Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-23 00:00:00

У лютому 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа - Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій він просив встановити факт того, що він - [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Дніпропетровська, на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року проживав в Україні і не був громадянином інших держав. Свої вимоги мотивує тим, що у січні 2021 року він - [PERSON] з метою набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, звернувся з відповідною заявою до Державної міграційної служби України Головного управління в Дніпропетровській області Чечелівського районного відділу у місті Дніпро. Однак, листом № 1215-106/1215-21 від 05.02.2021 року йому було повідомлено, що у нього відсутній паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з написом «громадянин України» або рішення суду про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року, яке набрало законної сили, таким чином за відсутністю відповідного рішення суду на сьогодні у Чечелівському РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні правові підставі оформлення та видачі йому - [PERSON] паспорта громадянина України. З дати народження по даний час він постійно мешкав на території України, що підтверджується його свідоцтвом про народження, домовою книгою, листом Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області за № 26/282-Г від 26.11.2020 року, з якого вбачається, що він фактично знаходився на території України у місцях позбавлення волі з 13 жовтня 1989 року по 27 листопада 1997 року. Після звільнення з Синельниківської ВК № 94 паспорт громадянина України він не отримував, при цьому він є громадянином України. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання паспорта громадянина України. У зв`язку з викладеним заявник звернувся до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Додатково пояснив, що він з народження постійно проживає на території України, народився він у місті Дніпропетровську. У 1985 році він отримав паспорт громадянина СРСР, однак у 1987 році даний паспорт він загубив. Новий паспорт після втрати старого паспорта він не отримував. З народження та до 1989 року він проживав за адресою: [ADDRESS] . З 1989 року до 1991 року він перебував в місцях позбавлення волі та був звільнений взимку 1991 року. Станом на 24 серпня 1991 року він знаходився в СІЗО. Після чого знову опинився у в`язниці вийшов на свободу у листопаді 1997 року, після чого постійно проживає у [ADDRESS] разом з [PERSON] однією родиною, де проживає і до теперішнього часу. Представник заінтересованої особи - Чечелівського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні 27 квітня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . З [PERSON] вона познайомилась в кінці 1997 року, після чого почала проживати разом з ним однією сім`єю за цією адресою. За вказаною адресою проживають вони з [PERSON] , її сестра та троє дітей сестри. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у 1991 року він знаходився в місцях позбавлення волі. Допитана в судовому засіданні 27 квітня 2021 року [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком та дитиною, з 2006 року. До 1992 року вона також проживала за цією адресою. Заявник [PERSON] є її рідним братом. [PERSON] до 1989 року проживав за адресою: [ADDRESS] . У 1991 році [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі, їх батьки возили [PERSON] передачі, а вона до [PERSON] в місця позбавлення волі не їздила. Їй відомо, що за межі території України [PERSON] не виїжджав. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставин справи та відповідні їм правовідносини. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Дніпрі Дніпропетровської області, актовий запис № 1030, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08 січня 2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 9). У вказаному свідоцтві батьками [PERSON] зазначені: батько: [PERSON] , мати - [PERSON] . З пояснень допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] »), яка є рідною сестрою [PERSON] , судом встановлено, що до 1989 року [PERSON] , разом з нею та їх батьками - [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . У копії домової книги зазначено, що [PERSON] , [INFO] , українець, 23 квітня 1981 року отримав паспорт серії [NUMBER] , виданий Красногвардійським РОВД м. Дніпропетровська, навчався у ПТУ № 17 та знятий з обліку 05 травня 1984 року. Як пояснив в судовому засіданні заявник [PERSON] у 1987 році паспорт громадянина СРСР він загубив та з того часу новий паспорт він не отримував. 12 січня 2021 року [PERSON] звернувся до Чечелівського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою № 1215/3 щодо набуття громадянства України та оформлення йому паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Однак, листом № 1215-106/1215-21 від 05 лютого 2021 року Чечелівським районним відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області [PERSON] було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України (а.с. 12-13). У вказаному листі зазначено, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої статі 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону стосується осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт постійного проживання на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з написом «громадянин України» або рішення суду, яке набрало законної сили, відсутні. Таким чином, за відсутністю відповідного рішення суду на сьогодні у Чечелівському РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні правові підстави для оформлення та видачі [PERSON] паспорта громадянина України. У зв`язку з викладеним, у лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт того, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року він постійно проживав на території України. Так, з листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 26/282-Г від 26 листопада 2020 року (а.с. 10-11) вбачається, що за даними персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України станом на 17 листопада 2020 року у відношенні [PERSON] , [INFO] , міститься наступна інформація про притягнення до кримінальної відповідальності та засудження: 1) 13 жовтня 1989 року заарештований Бабушкінським РВ м. Дніпропетровська, засуджений 02 січня 1990 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська до 2 років позбавлення волі з обов`язковим залученням до праці. З 25 лютого 1990 року відбував покарання в СК-5 Дзержинського РВ м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, звільнений 18 жовтня 1991 року по відбуттю терміну покарання; 2) 11 серпня 1994 року заарештований Кіровським РВ м. Дніпропетровська, 06 січня 1995 року засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17 травня 1995 року з СІЗО Дніпропетровська за постановою начальника СІЗО від 17 травня 1995 року на підставі ст. 5 Указу Президента України «Про амністію» від 19 квітня 1995 року; 3) 12 липня 1995 року заарештований Жовтневим РВ м. Дніпропетровська, 06 вересня 1995 року засуджений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська до 2 років позбавлення волі; 4) 10 листопада 1995 року притягнутий до кримінальної відповідальності. 07 лютого 1996 року засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 42 ч. 3 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 1995 року, до відбуття - 3 роки позбавлення волі. 04 грудня 1997 року звільнений з Синельникоівської ВК № 94 Дніпропетровської області на підставі ухвали Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 1997 року згідно ст. 52 КК України умовно-достроково на не відбутий термін 7 місяців 16 діб; 5) притягнутий до кримінальної відповідальності Бабушкінським РВ м. Дніпропетровська, кримінальна справа закрита 18 червня 1999 року. Отже, з вищевказаного листа вбачається, що станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року заявник [PERSON] дійсно постійно перебував на території, яка стала територією України, а саме знаходився в місцях позбавлення волі та відбував покарання в СК-5 Дзержинського РВ м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, звідки був звільнений 18 жовтня 1991 року по відбуттю терміну покарання. З пояснень допитаної під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , та яка є громадянкою України, судом встановлено, що за межі території, яка стала територією України, [PERSON] не виїжджав, на чому наполягав також і заявник [PERSON] . В подальшому, з 11 серпня 1994 року до 04 грудня 1997 року [PERSON] також майже весь час знаходився під вартою та перебував в місцях позбавлення волі, що додатково підтверджується Довідкою форми Б серії БЄ № 002226 (а.с. 7). Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази та показання свідків за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що підтверджується і факт того, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На теперішній час заявник [PERSON] також постійно проживає на території України, а саме за адресою: [ADDRESS] , що підтвердила допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] , яка повідомила, що з [PERSON] вона проживає однією сім`єю за вказаною адресою з кінця 1997 року по теперішній час. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року необхідно заявнику для подальшого звернення до відповідних органів Державної міграційної служби України з метою отримання паспорта громадянина України. Оскільки встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 13 листопада 1991 року необхідно заявнику для подальшого отримання паспорта громадянина України, суд приходить до переконання про наявність підстав для встановлення зазначених фактів у судовому порядку. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшли підтвердження ті факти, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року, а тому заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити.

Outcome: approved