Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також витрат пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, в обґрунтування якого зазначив, що він з 01.06.2000 року працював на підприємстві та 26.02.2018 року звільнився на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Проте, в порушення чинного законодавства, роботодавець належним чином не виконував свої обов`язки щодо своєчасного розрахунку по заробітній платі, у зв`язку з чим, остаточний розрахунок по нарахованій але не сплаченій при звільненні заробітні платі позивачу у розмірі 5396,24 грн. було виплачено лише 14.09.2018 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку останнього, відкритому в АТ «ТАСкомбанк». У зв`язку з вищевказаним, позивач був вимушений звернутись з позовом до суду, в якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30255,08 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Розмір суми середнього заробітку розраховується виходячи з того, що за січень 2018 року та грудень 2017 року позивач отримав заробіток у розмірі 1987,54 грн., а відпрацював 9 робочих днів, а тому середньоденна заробітна плата становить 1987,54/9=220,84 грн. Виходячи з наведеного, середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.02.2018 року по 13.09.2018 року складає 220,84 грн. х 137днів = 30255,08 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу позивач обґрунтовує тим, що 2500,00 грн. складають витрати на юридичну допомогу, що вже ним понесені у виді консультацій та складання запиту, позовної заяви: орієнтовно 2000,00 грн. сума за надання правничої допомоги у суді та складання процесуальних документів після відкриття провадження по справі, а також можливі витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., пов`язані з апеляційним та касаційним розглядом справи. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Вельможко Г.І. не з`явились, подали заяву про слухання справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення вимог [PERSON] , обґрунтовуючи це тим, що середньоденний заробіток позивача згідно довідки ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» №35/27 від 23.04.2019 року складає 221,50 грн., а після утримання податків та військового збору 221,18 грн. Крім того, Наказом №16 від 28.01.2010 року по підприємству було встановлено режим неповного робочого тижня з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, а тому за період з 26.02.2018 року (день звільнення) по 14.09.2018 року (день розрахунку по заробітній платі) пройшло не 137 робочих днів, як вказує позивач, а лише 82 дня. З врахуванням вказаного, вважають, що розмір середнього заробітку позивача за період з 26.02.2018 року по 14.09.2018 року вираховується наступним чином: 221,50 грн. Х 82 дні = 18163,00 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків та обов`язкових платежів, оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1ст. 115\~КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до статті 116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 6\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно із ч. 5\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Судом встановлено, що на підставі наказу №43к від 26.02.2018 року, позивач був звільнений з ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» за п.1 ст.36 КЗПП України, що підтверджується копією трудової книжки. З письмових пояснень позивача, не спростованих представником відповідача, заборгованість по нарахованій заробітній платі за лютий 2018 року у розмірі 5396,24 грн. підприємством була погашена 14.09.2018 року, що підтверджується долученою до позову Випискою по картковому рахунку АТ «ТАСкомбанк» від 18.10.2018 року, проти якої в судовому засіданні не заперечував представник відповідача, де зазначено, що [PERSON] 14.09.2018 року отримав заробітну плату за лютий 2018 року згідно відомості № 1989 від 14.09.2018 року у розмірі 5396,24 грн. Згідно персональної облікової картки позивача в реєстрі застрахованих осіб реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, [PERSON] у січні 2018 року не відпрацював жодного дня, а тому і заробітну плату не отримував. Згідно копії Наказу №16 від 28.01.2010 року, на ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» було встановлено режим неповного робочого тижня з робочими днями: понеділок, вівторок, середа для працівників всіх структурних підрозділів. Згідно Довідки ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач» №35/27 від 23.04.2019 року, середній заробіток позивача за період з листопада 2017 року по грудень 2017 року склав 221,50 грн., який після утримання податків (НДФЛ та військового збору) склав 221,15 грн. Вказане підтверджується долученими до позову копіями розрахункових листів позивача за листопад - грудень 2017 року. Згідно зі статтею 117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п.2 «Порядку обчислення середнього заробітку», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У відповідності до п.3. «Порядку» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки. Відповідно до п.4 «Порядку», при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. У відповідності до пункту 8 «Порядку обчислення середнього заробітку», нарахування\~\~виплат,\~\~що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою KMN 1398 ( 1398-99-п) від 30.07.99). Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що розмір середнього заробітку позивачка за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 26.02.2018 року по 13.09.2018 року включно) вираховується наступним чином: 221,50 грн. (середньоденний заробіток) Х 83 робочі дні (згідно Наказу підприємства від 28.01.2010 року) = 18384,50 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144 цс 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Згідно з ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно п.3 Розділу ІІІ Порядку, - усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. При вирішення питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. В обґрунтування вимог, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивач посилався на долучені до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги № 46/2018 від 14.09.2018 року, Розрахунку суми оплати за правову (правничу) допомогу від 24.10.2018 року, квитанції про сплату послуг адвоката та акту (розрахунку) надання правової допомоги у розмірі 2500,00 грн. та Опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом . Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою до адвоката Вельможко Анни Ігорівни та останньою було надано правову допомогу, розмір якої встановлений за домовленістю сторін, складає 2500,00 грн. В обґрунтування вказаного адвокатом до матеріалів справи було долучено копію Договору про надання правової допомоги № 46/2018 від 14.09.2018 року з детальним розрахунком вартості наданих послуг, та копію квитанції про оплату послуг адвоката від 24.10.2018 року на суму 2500,00 грн. Згідно наявних письмових доказів вимоги позивача щодо стягнення понесених ним витрат, пов`язаних з отриманням професійної правової допомоги є доведеними лише в розмірі 2500,00 грн., оскільки позивачем надано докази по сплаті послуг адвоката лише на вказану суму, а не 7500,00 грн. як заявлено у позові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС України №301/1894/17 від 17.10.2018 року. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судових збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial