overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 15 серпня 2015 року зареєстрували шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 110. В шлюбі дітей немає. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Примирення з чоловіком та подальше спільне життя є неможливим. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах ДРАЦС, тому позивач просила шлюб між ними розірвати. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Антонюк». Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 серпня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 110 (а.с.4). Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити «Антонюк», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON], який просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №109282, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та зроблено актовий запис № 331. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд встановив, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати свою дитину, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON] яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-КЕ №102985, виданий Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та зроблено актовий запис №1176. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати дитину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що має малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON]. Обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON], яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження серії 1-КЕ №2000873, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач зобовязаний утримувати дитину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» \~звільненими від сплати судового збору є учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав, у звязку з тим, що в даному випадку права відповідача не порушені, утримувати дитину є обовязком батьків, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] зявилась, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, не заперечував проти задоволення позову. Сторони на наданні їм строку для примирення не наполягали. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 30.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції видано свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ № 083550 та складено відповідний актовий запис № 131. Прізвище дружини після укладення шлюбу Маркова. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. За бажанням позивача суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Маркова». Таким чином, позов підлягає до задоволення. Судові витрати суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 червня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №327 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 червня 2006 року (арк.с.5). Від шлюбу вони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через непорозуміння та різні погляди на життя, втрату любові та поваги один до одного у звязку з чим подальше перебування у шлюбі неможливе. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити за нею шлюбне прізвище «Молодика». Позивач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначила, що шлюбні відносин з відповідачем остаточно припинені з січня 2017 року. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 21.06.2013, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №250283 від 21.06.2013, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №523. Сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №453270 від 22.08.2013, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №816. Згідно з ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113\~Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через непорозуміння та різні погляди на життя, втрату любові один до одного у звязку з чим подальше перебування у шлюбі неможливе. Позивач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначила, що шлюбні відносин з відповідачем остаточно припинені з квітня 2016 року. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та підтвердив, що шлюбні відносин з позивачем остаточно припинені з квітня 2016 року, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 04 червня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №193489 від 04 червня 2011 року, виданого Красногвардійським відділом державної реєстра ції актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №395. Сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №437754 від 07 червня 2013 року, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №535. Згідно з ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через постійні сварки і непорозуміння, а тому між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного у звязку з чим подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе. Позивач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначила, що шлюбні відносин з відповідачем остаточно припинені з 2015 року. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та підтвердив, що шлюбні відносин з позивачем остаточно припинені з 2015 року, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 23 квітня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №164696 від 23 квітня 2010 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №193. Сторони мають спільних малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №304688 від 29 вересня 2010 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1018, та .[PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №304687 від 29 вересня 2010 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1017. Згідно з ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через подружню зраду відповідача, а тому між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного у звязку з чим подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе. Позивач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зазначила, що шлюбні відносин з відповідачем остаточно припинені з 11 лютого 2017 року. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До початку судового засідання надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав та підтвердив, що шлюбні відносин з позивачем остаточно припинені з 11 лютого 2017 року, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони одружені з 14 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №301344 від 14 лютого 2016 року, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №154. Сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №537839 від 12 травня 2015 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №495, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №537840 від 12 травня 2015 року, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №496. Згідно з ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved