Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У лютому\~2019\~року представник\~позивача [PERSON] \~звернувся до\~суду в\~порядку цивільного\~судочинства з\~позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації за місцем проживання. \~В обґрунтуванні позову зазначено, що на території [ADDRESS] , розташований гуртожиток який знаходиться у комунальній власності Васильківської міської ради. Вказаний факт, підтверджується рішенням Васильківської міської ради від 14 вересня 2012 року №02.03-28 п/ч VI «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Василькова житлової будівлі, гуртожитку загальною площею 959,3 кв.м. по [ADDRESS] . Розпорядженням Васильківського міського голови від 25.10.2016 року №228 «Про створення робочої групи про проведенню фактичного обліку громадян у гуртожитку «Васильок», було створено робочу групу для перевірки факту дійсного проживання громадян у гуртожитку « [ADDRESS] » по [ADDRESS] . 08 листопада 2016 року робочою групою було проведено обстеження гуртожитку «Васильок» за результатами проведеної роботи було складено протокол та складено акти про не можливість вручення тим особам, які були відсутні за місцем реєстрації. Відповідно до протоколу робочої групи було встановлено, що в кімнаті №4 зареєстровано 6 осіб, з них фактично проживає лише [PERSON] , борги на момент обстеження були відсутні, у зв`язку із цим було рекомендовано в судовому порядку зняти з реєстрації 5 осіб, які фактично в кімнаті № 4 не проживають, а саме громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також було встановлено, що за комунальні послуги сплачує лише [PERSON] . Ухвалою судді Корнієнко С.В. від 25.02.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с.14). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019 року у зв`язку з відстороненням судді від посади рішенням ВРП №1107/3дп/15-19 від 10.04.2019 року вказана справа передана судді Лебідь-Гавенко Г.М. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2019 року прийнято до свого провадження вказану справу (а.с.27-28). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 43). Відповідачі,\~у судове\~засідання не\~з`явилисяпро розгляд справи повідомлені належним чином за останнім зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 46-50). На підставі ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~щона підставі рішенням Васильківської міської ради від 14 вересня 2012 року №02.03-28 п/ч VI «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Василькова житлової будівлі, гуртожитку загальною площею 959,3 кв.м. по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Васильківської міської ради (а.с.6) Відповідно до розпорядження Васильківського міського голови від 25.10.2016 року №228 «Про створення робочої групи про проведенню фактичного обліку громадян у гуртожитку «Васильок», було створено робочу групу для перевірки факту дійсного проживання громадян у гуртожитку « [ADDRESS] » по [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до протоколу робочої групи від 08.11.2016 року було встановлено, що в кімнаті №4 зареєстровано 6 осіб, з них фактично проживає лише [PERSON] , борги на момент обстеження були відсутні, у зв`язку із цим було рекомендовано в судовому порядку зняти з реєстрації 5 осіб, які фактично в кімнаті №4 не проживають, а саме громадян: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету від 09.12.2016 року №489 «Про затвердження протоколу та актів обстеження робочої групи для перевірки факту дійсного проживання громадян у гуртожитку «Васильок» по [ADDRESS] », було затверджено протокол робочої групи та акти обстеження кімнат №№ 1, 4, 6, 8, 10, 11, 12, 34, 37, 44 та зобов`язано виконавчий орган міської ради з юридичних питань вирішити питання про знаття з місця реєстрації; осіб, які фактично не проживають у гуртожитку (а.с.7). Як вбачається із Акту обстеження кімнати [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають за вказаною адресою (а.с.11-12). Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71\~ЖК Української\~РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~\~фактичних обставин справита правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72\~ЖК Української\~РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням\~(стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Касаційний цивільний\~суд Верховного\~Суду у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України»\~від 18 грудня 2008 року). Факт не проживання відповідачів у спірному будинку підтверджується актами, у яких засвідчено ті факти, що\~\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у вказаному будинку, відсутність їх особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживають в кімнаті [ADDRESS] , [ADDRESS] , із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несуть, перешкод в користуванні їм ніхто не чинить, відтак останні втратили право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії, суд не вбачає підстав. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому\~КАС України. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 921 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial