримання Конституції та законів України, в порушення своєї присяги суддя при обгрунтуванні покликань не оцінив всіх доказів й позов був вирішений відповідно до його внутрішнього переконання, яке не грунтувалося на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності і не

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 30.07.1999 року зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №889. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти позову та просила його задовольнити. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 30.07.1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №889. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник позивача вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам обох торін. Кожен створив фактично нову сім'ю. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, більше двох років проживають окремо, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе. В судовому засіданні, позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1992 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис № 890, неповнолітніх дітей не мають. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Судом були вжиті заходи для примирення подружжя визначені ст. 111 СК України, проте сторони не знайшли підстав для відновлення подружнього життя, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 13 037,50 гривень оплати за її навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на оплату навчання, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що на момент звернення до суду дитині виповнилось 23 роки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 12 січня 2001 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Личаківського районного управління юстиції у місті Львові 12.01.2001 року зроблено актовий запис № 02 та видано відповідне свідоцтво. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до договору про навчання від 01.02.2016 року № 274/02-16 Приватного вищого навчального закладу «Фінансово-правовий коледж» [PERSON] навчається на денній формі навчання з терміном навчання у три роки. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Водночас. на час розгляду даної справи [PERSON], [INFO], виповнилось повних 23 роки, що виключає можливість застосування норму частини 1 статті 199 СК України при вирішенні даного спору і стягнення із відповідача аліментів на утримання його повнолітньої дочки, що продовжує навчатися. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення даного позову. Враховуючи зазначене, суд вважає, що доводи представника відповідача є обґрунтованими, а у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 23.11.2012 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинились остаточно в січні 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникають сварки й непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим. Посилаючись на викладене, позивач просив шлюб між ним і відповідачем розірвати та визначити місце проживання дитини разом з ним . Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує, а від позовних вимог про визначення місця проживання дитини відмовляється. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.11.2012 року в Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 521. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із відповідачем. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в січні 2016 року, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Від позовних вимог про визначення місця проживання дитини позивач відмовився, тому суд їх не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 27 серпня 2010 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], і спір про поділ майна між ними відсутній. Шлюбні відносини між ними припинились остаточно в жовтні 2015 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникають сварки й непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим. Посилаючись на викладене, позивач просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 серпня 2010 року в Центрально - Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 497. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], і спір про поділ майна відсутній. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в жовтні 2015 року, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за адресою: [ADDRESS], де проживають відповідачі, які є споживачами електричної енергії, було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме самовільне підключення до електромереж, про що складено відповідні акти. На підставі цих актів та згідно методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення відповідачем Правил користування електричною енергією для населення, їм здійснено нарахування на суму 3924,09 грн. Збитки, завдані відповідачем, в добровільному порядку не відшкодовані, тому просить стягнути з них заподіяні збитки в сумі 3924,09 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у юридичному шлюбі, який був зареєстрований 24 червня 2008 року Виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області за актовим записом №05. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені у липні 2014 року, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Тому вважає подальше збереження їх родини недоцільним і просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 24 червня 2008 року Виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області за актовим записом №05 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у липні 2014 року, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 10 лютого 1989 року. Сторони з квітня 2014 року проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 31 липня 2004 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved