Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є співвласником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини житлової квартири від 19.04.2016 року та договору про визначення розміру часток у спільній сумісній власності від 01.10.2010 року. Відповідач, [PERSON] , являється іншим співвласником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування Ѕ частини житлової квартири від 17.12.2010 року. Також вказував, що вони проживають, зареєстровані у вищезазначеній квартирі та спільно користуються квартирою, відповідно споживають житлово-комунальні послуги, однак відповідачка в добровільному порядку не здійснює їх оплату. Він самостійно оплачує комунальні послуги протягом періоду з квітня 2016 року по березень 2019 року в розмірі 20 000 грн. Зазначав, що між ним та відповідачем була домовленість, щодо сплати ними комунальних послуг в рівних частках, як фактичними користувачами та співвласниками квартири. Також, відповідачка, повідомила позивачу, що планує на деякий час поїхати на роботу, але обов`язково передасть грошові кошти на сплату комунальних послуг через послуги Банку. Однак, відповідачка в добровільному порядку не оплатила борг та не виходить на зв`язок. Крім того, в обґрунтування позову зазначав, що нарахування комунальних послуг відбувається відповідно до кількості прописаних осіб у квартирі та нарахування грошової суми щодо утримання квартири відбувається по існуючій загальній площі вищезазначеної квартири, що підтверджується укладеними договорами із комунальними службами. Посилаючись на вказане, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги, не змінюючи предмет та підставу позову, просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг в розмірі 6000 грн., а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила та не подала відповідної заяви про відкладення розгляду справи. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є співвласником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини житлової квартири від 19.04.2016 року (а.с. 6). Відповідачка [PERSON] є іншим співвласником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Також судом встановлено, що в даній квартири проживає позивач [PERSON] , а відповідач [PERSON] значиться лише зареєстрованою в даній квартирі, що також підтверджується Актом №6 ТОВ «Єврокомунбуд», зі змісту якого убачається, що станом на 10.01.2019 року відповідачка [PERSON] не проживає за місце реєстрації близько 3-х років (а.с.9). При цьому, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] посилаючись на те, що відповідачка як співвласник квартири має також нести витрати по утриманню належного їй на праві власності майна, просив стягнути з відповідачки на свою користь вартість 1/2 частки понесених ним витрат по оплаті житлово-комунальних послуг з теплопостачання, газопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення, а всього 6000 грн. Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно ст. 360, 383 ЦК України власник (співвласники) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зі змісту даної норми слідує, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Таким чином, витрати, пов`язані з утриманням майна, до яких входить і у тому числі й сплата вартості комунальних послуг, повинні нести всі співвласники майна, незалежно від того, чи проживають вони у квартирі. Разом з тим, правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Крім того, п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону). Як убачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача Ѕ частину витрат з оплати комунальних послуг за період з квітня 2016 року по березень 2020 року в розмірі. Зокрема, як встановлено у судовому засіданні, позивач просить стягнути з відповідача частку наступних сплачених послуг з надання житлово-комунальних послуг, а саме: -витрати на оплату послуг з газопостачання та газовідведення, розмір яких за період липень-2017 рік - червень 2020 рік згідно довідки ТОВ «Чернівцігаз Збут» становить 1915 грн.; -витрати на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1646,28 грн., згідно довідки ТОВ «Єврокомунбуд»; -витрати на оплату послуг з водопостачання, розмір яких згідно розрахунку КП «Чернівціводоканал» становить 7696,00 грн. Як установлено судом, позивачем оплата послуг з газопостачання здійснювалася згідно показань засобів обліку відповідно до кількості спожитих послуг, й відповідно позивачем сплачено згідно приладу обліку спожитих послуг за послуги з газопостачання на час звернення до суду - 1915,94 грн., а тому, враховуючи те, що відповідач більше 3-х років не проживає у спірній квартирі, й відповідно не споживає дані послуги, в цій частині вимога відшкодування комунальних послуг задоволенню не підлягає. Разом з тим, оскільки понесені витрати на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1646,28 грн. та витрати на оплату послуг з водопостачання, у розмірі 7696,00 грн. позивачем підтверджено у судовому засіданні, й відповідно дані комунальні послуги не обліковуються згідно показань засобів обліку відповідно до кількості спожитих послуг, а тому Ѕ частка понесених витрат позивачем підлягають стягненню з відповідача, як співвласника квартири. За таких обставин, суд ураховуючи вищевказане, а також оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, й відповідно з відповідача підлягає стягненню витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг у розмірі 4671,14 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial