Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У листопаді 2019р. [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ДК «Укроборонпром» 35 150, 40 грн. компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці; стягнути з відповідача середній заробіток з 16.08.2016р. по день фактичного розрахунку. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював в ДК «Укроборонпром» з 18.04.2012р. 15.08.2016р був звільнений за угодою сторін. За даний час він працював на посадах провідного юристконсульта та завідувача сектору. Відповідно до п.2 ч.1 ст.8 ЗУ «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається працівникам з ненормованим робочим днем -тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Аналогічна норма була відображена у п.5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» було визначено списки посад, до яких застосовувався ненормований робочий день. Посади, які обіймав позивач входили до даного списку. Позивач пропрацював у ДК «Укроборонпром» з 18.04.2012 по 15.08.2016, тобто 4 роки та 123 дні. Таким чином, він мав право на отримання 4,34х7=30 днів додаткової відпустки за особливий характер праці. Таким чином, працюючи в ДК «Укроборонпром» позивач мав право на щорічну додаткову відпустку за особливий харктер праці. При звільненні працівника, йому мали виплатити грошову компенсацію, за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий харктер праці. Як випливає з довідки ДК «Укроборонпром» від 16.10.2019 № 768 компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці виплачена не була. Зі змісту довідки ДК «Укроборонпром» від 09.03.2017 № 058 середньоденна заробітна плата за вказаний період складала (27 600,00+37 926,32+24 446,87+21 591,92 +18 200,00+16 694,74)х2/250=1 171,68 грн/день. Отже в день звільнення позивач мав отримати компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці у розмірі 1 171,68х30=35 150,40 грн. Крім того, станом на дату подання позову, 12.11.2019 затримка розрахунку складає 3 роки 120 днів. Отже, середній заробіток на дату подання позову за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає (120+365х3)х1650,15=2 004 932,25 грн. Таким чином, середній заробіток на дату подання позову за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 2 004 932,25 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.11.2020р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Представник ДК «Укроборонпром» надала відзив в якому зазначила, що 18.04.2012 між адміністрацією та трудовим колективом Концерну був укладений колективний договір на 2012-2015 роки, що затверджений протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу концерну. 24.05.2012 позивач був ознайомлений з умовами Колективного договору, що підтверджується його особистим підписом на листі ознайомлення. 12.06.2016 наказом Концерну № 131-ОС позивача було звільнено з роботи з 15.08.2016, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Між працівниками та адімінстрацією Концерну в Колективному договорі було погоджено наступний порядок отримання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці: право на отримання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці мають працівники Концерну, що перелічені у додатку № 1 «Список професій і посад ДК «Укроборонпром». Додаткова відпустка за особливий характер праці надається не автоматично, а за письмовою заявою працівника. Додатком № 1 до колективного договору посади позивача, які він обімав в концерні, віднесені до списку професій і посад, для яких застосувається ненормований робочий день. Конкретна тривалість відпустки, яка надається працівнику за роботу в умовах ненормованого робочого дня, п. 5.8 Колективного договору не визначена, а встановлено до 7 днів. Отже як компенсацію, працівник може отримати лише додаткову відпустку тривалістю від 1 до 7 днів, у випадку його залучення роботодавцем понад тривалість робочого дня. За змістом Колективного договору, конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки визначається адімінстрацією концерну у межах максимальної передбаченої законом 7-денної додаткової відпустки на підставі письмової заяви працівника. Твердження позивача, що ним не використано додаткову відпустку за особливий характер праці, яка на момент звільнення мала становити саме 30 днів є безпідставним та не підтвердженим жодним доказом, оскільки позивач за час роботи в концерні із заявою про надання йому такої відпустки не звертався; прийняття рішення щодо надання такої відпустки та її тривалості належить виключно до компетенції керівництва концерну, отже позивачу така відпустка могла бути надана і тривалістю 1 робочий день на рік, в не 7, як вважає позивач. Отже розрахунок позивача, який виходив з того, що йому належить компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку саме за 30 днів, здійснений невірно. Вимога про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку не може бути віднесена до спорів про стягнення належної працівникові заробітної плати, на які відповідно до частини другої статті 233 КЗпПУ не поширюються строки позовної давності. Таким чином, вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку можуть бути заявлені працівником у межах загального строку для вирішення трудового спору, передбаченого статтею 233 КЗпПУ, а саме у тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Представник відповідача, вважає, що позивачу з дня його звільнення з роботи в концерні - 15.08.2016 було достеменно відомо про факт виплати концерном належних позивачу коштів та структуру таких виплат, в яких відсутня компенсація за щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. Однак, позивач з дати звільнення по день звернення до суду чомусь не вживав жодних дій щодо захисту своїх, як стверджується у позові позивача, порушених прав. Свідоме незвернення позивача до суду понад 4 роки після звільнення свідчить, що справжньою метою позивача є безпідставне збагачення за рахунок державних коштів. Позивачем надано відповідь на відзив в якому зазначив, що в п.2.1 відзиву відповідач заявляє, що позивачем неправильно визначено тривалість відпустки, яка підлягає компенсації, зокрема через те, що позивач не звертався із заявою про надання такої відпустки, а відповідач не визначав тривалість такої відпустки. Даний аргумент є взаємовиключним, оскільки якби позивач звернувся та отримав додаткову відпустку, то він не мав би права звертатися про її компенсацію.Відповідач не надав жодного контррозрахунку тривалості відпустки, або суми компенсації, яка підлягає виплаті відповідачу. Зазначає, що законодавством не передбачено написання будь-якої заяви про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку. Оскільки відпустка за особливий характер праці відноситься до щорічних відпусток, то вона підлягає обов`язковій компенсації за весь відпрацьований час. Відповідач був зобов`язаний виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку не залежно від наявності заяв на отримання таких відпусток та/чи компенсацій за такі відпустки. Вказує, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а тому позивач не обмежений у строках по зверненню до суду. Представник відповідача подав заперечення в яких зазначив, що оплата додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці не відноситься ані до гарантійних, ані до компенсаційних витрат, а отже не включається в структуру заробітної плати. Оскільки компенсація за невикористану додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці не входить до складу заробітної плати, на правовідносини із стягнення такої компенсації не поширюються приписи ч. 2 ст.233 КЗпП України. Враховуючи те, що заявлені у позовній заяві вимоги були подані за межами тримісячного строку і жодного обгрунтування поважності причини пропуску цього строку позивач суду не надав, взагалі позовні вимоги підлягають відхиленнню з підстави пропуску позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Наказом № 198-ОС від 18.04.2012р. [PERSON] призначено з 18.04.2012р. на посаду провідного юрисконсульта відділу договірно-правової роботи управління правового забезпечення юридичного департаменту/а.с.73/. Відповідно до наказу від 13.06.2014р. № 189-ОС позивача переведено 16.06.2014р. працівників юридичного департаменту на посаду завідувача сектору взаємодії із правоохоронними та контролюючими органами управління претензійно- позовної роботи/а.с.44/. 12.08.2016р. [PERSON] відповідно до наказу № 131-ОС звільнено та виплачено грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 36 календарних днів, в тому числі п`ять календарних днів за робочий період з 18.04.2014р. по 17.04.2015р., 24 календарних дні за робочий період з 18.04.2015р. по 17.04.2016р. та сім календарних днів за робочий період з 18.04.2016р. по 15.08.2016р./а.с.58/. Судом встановлено, що між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» було укладено колективний договір на 2012-2015р. який було схвалено загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром» 13.04.2012р. протоколом № 1/а.с.45-56/. Відповідно до п.5.2 колективного договору список професій і посад концерну для яких застосовується ненормований робочий день визначається у додатку 1 до цього договору. Судом встановлено, що посада позивача відносилась до посад для яких застосовується ненормований робочий день./а.с.56/. Відповідно до п.5.8 колективного договору адміністрація надає за письмовою заявою працівника додаткову оплачувану відпустку, зокрема тривалістю до 7 календарних дні працівникам Концерну з ненормованим робочим днем,

Outcome: dismissed