Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У лютому 2021р. [PERSON] , через свого представника - адвоката Стеценка Т.М. (а.с.14,15), звернулась до суду з наведеним позовом. Позовна заява мотивована тим, що Протоколом № 28 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальності (ТОВ) «ВІСТЕК» від 13.03. 2013р. [PERSON] було призначено на посаду директора цього товариства з 01.04.2013р. 26.11.2020р. вона звернулась до загальних зборів учасників ТОВ «ВІСТЕК» із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. 27.11.2020р. товариство відправило учасникам ТОВ «ВІСТЕК» повідомлення про скликання на 29.12.2020р. загальних зборів учасників товариства. У повідомленні затверджено порядок денний, зокрема: обрання голови та секретаря зборів; питання припинення повноважень та звільнення директора товариства; обрання та призначення директора товариства; про уповноваження осіб на проведення дій визначених чинним законодавством, пов`язаних із державною реєстрацією зміни директора товариства. До повідомлення про скликання загальних зборів додано заяву позивача про звільнення з посади директора товариства. Однак, у заплановану дату - 29.12.2020р. загальні збори учасників ТОВ «ВІСТЕК» не відбулися у зв`язку з неявкою на них жодного учасника товариства, про що позивачка, її адвокат та громадянин [PERSON] склали акт. Позивачка зазначає, листом Мінсоцполітики України від 01.08.2013р. № 147/06/186-13, роз`яснено, за відсутністю рішення загальних зборів товариства про звільнення (зміну) директора товариства, внесення зміни до ЄДР можна виключно на підставі рішення суду за позовом про розірвання трудового договору, внесення змін до ЄДР. Позивачка вказує, така бездіяльність ТОВ «ВІСТЕК» призвела до порушення її трудових прав щодо вільного обирання праці, як це передбачено у статті 43 Конституції України. На підставі вказаного, [PERSON] просила суд визнати припиненими трудові відносини з відповідачем на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням з 26.11.2020р. Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запис про керівника юридичної особи ТОВ «ВІСТЕК» - Кириченко І.В. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 08.02.2021р. відкрито провадження за правилами спрощеного порядку позовного провадження (а.с.20,21). Представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі положення ч.7,8 ст.128 ЦПК, відповідач, як юридична особа, повідомлявся за адресою (місцезнаходження), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань. В судове засідання представник відповідача не з`явився, відзив на позов не надав. За таких обставин, суд вважає розгляду справи без участі сторін, ухваливши заочне рішення. Судом встановлено, відповідно до витягу Єдиного державного реєстру підприємств та організацій Мінюсту України, [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТЕК», одним із засновників - [PERSON] (а.с.5). Протоколом № 28 від 20.03.2013р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТЕК» призначено на посаду директора товариства - [PERSON] з 01.04.2013р. з окладом згідно штатного розкладу (а.с.6). За наказом від 20.03.2013р. [PERSON] приступила до виконання обов`язків директора цього товариства з 01.04.2013р. (а.с.7). 26.11.2020р. [PERSON] направила на адресу [PERSON] , загальним зборам учасників ТОВ «ВЕСТЕК» заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України (а.с.8). 27.11.2020р. товариство відправило учасникам ТОВ «ВІСТЕК» повідомлення про скликання на 29.12.2020р. загальних зборів учасників товариства (а.с.9). Згідно з актом від 29.12.2020р., складеним директором ТОВ «ВІСТЕК» Кириченко І.В. загальні збори учасників ТОВ «ВІСТЕК» не відбулися у зв`язку із відсутністю учасників. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] , посилалась на те, що у зв`язку з неявкою учасників ТОВ «ВІСТЕК» на загальні збори вона позбавлена можливості реалізувати передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Посилаючись на передбачену статтею 22 КЗпП України заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, просила у судовому порядку припинити її трудові відносини з ТОВ «ВІСТЕК» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Судом установлено, що ТОВ «ВІСТЕК» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади директора товариства. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин, положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона просить суд визнати її звільненою з посади директора ТОВ «ВІСТЕК», вирішення цього питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і ТОВ «ВІСТЕК», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту, як припинення трудових відносин [PERSON] з ТОВ «ВІСТЕК» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Крім того, [PERSON] пред`явлено вимогу про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запис про керівника ТОВ «ВІСТЕК» (ідентифікаційний код юридичної особи - 32349173) - [PERSON] (ідентифікаційний податковий номер - [NUMBER] ). Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині першій статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Разом з тим, зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач не залучив до участі у справі особу, уповноважену здійснювати реєстраційні дії, зокрема державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій за відсутності належного відповідача у справі. Із клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача позивач не звертався. Відповідно до частин 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.07.2019р. у справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: виключити відомості, що містяться Єдиному державному реєстрі реєстрації юридичних осіб. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 1816,00 грн. за подання позовної заяви та 25 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги не містять ознак майнового характеру. Зав`ялено дві позовні вимоги про звільнення за власним бажанням та виключення з реєстру держаної реєстрації юридичних осіб. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму що становить 908,00 грн. Позивачкою сплачено судовий збір - 1816,00 грн. за дві зав`ялені вимоги немайнового характеру. За матеріалами справи, адвокат Стеценко Т.М. діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру від 20.01.2021р. (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю а.с.14,16). Відповідно до положення ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвокати, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. В матеріалах справі міститься лише ордер адвоката, відсутні будь-які докази щодо сплати послуг адвоката (обсяг виконаних робіт, розрахунок їх вартості, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанції про сплату робіт, тощо). Відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат, пов`язанх з наданням правничої допомоги. Пунктом 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, із ТОВ «ВІСТЕК» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial