Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду с позовом до відповідача про стягнення грошової суми за угодою про завдаток, посилаючись на те, що 26 липня 2013 року вона передала відповідачці грошову суму в розмірі 8 000 грн. за угодою про завдаток, згідно з якою відповідачка прийняла на себе зобов'язання в строк з 26 липня 2013 року по 20 вересня 2013 року підготувати необхідні документи та оформити договір купівлі-продажу трикімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Вказана сума була необхідна відповідачці для витрат на підготовку документів. У встановлений строк відповідачка договір купівлі-продажу не уклала, мотивуючи тим, що станом на 20 вересня 2013 року вона не отримала дозвіл органу опіки та піклування Будьонівської районної в м. Донецьку ради на продаж квартири, в якій частка належала її неповнолітній доньці - [PERSON] Для виконання вказаної умови 28 вересня 2013 року позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 92 600 грн., які були витрачені на придбання квартири для неповнолітньої доньки. За усною домовленістю сторін термін укладання договору купівлі-продажу спірної квартири було продовжено до 15 жовтня 2013 року. 28 вересня 2013 року угода про завдаток була частково виконана шляхом укладання договору купівлі-продажу між неповнолітньою донькою відповідачки [PERSON], власником 1/3 частки спірної квартири, та [PERSON], а також шляхом укладання договору купівлі-продажу між [PERSON], власником 1/3 частки спірної квартири, та позивачкою. Під час підготовки угоди купівлі-продажу у нотаріуса, стало відомо, що на іншу 1/3 частину спірної квартири, що належить відповідачці, накладено арешт, у зв'язку з чим її відчуження неможливо. Добровільно повертати передані відповідачці грошові кошти відповідачка відмовляється з огляду на їх відсутність, оскільки витратила їх на придбання квартири для неповнолітньої доньки [PERSON] Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь завдаток в сумі 100 600 грн. та судовий збір. Рішенням Будьонівського районного суду міста Донецька від 21 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. З вказаним рішенням не погодився позивач [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В апеляційній скарзі позивач посилається на необґрунтованість рішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що її представник надав письмову заяву. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи. У судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] наполягала на доводах апеляційної скарги та пояснила що сума до стягнення складається із сум завдатків, переданих відповідачці у розмірі 8 000 грн., а потім 92 600 грн. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд ухвалює скаргу задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що 26 липня 2013 року між покупцем [PERSON] та продавцями [PERSON], [PERSON] була укладена угода про завдаток в простій письмовій формі за умовами якої сторони зобов'язались до 20 вересня 2013 року здійсними повний розрахунок підписати та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно з п.2 угоди про завдаток сторони ухвалили, що ціна вказаного об'єкта нерухомості по якій продавці зобов'язуються продати, а покупці купити об'єкт нерухомості складає суму 35 000 доларів США, що на момент підписання вказаної угоди еквівалентно 283 500 грн. Згідно п.3 угоди про завдаток, підтверджуючи свої зобов'язання укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, покупець ([PERSON]) передала, а продавець ([PERSON]) прийняла суму коштів, яка є завдатком та складає 1000 доларів США, що еквівалентно 8 000 грн. Вказана сума коштів, яка є завдатком, зараховується в рахунок оплати при продажу вказаного об'єкту нерухомості. Пунктом 9 угоди про завдаток встановлено, що продавець зобов'язується підготовити дозвіл опіки та піклування для продажу частки квартири належної неповнолітнім. Згідно договору купівлі-продажу частки квартири, укладеного 28 вересня 2013 року та посвідченого нотаріусом, неповнолітня [PERSON], яка діє за згодою матері - [PERSON], продала, а [PERSON] придбав 1/3 частку трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] за ціною 92 567 грн. 67 коп.(а.с. 3,4). Вказане право власності [PERSON] зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 130157914101, що підтверджується відповідним витягом від 28 вересня 2013 року (а.с. 5). Крім того, 28 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки квартири, що посвідчений нотаріусом, за умовами якого позивачка придбала 1/3 частку трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] за ціною 92 567 грн. 67 коп.(а.с. 6,7). Вказане право власності [PERSON] зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 130157914101, що підтверджується відповідним витягом від 28 вересня 2013 року (а.с. 8). Відповідно розписки, складеної 28 вересня 2013 року відповідачка отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 92 600 грн. в якості завдатку за продаж належної їй 1/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] з метою подальшої купівлі квартири на ім'я неповнолітньої доньки [PERSON](а.с. 11). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодної відмови щодо повернення завдатку з боку відповідачки позивач [PERSON] не отримувала, в судовому засіданні позовні вимоги були визнані, тому право позивача ніким не оспорюється, з огляду на що між сторонами відсутній спір про право. Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Із розписки, оформленої відповідачкою 28 вересня 2013 року вбачається, що вона отримала від [PERSON] 92 600 грн. у якості завдатку за майбутній продаж належної їй 1/3 частини квартири за адресою (а.с. 11). Таким чином, сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS], який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору [PERSON] 92 600 грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Щодо завдатку у розмірі 8 000 грн., який позивачка просить також стягнута з відповідачки, апеляційний суд відзначає, що вказаний завдаток було передано на виконання угоди купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], відчуження якої відбулося частково. Частка спірної квартири, що відійшла позивачці та її чоловіку складає 2/3 частини, на яку слід зменшити розмір завдатку, що підлягає стягненню з відповідачки. Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки частина. сплаченого завдатку у розмірі 2667 грн. Підсумовуючи наведене, апеляційний суд відзначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що попередній договір, укладений між сторонами на відчуження 1/3 частки квартири, що належить [PERSON], не було виконано в строк до 20 вересня 2013 року, а потім до 15 жовтня 2013 року, а відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність спору між сторонами та відмовив у задоволенні позову, припустився помилки у застосуванні матеріального та процесуального закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідач а на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню 1429 грн. судового збору.

Outcome: partial