Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором купівлі-продажу товарів у кредит в розмірі 138331,07 грн. та відшкодування судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01 грудня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу товарів у кредит, а саме: будівельні матеріали (євро руберойд) вартістю 58201,00 грн. Під час придбання товару покупець вніс частину коштів 12634,00 грн. За умовами договору купівлі-продажу товарів у кредит відповідач зобов`язався погасити борг не пізніше 01 березня 2015 року. Згідно п.5.2 означеного договору строк такого починає свій перебіг у момент, визначений у п.5.1 цього договору, та закінчується 01 березня 2015 року, але не пізніше ніж покупець оплатить придбаний товар в повному обсязі відповідно до умов договору. В п.5.3 зазначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від обов`язку виконувати взяті на себе зобов`язання та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п.3.2 договору покупець за зобов`язаний щомісячно, додатково у строк вказаний у п.3.1. договору сплачувати на користь продавця плату, що становить 2,5% в місяць (4 місяці х 1139,17 грн. (2,5%)=4556,80 грн.). Окрім того, вказує позивач у позові, що в договорі передбачено, що за прострочення здійснення чергового платежу за товар покупець зобов`язався сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки втаносленої НБУ від суми основного боргу, що наявний на останній день строку у який покупцем має бути проведений черговий платіж. Також позивач у позові зазначає, що оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України останній йому зобов`язаний сплатити інфляційні витрати та 3% річних. Позивач у позові вказує, що оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, то на час звернення з позовом до суду борг відповідача перед ним становить 138331,07 грн., який складається з: 45567,00 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 4556,68 грн. - плата за користування кредитом; пеня - 22296,61 грн.; інфляційні витрати - 57461,78 грн.; 3% річних - 8449,00 грн. На підставі наведеного, позивач посилаючись на норми права зазначені в ст. ст. 525-527, 530, 625, 627, 1047 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу товарів у кредит від 01 грудня 2014 року в сумі 138331,07 грн., а також судові витрати в сумі 1383,31 грн. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 лютого 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 18 березня 2021 року. 13 травня 2021 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області підготовче провадження по вказаній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. 02 вересня 2021 року Нетішинським міським судом Хмельницької області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Позивач у судове засідання не з`явився, проте, останній 20 травня 2021 року подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, в ній же зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов слід задовольнити зважаючи на таке. Згідно ст. 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи. Так, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604, 609 ЦК України. Відповідно до ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України ). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною третьою статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 ЦК України право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 01 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу товарів у кредит, а саме: будівельні матеріали (євро руберойд) - вартістю 58201,00 грн., під час придбання товару покупець вніс частину коштів 12634,00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався розрахуватись за товар до 01 березня 2015 року. Відповідач зобов`язувався сплачувати вартість товару щомісячно до 01 числа, не менше ніж 15189,00 грн., та плату за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць- п. 3.2. Договору. ФОП [PERSON] виконав свій обов`язок продавця та в момент продажу 01 грудня 2014 року передав відповідачу - покупцю [PERSON] будівельні матеріали (євро руберойд) вартістю 58201,00 грн. Згідно з п. 1.2. Договору відповідач [PERSON] під час придбання будівельних матеріалів (євро руберойд) вартістю 58201,00 грн. вніс готівкою 12634,00 грн. плати за товар, а отже, залишок несплаченої вартості придбаного товару на момент продажу становив 45567,00 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір плати за користування кредитом становить 4556,68 грн. (2,5% = 1139,17 х 4 місяці). Однак, позивачем не враховано, що відповідно до п. 3.2. Договору плата за користування кредитом становить 2,5% в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць, а основний борг - це вартість товару без урахування відсотків за попередній місяць. Нарахувавши відсотки на суму залишку основного боргу з відсотками за попередній місяць, позивач порушив умови Договору. Провівши розрахунки, судом встановлено, що сума несплаченої відповідачем плати за користування кредитом (відсотки) в межах строку дії договору з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2015 року становить 45567,00 грн. (45567,00 грн. : 100% х 2,5% х 3 місяці користування кредитом = 3417,52 грн.). За прострочення здійснення чергового платежу за товар покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 1% від суми основного боргу, що наявний на останній день строку, у який покупцем має бути проведений черговий платіж (п.4.2 Договору). Позивач не заявив вимогу про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 4.2 Договору. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, від суми основного боргу, що наявний на останній день строку проведення чергового платежу суд керується таким. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Тому суд прийшов до висновку про законність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача в користь позивача пені, як цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого договором. Проте, вимоги про стягнення пені обмежуються строком дії договору, в якому така пеня передбачена, та підлягають задоволенню за період з місяця, в якому не надійшов перший платіж по сплаті вартості придбаного у кредит товару (01 грудня 2014 року) і до дня припинення строку дії договору (01 березня 2015 року ) За розрахунками позивача сума пені, нарахованої відповідно до п. 4.2 Договору становить 22296,62 грн. Проте, встановлено, що строк дії Договору закінчився 01 березня 2015 року - п. 2.2. Договору, отже розмір пені відповідно до п. 4.2 Договору має обчислюватись за період з моменту прострочення платежу до дня закінчення строку дії Договору, тобто з 01 грудня 2014 року по 01 березня 2015 року. Провівши розрахунок встановлено, що розмір пені за вказаний період становить 3510,53 грн. 45567,00 грн. (сума боргу) х 2 х 14%/365 х 67 днів=2342,02 грн. 45567, 00 грн. (сума боргу) х 2 х 19,5%/365 х 24 дні=1168,51 грн. 2342,02 грн. +1168,51грн. =3510,53 грн. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. На підставі викладеного, враховуючи, що договором купівлі-продажу товарів у кредит від 01 грудня 2014 року, укладеним між сторонами, передбачений розмір процентів за користування кредитом - 3% на місяць, то ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню в частині стягнення з відповідача в користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат за період з моменту закінчення строку дії договору - з 01 березня 2015 року по 03 лютого 2020 року, що становить: -3% річних - 6745,16 грн. (45567,00 грн. (сума боргу) х 3%/100%/365 х 1801 день = 6745,16 грн.) -інфляційні витрати - 46570,05 грн. (45567,00 грн. (сума боргу) х 2,02201269 - 45567 грн. =46570,05 грн. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, незважаючи на відсутність письмових заперечень відповідача проти позову, з урахуванням встановлених обставин, суд знаходить за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором купівлі-продажу товарів у кредит від 01 грудня 2014 року в розмірі 105810,26 грн., з яких: 45567,00 грн. - основна сума боргу, 3417,52 грн. - плата за користування кредитом, 3510,53 грн. - пеня, 46570,05 грн. - інфляційні витрати, 6745,16 грн. - 3% річних. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1058,23 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (76,5%).

Outcome: partial