Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо блокування картки універсальної, відкритої на ім'я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на універсальній картці в межах фактичного залишку коштів, шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку (поновлення фінансових операцій). В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що між ним та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання ним анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На виконання зазначеного договору на ім'я позивача було відкрито поточний картковий рахунок, який обслуговується універсальною платіжною карткою. Зазначив, що 22.12.2017 року при спробі здійснити операцію по переказу коштів через банківський термінал ПАТ КБ «Приватбанк» картка була заблокована. Того ж дня, тобто 22.12.2017 року, він звернувся з заявою №93 до керівника відділення №15 ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 32, в якій просив пояснити причину неможливості користування універсальною карткою. У своїй відповіді на вказану заяву в листі за №20.1.0.0.0/7-20171222/4472 від 26.01.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» мотивував причину блокування рахунку положеннями ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», однак не вказавши про причини такого блокування рахунку, термін на який буде здійснено блокування, чим порушив права позивача. Вважає дії відповідача щодо блокування універсальної банківської платіжної картки незаконними й такими, що порушують чинне законодавство. Просив позов задовольнити. Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. У встановлений строк відповідач відзиву на позовну заяву та доказів, якими підтверджуються заперечення проти позову суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити рішення відповідно до ст. 274-279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.12.2017 року [PERSON] звернувся до керівнику відділення №15 ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 32, з заявою про надання відповіді про причини неможливості користування своєю універсальною карткою (а.с. 22). 26.01.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позивача було направлено лист №20.1.0.0.0/7-20171222/4472, відповідно до змісту якого, у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноти наданої інформації про клієнта суб'єкт фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта. Про результати проведеної перевірки його буде проінформовано додатково (а.с. 23). 24.01.2018 року представник позивача - [PERSON], звернувся до керівника відділення №15 ПАТ КБ «Приватбанк» з адвокатським запитом, в якому просив надати офіційну інформацію про те, з яких підстав (з якої причини) була заблокована банківська картка «Універсальна» ПАТ КБ «Приватбанк» клієнта банку [PERSON], РНОКПП [NUMBER] (а.с. 24). Зазначений адвокатський запит отримано ПАТ КБ «Приватбанк» 01.02.2018 року, що стверджується роздруківкою з сайту відстеження посилок Укрпошти, однак даний запит залишений без відповіді (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як убачається з матеріалів справи, позивач в досудовому порядку неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявами про надання інформації щодо причин блокування його банківської картки, однак відповіді, що надавалися відповідачем неконкретні, в них не наведено причин зупинення обслуговування карткового рахунку та не зазначено строк такого блокування. Згідно ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Приписами ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). Зазначені у частині першій цієї статті документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб'єкт первинного фінансового моніторингу встановив ідентифікаційні дані клієнта (представника клієнта), засвідчуються в порядку, встановленому суб'єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб'єктом первинного фінансового моніторингу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». На забезпечення реалізації вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Національним банком України була прийнята постанова № 417 від 26 червня 2015 року «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» (далі - Положення), який визначає комплекс заходів, установлених внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу, побудови та забезпечення функціонування системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів, надіслання інформації спеціально уповноваженому органу і визначає порядок зупинення, поновлення фінансових операцій та виконання рішень (доручень) спеціально уповноваженого органу. Загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не може перевищувати 30 робочих днів (п.115 Положення). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог, а також, яку саме незаконну операцію було здійснено позивачем та на підставі чого заблоковано його карткові рахунки, оскільки відповіді, наданні ПАТ КБ «Приватбанк», не містять конкретної причини припинення операцій за картковим рахунком позивача. При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні дії позивача під час блокування карткового рахунку у строки, передбачені законом. На підставі заяви третіх осіб по справі банк мав право на проведення фінансового моніторингу розрахункових рахунків позивача, але подальші дії відповідача суперечать нормам ст.16, 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п.п. 91, 104, 115, 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу в частині встановлення умов та строків такого блокування, оскільки станом на час розгляду справи, тобто більше ніж півроку, позивач був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними. За правилами ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати сторін на правничу допомогу. Відповідно до договору про надання правової допомоги №02/02 укладеного 02.02.2018 року між АО «Клочков та партнери» в особі партнера [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], останній скористався правовою допомогою фахівця у галузі права, а також відповідно до п. 2.1. цього договору, за надані виконавцем послуги замовник сплачує суму в розмірі, обумовленому сторонами в Додатковому договорі №1 до цього Договору. Пунктом 3 Додаткового договору №1 до договору про надання правової допомоги №02/02 від 02.02.2018 року, зазначено, що грошова винагорода (гонорар) за правову допомогу, яка надається, оплачується у фіксованій сумі за ведення судової справи. Розмір гонорару становить грошову суму в українській гривні, яка на день проведення оплати буде еквівалентна 1 000 дол. США згідно офіційного курсу НБУ. На виконання умов договору про надання правової допомоги від 02.02.2018 року, позивачем було сплачено половину суми вказаної в договорі, а саме - 13 810 грн., яка на день оплати була еквівалентна 500 дол. США, на підтвердження чого надано меморіальний ордер № 13248Е1F3C від 06.02.2018 року (а.с.18). В позовній заяві позивач вказує, що для встановлення чіткої суми понесених судових витрат в ході судового розгляду до суду буде надано детальний рахунок у відповідності Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Однак, відповідного розрахунку, окрім меморіального ордеру, позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 13 810 грн. Судовий збір стягується з відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved