Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про припинення права власності [PERSON] на 1/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , стягнувши в користь останнього з депозитного рахунку ТУ ДСА внесеної вартості цієї частки, та визнати за нею право власності на дану частку нерухомості. Вимоги обґрунтувала\~тим,\~що є\~власником 5/6\~частин спірного\~домоволодіння,\~які вона\~набула в\~порядку спадкування\~за заповітом\~після смерті\~ [INFO] батька\~ [PERSON] .\~Власником іншої\~1/6\~частини є\~відповідач,\~який дану\~частку успадкував\~після смерті\~ [INFO] матері\~ [PERSON] ,\~яка у\~свою чергу\~набула це\~майно як\~обов`язкову частку\~у спадщині\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який доводився\~їй чоловіком.\~Спірний будинок\~має таку\~загальну площу\~і планування,\~які виділ\~частки відповідача\~в окреме\~ізольоване приміщення\~із самостійним\~входом як\~окрему квартиру\~або ж\~її переобладнання\~у таку\~квартиру роблять\~технічно неможливим. Відповідач разом з сім`єю зареєстрований в будинку по [ADDRESS] , у якому йому належить 7/12 частки, що відповідає окремій квартирі в цьому будинку, які він також набув в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Зважаючи на незначну частку відповідача у спірному домоволодінні, технічні характеристики будинку, які унеможливлюють його спільне користування та окремий виділ, наявність у відповідача іншого житла, вважає наявними усі підстави для припинення його права власності на належну йому частку з виплатою її вартості за правилами пропорційності від загальної вартості домоволодіння та таке припинення з огляду на забезпеченість іншим житлом не завдасть йому значної шкоди. У відзиві на позовну заяву відповідач заявлені вимоги не визнав і вказав, що внаслідок припинення права власності на належну йому 1/6 частку спірного домоволодіння йому буде заподіяна істотна шкода, оскільки у цьому будинку він разом з сім`єю проживає з 2010 року по даний час та саме у ньому вони реалізують своє право на житло, гарантоване ст.47 Конституції України. Сама ж позивач у цьому житлі ніколи не проживала, фактично проживає за межами України. Їй на праві власності, окрім частки у спірному майні, належить 1/2 частки квартири в селі Рибаківка Березанського району Миколаївської області, де вона проживала до виїзду за кордон, а також 5/7 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Окрім цього, внаслідок припинення права власності на належну йому частку домоволодіння припиниться і його право власності на 1/6 частки земельної ділянки за цією ж адресою. Тому істотність шкоди для нього значно збільшується, а відповідач вартості земельної ділянки, на якій розміщений будинок, не враховує, тим самим недооцінює шкоду, яка може бути йому заподіяна. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ринкової вартості спірного майна, неможливості його спільного володіння, неподільності, неможливості виділу частки в натурі та порушення її права власності, за захистом якого вона звернулася до суду. Відповіді на відзив у встановлений судом строк сторона позивача не подала. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Додатково пояснив, що через проживання відповідача разом зі своєю сім`єю у спірному будинку позивач з огляду на технічні характеристики житла позбавлена можливості реалізувати своє право власності на це майно, ним володіти, користуватись та розпоряджатись. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні висловила доводи, аналогічні викладеним у відзиві. Крім цього, вважає поданий представником позивача звіт про оцінку майна неналежним доказом, оскільки він зроблений на підставі технічного паспорта за 2001 рік без виїзду та огляду на місці, тому не може підтверджувати дійсну ринкову вартість спірного майна на день розгляду справи. Просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 07.05.2014 року позивач є власником 5/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами(хлів Б-1, вбиральня в, колодязь к, огорожа 1), що знаходиться по [ADDRESS] . Майно вона успадкувала за заповітом після смерті [INFO] її батька [PERSON] . Відповідно до копії договору дарування житлового будинку від 21.07.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2015 року зареєстрованим власником решти 1/6 частки зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами є відповідач [PERSON] . З копії технічного паспорта від 25.03.2014 року встановлено, що до складу спірного домоволодіння входить: житловий будинок (А-1, прибудова (а), хлів (Б-1), вбиральня (в), огорожа (1) та колодязь (к). Житловий будинок має загальну площу 47,6 м2 та складається з таких приміщень: кімнати площею 18,3 м2, кухні 11,1 м2, коридора площею 5,0 м2 та трьох кладов площею відповідно 6,0, 4,0 та 3,2 м2. Всього по будинку житлової площі 18,3 м2, допоміжної 29,3 м2. З копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2014 року та від 21.07.2015 року вбачається, що сторонам на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка за адресою місця знаходження спірного домоволодіння: частка позивача становить 5/6, відповідача 1/6. Позивач набула свою частку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , а відповідач за договором дарування від своєї матері [PERSON] . На праві спільної часткової власності сторін перебуває також житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] . У цьому майні частка позивача становить 5/12, яку вона набула після смерті батька, частка відповідача 7/12, яку він набув також в порядку спадкування, що встановлено на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2014 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2018 року. Згідно копії технічного паспорта від 17.11.2014 року це домоволодіння складається з: житлового будинку, двох прибудов, гаража, двох хлівів та огорожі. Будинок має загальну площу 97,2 м2, з якої житлова 45,3 м2, та фактично складається із двох квартир. До квартири під [ADDRESS] входить дві кімнати, кухня, два коридори та кладова, а до квартири під №2 кімната, кухня, два коридори та кладова. З копії довідки Любомльської міської ради від 08.12.2017 року вбачається, що на день смерті [INFO] [PERSON] з ним проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] його дружина [PERSON] . На день смерті останньої 16.04.2017 року за цією адресою були зареєстровані її син позивач [PERSON] разом з дружиною та сином. Відповідно до копії довідки Любомльської міської ради про склад зареєстрованих в житловому будинку осіб від 27.03.2018 року, у спірному домоволодінні по [ADDRESS] зареєстрований лише відповідач, з 2010 року у ньому проживає разом з дружиною, а на даний час також з неповнолітнім сином. Згідно із довідкою від 21.03.2018 року відповідач [PERSON] проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2018 року встановлено, що позивач є власником 1/2 частки двокімнатної квартири загальною площею 49,5 м2, житловою 24,8 м2, яка знаходиться по [ADDRESS] . Із наданої Державною прикордонною службою України інформації від 07.05.2018 року вбачається, що у базі даних зафіксовано в`їзд позивача на територію України 27.02.2014 року, 13.11.2017 року та виїзд 05.03.2014 року, 23.11.2017 року. Отже, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності в якому частка позивача становить 5/6, відповідача 1/6. На даний час у цьому домоволодінні проживає відповідач зі своєю сім`єю у складі дружини та неповнолітнього сина. Як позивач, так і відповідач у власності мають інше житло. Згідно з положеннями ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З урахуванням положень статей 358, 364, 365, 367 ЦК України припинення права власності на частку у спільній власності за правилами статті 365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності, оскільки поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників унеможливлює примусове припинення права власності одного з них. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі сторонами не заявлялось. Як встановлено у справі загальна площа спірного житлового будинку складає 47,6 м2, з яких лише 18,3 м2 житлової площі. У статті 47 ЖК УРСР визначено, що норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. З огляду на такі норми, технічні характеристики спірного житлового будинку згідно технічного паспорта, розмір у ньому частки відповідача 1/6, яка є досить незначною, для суду очевидним є неможливість виділення цієї частки в натурі. Крім цього, з цих же мотивів, а також з врахуванням проживання у цьому житлі сім`ї відповідача у складі 3-х осіб, суд вважає, що спільне володіння і користування житловим приміщенням ще й позивачем є неможливим. В той же час відповідач у власності має частку у іншому житлі в [ADDRESS] , яке фактично складається з двох окремих квартир, тому припинення його права на частку у спірному будинку не завдасть йому та членам його сім`ї істотної шкоди, у тому числі щодо гарантованого ст.47 Конституції України права на житло. Доводи відповідача та його представника щодо істотності шкоди, яку вони пов`язують з одночасним припиненням права власності відповідача на земельну ділянку, на увагу суду не заслуговують, оскільки в силу ст.13 ЦПК України це не є предметом спору у даній справі. Таким чином, судом встановлено самостійні підстави, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 365 ЦК України для припинення права на частку в спільному майні з виплатою відповідної грошової компенсації, за наявності яких водночас дотримується передбачена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України умова. Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 04 жовтня 1991 року №7 роз`яснив, що розмір грошової компенсації за неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Зі звіту про оцінку майна №25042018-042 від 25.04.2018 року, який складений суб`єктом оціночної діяльності, вбачається, що ринкова вартість спірного нерухомого майна становить 79806,00 гривень. На підставі цього звіту в якості компенсації вартості належної відповідачу 1/6 частки позивачем була внесена вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, відкритий в ТУ ДСА України в Волинській області, в розмірі 13301,00 гривень. Представник відповідача, вказуючи на неприйнятність зазначеного звіту, належних та допустимих доказів на його спростування у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України суду не подала, тому підстав не приймати його в якості доказу у суду немає. Отже, в порядку грошової компенсації за належну відповідачу частку йому до виплати належить внесена позивачем на депозитний рахунок суду сума грошових коштів, яка обрахована вірно (79806 : 6 = 13301,00 гривень). Таким чином, за наявної сукупності обставин, за якої відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене, вказаний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved