Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

У лютому 2013 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно договору б/н від 17 квітня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 січня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 29\~654 грн 89 коп, з яких: 9339 грн 05 коп - заборгованість за кредитом; 18 427 грн 51 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1888 грн 32 коп заборгованість по судовим штрафам. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 29 654 грн 89 коп заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2006 року та судові витрати. Ухвалою судді від 07 березня 2013 року відкрито провадження у даній справі. Заочним рішенням суду від 20 травня 2013 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року задоволено заяву відповідача та скасовано заочне рішення від 20 травня 2013 року. Призначене підготовче судове засідання у справі. Під час підготовчого провадження до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , за змістом якого останній повністю заперечує проти задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з його недоведеністю та відсутністю боргу за кредитним договором. Також [PERSON] просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності за позовом АТ КБ «Приватбанк». Ухвалами суду від 09 липня 2021 року та 25 серпня 2021 року витребувано у позивача докази по справі. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Лук`янчук О. А. у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надіслав до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності та вказує, що проти задоволення позову заперечує. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 31 березня 2013 у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29 654 грн 88 коп, з яких: 9339 грн 05 коп - заборгованість за кредитом (тіло), 18\~427 грн 51 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 23 травня 2006 року по 31 січня 2013 року, у тому числі: 23 грн 64 коп несплачені проценти на поточну заборгованість, 18\~403 грн 87 коп несплачені проценти на прострочену заборгованість; 1888 грн 32 коп - заборгованість по судовим штрафам. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Отже, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованості по судовим штрафам. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, АТ КБ «Приватбанк» крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємну частину укладеного договору. Проте, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписані ним. Такі Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При застосуванні до спірних правовідносин суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Разом з тим, на обґрунтування позовних вимог, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач надав копію анкети-заяви, яка підписана позичальником. З вказаної анкети-заяви вбачається, що в ній зазначені, зокрема, тип кредитної картки (універсальна), розмір кредитного ліміту (1000 грн), базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору (в місяць 3 % з розрахунку 360 днів у році), термін дії кредитного ліміту, який збігається із терміном дії кредитної картки. З такими умовами був ознайомлений і погодився відповідач, підписавши анкету-заяву. Факт її підписання відповідачем не оспорюється. За змістом довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 18 квітня 2006 року з терміном дії до 04/11. Дані про видачу відповідачу інших кредитних карток у матеріалах справи відсутні. Факт отримання кредитних коштів [PERSON] у період з травня 2006 року підтверджується випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що позичальник неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку та вносив кошти на погашення кредиту. Вказана виписка, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, є належним та допустимим доказом підтвердження обставин наявності отримання кредитних коштів, користування ними та наявної заборгованості за кредитом. Як зазначено вище, у анкеті-заяві погоджено розмір відсотків за користування кредитом, який становить 36 % річних (3 % у місяць). Відтак, є правомірним нарахування відсотків на поточну заборгованість [PERSON] за кредитним договором за період з 23 травня 2006 року по 30 квітня 2011 року, яка, як встановлено із наданого позивачем розрахунку, становить за цей період 10\~675 грн 71 коп. Проте АТ КБ «Приватбанк» також заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими процентами на прострочену заборгованість з розрахунку 72 % річних, що згідно поданого позивачем розрахунку становить 18\~403 грн 87 коп. Однак, з врахуванням того, що Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору, у позивача відсутні підстави для застосування збільшеної відсоткової ставки до простроченої заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим відсутні підстави і для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині вказаного розміру процентів за прострочення заборгованості за кредитом. Також позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з позичальника заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, нарахованим після закінчення 30 квітня 2011 року дії кредитного договору, що відповідає строку дії картки, задоволенню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18) зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України. Тому, починаючи з 01 травня 2011 року позивач не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором, а тому вимога АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам за період з 01 травня 2011 року по 31 січня 2013 року не може бути задоволена. Також вимоги позивача про стягнення заборгованості по судовим штрафам, яка за розрахунком заборгованості за кредитним договором становить 1888 грн 32 коп, задоволенню не підлягають, оскільки відсутні погоджені сторонами умови щодо обов`язку по їх сплаті. Як встановлено судом із виписки по особовому рахунку позичальника [PERSON] за укладеним між сторонами кредитним договором, відповідачем використано кредитні кошти на загальну суму 37\~084 грн 34 коп та сплачено за кредитом кошти в сумі 34\~793 грн 41 коп. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не визначено черговість погашення вимог кредитора. За таких обставин, у даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 534 ЦК України, відповідно до яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відтак, суд зараховує кошти в сумі 10 675 грн 71 коп, які складають відсотки на поточну заборгованість [PERSON] за кредитним договором за період з 23 травня 2006 року по 30 квітня 2011 року, в суму фактично сплачених відповідачем коштів за кредитом. Тому суд приходить до висновку, що у відповідача відсутній перед позивачем борг за нарахованими відсотками. Позов у цій частині вимог АТ КБ «Приватбанк» до задоволення не підлягає. З огляду на викладене, розмір боргу [PERSON] за тілом кредиту становить різницю між сумою використаних останнім кредитних коштів та сумою сплачених ним у рахунок погашення кредиту коштів за відрахуванням правомірно нарахованим банком відсотків, що складає 12\~966 грн 64 коп (37\~084 грн 34 коп (34\~793 грн 41 коп 10 675 грн 71 коп). Разом з тим, як вбачається із позову АТ КБ «Приватбанк» та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9339 грн 05 коп, а тому згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог Таким чином, законною і обґрунтованою є лише вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9339 грн 05 коп, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. У поданому до суду відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Разом з тим, суд не погоджується з даним твердженням, з огляду на наступне. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У анкеті-заяві, підписаній [PERSON] , визначено, що термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії кредитної карти. Відповідачем не спростовано, що строк закінчення дії картки «Універсальна», виданої на його ім`я, визначається по квітень 2011 року. Умовами договору встановлено, що погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитися шляхом внесення коштів на картку клієнтом або списання банком коштів з дебетної картки. Тобто, фактично [PERSON] міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через видану йому картку лише до 30 квітня 2011 року. Враховуючи правову природу даного кредитну договору, те, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, слід прийти до висновку про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 30 квітня 2011 року. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13), 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), 17.09.2014 року (справа № 6-95цс14), 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2018 року, провадження № 61-88св17 (справа № 2120/12694/12). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з цим позовом у лютому 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 29 654 грн 89 коп і задоволено на суму 9339 грн 05 коп, тобто на 31,49 % (9339,05х100:29 654,89). Таким чином, з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 93 грн 38 коп (296,55х31,49%) судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial