Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У лютому 2015 року прокурор Компаніївського району в інтересах держави звернувся до суду з позовами до Марївської сільської ради Компаніївського району, [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, визнання недійсним рішення сесії в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки виданих незаконно [PERSON]»ївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області, внаслідок яких з комунальної власності вибули земельні ділянки на території села [PERSON], під якими розташоване Юріївське золоторудне родовище, що є власністю народу України та зобовязати повернути земельну ділянку територіальній громаді в особі [PERSON]»ївської сільської ради. В обґрунтування позову прокурор зазначив, що [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.Зазначений державний акт, відповідно до відомостей вказаних у ньому, видано на підставі рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 360 від 18.11.2009.Проте, вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним оскільки набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до пунктів 2 та 3 рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 360 від 18.11.2009 та додатків до цього рішення, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність 67 громадянам земельні ділянки площею по 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Марївської сільської ради Компаніївського району. Однак, [PERSON] у вищевказаному переліку громадян не зазначено.Відповідно до інформації Марївської сільської ради, на 23 сесії пятого скликання від 18.11.2009 рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо [PERSON] не приймалося. Пункт 1 рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 381 від 18.12.2009, [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25га із земель житлової та громадської забудови (землі запасу). В подальшому, п. п. 2, 3 рішення сесії №388 від 24.02.2010, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Марївської сільської ради Компаніївського району. Таким чином, на момент отримання [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 850568 (28.12.2009) рішення Мар'ївської сільської ради, яке є підставою для отримання державного акта було відсутнє. Крім того зазначена земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку за відсутності містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою. На час прийняття вказаних рішень був відсутній генеральний план села [PERSON], межі села не були встановлені, тому рішення прийняті в порушення п.12 Перехідних положень ЗК України, тому просив суд визнати недійсним рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 381 від 18 грудня 2009 року\~та № 388 від 24.02.2010р.\~ Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку видану [PERSON] зобовязати останню повернути земельну ділянку територіальній громаді [PERSON]»ївській сільській раді Компаніївського району. В судовому засіданні позивач подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині позовних вимог до [PERSON], про зобовязання її повернути територіальній громаді в особі Марївської сільської ради Компаніївського району земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку на території с. Тернова Балка площею 0,25га, вартістю 10550 грн. кожна. Ухвалою суду клопотання позивача задоволено, закрито провадження по справі в частині наведених позовних вимог. В судовому засіданні прокурор надав наказ Генеральної прокуратури України № 83ш від 23.09.2015 р. згідно з якого виключено з штатного розпису, зокрема прокуратуру Компаніївського району, та включено штатні розписи Олександрійську місцеву прокуратуру в яку увійшов у тому числі Компаніївський відділ. Враховуючи наведену реорганізацію судом замінено прокуратуру Компаніївського району Кіровоградської області на Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури. Відповідачі [PERSON]»ївська сільська рада Компаніївського району, яку представляв голова ради [PERSON], під час судового розгляду усно повідомила, що проти позову заперечує просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON], відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися надіслали до суду заяви про розгляд справи без участі представників відділу. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши надані письмові документи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що\~ позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішеннями сесії Марївської сільської ради № 381 від 18 грудня 2009 р. [PERSON],\~ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25га у власність для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою: с. Тернова Балка [PERSON]»ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Рішенням сесії Марївської сільської ради Компаніївського району від 24 лютого 2010 року № 388 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та надано у власність [PERSON], земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Марївської сільської ради в с.Тернова Балка, присвоєно адресу вказаним земельним ділянкам. З пунктів 2 та 3 рішення сесії Марївської сільської ради Компаніївського району № 360 від 18.11.2009 та додатків до цього рішення, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність 67 громадянам земельні ділянки площею по 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова балка Марївської сільської ради Компаніївського району, але [PERSON] у вищевказаному переліку громадян не зазначено. Відповідно до інформації Марївської сільської ради, на 23 сесії пятого скликання від 18.11.2009 рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо [PERSON] не приймалося, що підтверджується протоколами сесії.. На підставі рішення сесії № 360 від 18.11.2009р, 28 грудня 2009 року [PERSON], видано державний акт на право власності на земельну ділянку: Серії: ЯК № 850568, земельна ділянка розташована в с. Тернова Балка провул. Терновий, 1. Вказане право власності на земельну ділянку зареєстровано відповідачем 2 в установленому законом порядку, земельній ділянці присвоєно кадастрові № 3522883000:53:000:0068. Таким чином, на момент отримання [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 850568 (28.12.2009) рішення Мар'ївської сільської ради, яке є підставою для отримання державного акта було відсутнє. Наявність рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки є обовязковою передумовою передачі у власність земельної ділянки, що перебуває у державній і комунальній власності, а отже [PERSON] не дотрималась порядку передачі у власність земельної ділянки і одержала державний акт на вищезазначену земельну ділянку всупереч закону. Прокурором не надано доказів притягнення посадових осіб відділу Держземагенства у Компаніївському районі до кримінальної чи іншої відповідальності відносно порядку передачі у власність земельної ділянки [PERSON] Частина перша ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» передбачає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцеве самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Як свідчить зміст статті 12 Земельного кодексу України (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), розпорядження землям: територіальної громади села, у тому числі передача їх у власність, належить до повноважень сільської ради та здійснюється відповідно до вимог цього кодексу. Частина 6 статті 118 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення; спірних правовідносин) передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва, будівництва і обслуговування: жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах: норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. [PERSON] подано та зареєстровано заяву по земельних питаннях на сесію Марївської сільської ради 17.12.2009 р.,\~ про вибір місця розташування земельної ділянки площею 0, 25га с.Тернова Балка пров.Тернистий, 1, для забудови житлового будинку та господарських будівель. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державно адміністрації або органу місцевого самоврядування. У місячний термін відповідна рада розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Згідно із статтями 18-21 Земельного кодексу земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на девять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі правління використання земельних ділянок. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-Х1І «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Закон України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Використання земельних ділянок для забудови здійснюється відповідно до містобудівної документації. Містобудівна документація являє собою затверджені текстові та графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. До містобудівної документації належать: генеральний план населеного пункту, схема планування території, детальний план території тощо. Згідно ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Відповідно до частини 2 ст.173 ЗК України межі села встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 46 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень. Статтею 176 Земельного Кодексу України передбачено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України. Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України. Проте, діючими нормативно-правовими актами не затверджено форму та порядок видачі державних актів України на межі адміністративно-територіальних утворень. Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодзичних і картографічних матеріалів. Згідно довідок Марївської сільської ради, Компаніївської РДА генеральний план с.Тернова Балка, проект землеустрою щодо встановлення та зміни меж с.Тернова Балка, - відсутні. Проте, згідно довідки Марївської сільської ради межі населеного пункту чітко визначені по всіх картографічних матеріалах сільської ради. Картографічні матеріали про межі с.Тернова Балка\~ в сільській раді зберігаються у вигляді документації про грошову оцінку населених пунктів за 1998 рік, про встановлення меж земель в границях Марївської сільської ради за 1991 рік, матеріалів про інвентаризацію земель сільської ради за 1991 рік.\~ \~ Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру. Відповідно до ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й обєктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Прокурор протягом 2009-2014 рр. був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень сільських рад Компаніївського району, крім того контролюючих органів, які відповідають про погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок. Отже суд критично оцінює пояснення представника місцевої прокуратури що їм про вказані рішення стало відомо лише після проведення перевірки. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними рішень сесії Марївської сільської ради в частині, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку 06.02.2015 року, тобто прострочивши своє право на таке звернення більш, як на чотири роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідачі 1,2 - 03.06.2016р. подали до суду заяву про застосування строку позовної давності. Заяв щодо поновлення строку позовної давності, суду не заявлялось. Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed