Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів, відповідно до якої просила збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2019 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в такому розмірі, на думку позивача, не відповідає вимогам закону та інтересам дитини. Відповідач аліменти сплачує нерегулярно, додаткової допомоги доньці, яка постійно мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, не надає. На даний час дитина пішла до школи, зросли ціни на всі товари домашнього вжитку, їжу, одяг, ліки, окрім цього дитина відвідує секції з малювання та танців. Позивач через епідеміологічний стан в країні втратила місце постійної роботи, отже її матеріальний стан, з огляду на ці обставини, змінився. Позивач вважає, що розмір аліментів на утримання доньки повинен бути збільшений, оскільки вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Щомісяця позивач витрачає на дитину на менше 3000 грн., що складається з витрат на їжу, одяг, ліки, сплати на харчування у навчальному шкільному закладі, сплата за відвідування секцій з малювання та танців. На думку позивача, з відповідача мають стягуватись щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп., оскільки саме така сума буде справедливою та достатньою для забезпечення рівня життя дитини, достатнього для її існування та розвитку, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. З метою захисту порушених прав та інтересів, позивач обрала судовий захист відновлення таких прав, що і зумовило її звернутись до суду з відповідною позовною заявою про збільшення розміру стягнення аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2020 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 02 грудня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 22.01.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій вказав, що позовні вимоги не визнає. Зазначив, що твердження позивача про не здійснення додаткової, в т.ч. фінансової допомоги для утримання дитини та знаходження дитини постійно з позивачем є надуманими й не підтверджені будь-якими належними доказами, оскільки дитина частину часу перебуває разом із відповідачем та його родиною, які здійснюють належне піклування та забезпечують необхідним як матеріальним, так і духовним добробутом. Звернув увагу суду на те, що після розлучення відповідач повторно одружився та від нового шлюбу у нього [INFO] народилася дитина, та на даний час дружина відповідача перебуває у декретній відпустці, є непрацюючою й перебуває на повному утриманні відповідача. Більш того, відповідач на даний час зіткнувся зі складнощами у заробітку у зв`язку із введенням Постановою КМ України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» на території України карантину, оскільки на даний час не приймають на роботу, а відтак у відповідача відсутній належний та регулярний заробіток, ситуація ускладнюється також тим, що відповідач не має власного житла та вимушений проживати у найманому-платному житлі. Відповідач не має постійного заробітку, маючи на утриманні немовля та дружину не в змозі надавати для утримання [PERSON] 2500,00 грн. оскільки дана сума є значно великою для нього. Визначаючи дану суму, позивачем не береться до уваги той факт, що дитина 50% часу проводить саме з відповідачем, останній здійснює покупки одягу та іграшок для дитини. Відповідач не ухиляється від утримання своєї дитини та здійснює все від нього залежне для надання як матеріального, так і морального забезпечення дитини, проводить з нею весь свій вільний час, здійснює прогулянки та разом з друзями відвідує дитячі майданчики. На даний час він опинився в складній ситуації та вимушений шукати заробіток як для утримання дітей, так і для власного утримання. Відповідач не маючи мети ухиляння від виконання батьківських обов`язків та подальшої несплати в повному обсязі призначених судом аліментів, вважає необхідним визначити свій безумовний обов`язок щодо сплати аліментів на користь та для утримання дитини, проте не в такому розмірі, який заявлено до стягнення позивачем. Більше того, у позовній заяві позивачем зазначено, що на утримання дитини витрачається щомісячна сума 3000,00 грн., проте до стягнення остання заявляє 2500,00 грн., що знов таки свідчить про її намір покладання обов`язку з фінансового утримання виключно на сторону відповідача. В той час після ретельного огляду надання фінансових чеків встановлено, що позивачем здійснено закупівлю кави, яку навряд використовує 7-річна дитина. Звернув увагу, що матеріальне становище відповідача не поліпшилось, а навпаки змінилось у бік ускладнення. Просив в позові відмовити. Позивач [PERSON] та представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з наведених в відзиві підстав. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ході судового розгляду встановлено, що з 09 жовтня 2010 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15 січня 2014 року зроблено відповідний запис за № 57, згідно з яким в графі батько записаний « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] », на підставі чого видане свідоцтво про народження. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року по справі № 202/6873/19 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. При ухвалені рішення судом було враховано, що [PERSON] з 22.11.2019 року перебував на обліку в Дніпровській районній філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З приводу заявлених вимог щодо збільшення розміру стягуваних аліментів, суд виходить з наступного. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань стосовно дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батькаабо у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. В силу ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395,00 гривень. Однак, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказує ті обставини, що розмір стягуваних аліментів є недостатнім для утримання доньки, так те, що на даний час законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів є більшим, ніж передбачено у рішенні суду. В судовому засіданні встановлено, що матеріальне положення відповідача [PERSON] з часу ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року не поліпшилося, а навпаки змінилося у бік ускладнення. Так, із наданих відповідачем доказів вбачається, що він офіційно не працевлаштований та на обліку в Службі зайнятості не перебуває. [PERSON] повторно одружився та від нового шлюбу у нього [INFO] народилася донька [PERSON] , дружина відповідача перебуває у декретній відпустці, є непрацюючою й перебуває на повному утриманні відповідача. Суд не може прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок витрат за вересень 2020 року, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо понесених затрат, крім того суд приймає до уваги що деякі витрати не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, а саме витрати на навчання та заняття в дитячо-молодіжному центрі «Лідер», участь в фестивалі танцю, витрати на секцію малювання, оскільки за своєю суттю ці витрати є додатковими витратами на утримання дитини, а тому наявність цих обставин є підставою для звернення позивачем до суду з вимогою про їх компенсацію батька дитини у порядку передбаченому законом. Щодо наданих позивачем чеків на харчування на суму 4000 грн. то після дослідження наданих фінансових чеків встановлено, що позивачем здійснювалася закупівля кави, та інших речей (тироксин, бепантен, засоби миючі, губки, оселедець під шубою), які не використовує 7-річна дитина. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи позивача про збільшення розмірів аліментів до 2500 грн. не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Відповідачем же надано докази про погіршення його матеріального стану. Посилання на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивачем не доведено з посиланням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази факту зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів, а також існування інших обставин, які б обумовили необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж тому, який був присуджений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року у справі №202/6873/19, тому суд надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому слід врахувати приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено,тому судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed