Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» (далі-ДП «Ніжинрайагролісництво») про стягнення 16934 грн. 46 коп невиплаченої заробітної плати, 9024 грн. 43 коп лікарняних, 5470 грн. 70 коп заборгованості за придбані запасні частини, 84863 грн. 87 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позов обґрунтований тим, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах з грудня 2017 року на посаді лісничого, з позивачем було укладено відповідний контракт КП «Чернігівоблагроліс» від 18 грудня 2017 року. Наказом КП «Чернігівоблагроліс» від 16 вересня 2019 року позивача звільнено за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України. В день звільнення позивача відповідачем не проведеного розрахунку. На неодноразові звернення позивачу пояснили про відсутність грошових коштів, що є незаконним. Позивач також звертався до КП «Чернігівоблагроліс» щодо надання відомостей про його середній заробіток та розмір заборгованості по заробітній платі, про що надана відповідь про відсутність інформації. Щоденний заробіток позивача становить 719 грн. 19 коп. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Згідно позовної заяви від 09 квітня 2020 року позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача ДП «Ніжинрайагролісництво» 16934 грн. 46 коп невиплаченої заробітної плати, 9024 грн. 43 коп лікарняних, 106439 грн. 46 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 22 червня 2020 року до участі у справі залучено КП «Чернігівоблагроліс», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Згідно відзиву на позовну заяву від 17 липня 2020 року в.о. лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» Власенко О.В. позов не визнає з посиланням на те, що позивач [PERSON] , як керівник підприємства і його працівник, мав беззаперечні повноваження для забезпечення нарахування та виплати коштів, передбачених працівникові при звільненні, зокрема, собі. Укладений з позивачем контракт, який є трудовим договором, прямо зобо`язував позивача своєчасно виплатити нараховану йому заробітну плату. Позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням 02 вересня 2019 року, тобто за 14 днів до дати звільнення. Позивач, як керівник підприємства, не забезпечив своєчасності нарахування та виплати собі заробітної плати виключно з власної ініціативи та всупереч умовам укладеного ним же контракту. Докази на підтвердження неодноразового звернення позивача до підприємства щодо розрахунку відсутні. Позивач не має підстав вимагати сплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. У поясненнях щодо позову від 20 липня 2020 року генеральний директор [PERSON] , як представник третьої особи КП «Чернігівоблагроліс», вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивач [PERSON] , як керівник підприємства і його працівник, мав повноваження для забезпечення нарахування та виплати коштів, передбачених працівникові при звільненні, зокрема, собі. Укладений з позивачем контракт, який є трудовим договором, прямо зобов`язував позивача своєчасно виплатити нараховану йому заробітну плату. Позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням 02 вересня 2019 року, тобто за 14 днів до дати звільнення. Позивач, як керівник підприємства, не забезпечив своєчасності нарахування та виплати собі заробітної плати виключно з власної ініціативи та всупереч умовам укладеного ним же контракту. Докази на підтвердження неодноразового звернення позивача до ДП «Ніжинрайагролісництво» та КП «Чернігівоблагроліс» щодо розрахунку відсутні. Твердження позивача щодо утримання КП «Чернігівоблагроліс» бухгалтерської документації є помилковим. Позивач не має підстав вимагати сплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 24 липня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив стягнути із ДП «Ніжинрайагролісництво» 16934 грн. 46 коп заборгованості по заробітній платі, в яку входять лікарняні за рахунок підприємства, 9024 грн. 43 коп лікарняних, які не виплачені підприємством за рахунок фонду соціального страхування, 235491 грн. 81 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2019 року по 17 грудня 2020 року, пояснивши, що написав заяву на звільнення 02 вересня 2019 року за власним бажанням, з 04 по 16 вересня 2019 року перебував на лікарняному, був звільнений 16 вересня 2019 року за власним бажанням, своє звільнення не оспорює, трудову книжку та наказ про звільнення отримав 16 вересня 2019 року, останній день перед лікарняним працював 03 вересня 2019 року, нарахування та виплати його заробітної плати здійснювалось ДП «Ніжинрайагролісництво», неодноразово звертався з вимогою проведення розрахунку при звільненні. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Семенок В.І.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач в день звільнення не працював, заяву щодо виплат належних сум не подавав, що унеможливлює застосуванню положень ст.116 КЗпП України, позивач, як керівник, не забезпечив нарахування та виплату належних коштів, вина відповідача відсутня, захисту підлягає лише порушене право, після звернення позивача у встановленому порядку відповідач виконає свій обов`язок щодо виплати належних сум при звільненні. Представник третьої особи Любченко О.В. в судовому засіданні вважала за необхідне у задоволенні позову відмовити, пояснивши, що вимоги позивача щодо проведення розрахунку до відповідача та третьої особи не пред`являлись, за діяльності позивача рахунки відповідача були арештовані. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Позивачем по справі є [PERSON] , зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , останній 18 грудня 2017 року згідно копії наказу від 18 грудня 2017 року призначений на посаду лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво», 16 вересня 2019 року відповідно до наказу КП «Чернігівоблагроліс» від 16 вересня 2019 року №36/к-ДП звільнений з посади лісничого за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, у даному наказі також зазначено про дострокове розірвання контракту від 18 грудня 2017 року та проведення нарахування, виплати [PERSON] компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, розрахунок при звільненні провести у строки та в порядку ст.116 КЗпП України, у вказаному наказі наявний підпис [PERSON] щодо ознайомлення з ним, що також підтверджено позивачем і в судовому засіданні. Згідно копії контракту від 18 грудня 2017 року, укладеного між КП «Чернігівоблагроліс» та [PERSON] , останній, як керівник ДП «Ніжинрайагролісництво», зобов`язаний здійснювати поточне управління підприємством, організувати виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність; керівник несе персональну відповідальність за виконання та дотримання вимог Статуту підприємства та розпоряджень КП «Чернігівоблагроліс»; трудова книжка керівника зберігається разом з його справою, яку формує КП «Чернігівоблагроліс»; згідно п.2.2.9. керівник підприємства зобов`язаний забезпечити своєчасну виплату заробітної плати працівникам підприємства, а також сплату податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до копії Статуту Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво», затвердженого 19 листопада 2018 року, ДП «Ніжинрайагролісництво» є юридичною особою (місцезнаходження-16600, Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Борзнянський Шлях, 5, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-31254259), засновником якого є КП «Чернігівоблагроліс», підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, штамп, бланки і печатку. ДП «Ніжинрайагролісництво» здійснює бухгалтерський, оперативний та інші види обліку і веде статистичну, податкову, фінансову звітність. Керівник підприємства та головний бухгалтер несуть персональну відповідальність за дотримання порядку ведення і достовірність бухгалтерського та оперативного обліку, податкової, фінансової і статистичної звітності (п.6.5.). Згідно п.7.5. Статуту безпосереднє управління господарською діяльністю підприємства здійснює керівник (лісничий), який призначається на посаду за контрактом та звільняється з посади засновником за погодженням з головою ради. У разі відсутності керівника з будь-яких підстав його обов`язки виконує помічник лісничого або один із працівників підприємства за погодженням із засновником. Згідно копії Статуту Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, затвердженого 26 грудня 2017 року, КП «Чернігівоблагроліс» є юридичною особою і має самостійний баланс, рахунки в установах банків, штамп, бланки і печатку, дане підприємство є засновником дочірніх підприємств. У запиті представника позивача [PERSON] на адресу КП «Чернігівоблагроліс» від 03 грудня 2019 року ставиться питання про надання, зокрема, довідки про заборгованість по заробітній платі та місячного заробітку позивача. У відповіді від 23 грудня 2019 року на даний запит КП «Чернігівоблагроліс» повідомлено представника позивача про те, що ДП «Ніжинрайагролісництво», засновником якого є КП «Чернігівоблагроліс», є окремою юридичною особою з відповідними правами та обов`язками, має самостійний баланс, відокремлений від балансу засновника, печатку, штат. 16 вересня 2019 року посаду лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» обіймав [PERSON] .. Станом на 16 вересня 2019 року обов`язок проведення остаточного розрахунку при звільненні працівників підприємства у порядку ст.116 КЗпП України покладався на лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» [PERSON] КП «Чернігівоблагроліс», як окрема юридична особа, не володіє інформацією щодо місячного середнього заробітку та розміру заборгованості працівників ДП «Ніжинрайагролісництво». Згідно копії довідки КНП «Ніжинська центральна районна лікарня» від 18 травня 2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні даної установи з 04 по 16 вересня 2019 року, що підтверджується також і копією листка непрацездатності АДЗ №839342. Вказані обставини учасниками судового розгляду не заперечуються. Спірні правовідносини виникли з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, лікарняних та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо [PERSON] наявні дані по ДП «Ніжинрайагролісництво» за 2019 рік: вересень-0, серпень-17034 грн. 43 коп фактичного заробітку (доходу), 31 днів трудових, липень-14609 грн. 71 коп фактичного заробітку (доходу), 31 днів трудових, червень-17688 грн. 36 коп фактичного заробітку (доходу), 30 днів трудових. Відповідно до копій розрахункових листів щодо [PERSON] по ДП «Ніжинрайагролісництво»: за червень 2019 року борг за підприємством на кінець місяця 25054 грн. 59 коп; за липень 2019 року борг за підприємством на кінець місяця 16977 грн. 53 коп; за серпень 2019 року борг за підприємством на кінець місяця 8163 грн. 11 коп. Інші докази щодо нарахування позивачу заробітної плати та інших виплат суду не подані, зокрема, не подані докази щодо їх виплат. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно положень ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст.117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; вина роботодавця. Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні\~\~усі чотири вищезазначені умови. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , як керівник ДП «Ніжинрайагролісництво», до обов`язків якого віднесено, зокрема, забезпечення своєчасної виплати заробітної плати працівникам підприємства, 02 вересня 2019 року написав заяву про своє звільнення за власним бажанням, 03 вересня 2019 року виконував свої обов`язки керівника, з 04 по 16 вересня 2019 року перебував на лікуванні, 16 вересня 2019 року звільнений, копію наказу про звільнення та трудову книжку отримав 16 вересня 2019 року. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що позивач в день звільнення 16 вересня 2019 року (понеділок) не працював. Як зазначено вище ст.116 КЗпП України встановлено, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Під час судового розгляду суду позивачем не подані докази щодо пред`явлення ним вимоги про розрахунок. Запит представника позивача [PERSON] на адресу КП «Чернігівоблагроліс» від 03 грудня 2019 року щодо надання довідки про заборгованість по заробітній платі та місячного заробітку позивача, не є вимогою в розумінні ст.116 КЗпП України до відповідача ДП «Ніжинрайагролісництво», як юридичної особи, відповідальною за проведення розрахунку при звільненні. Також суду не подані докази щодо виконання обов`язків керівника ДП «Ніжинрайагролісництво» в період тимчасової непрацездатності позивача з 04 по 16 вересня 2019 року помічником лісничого або одним із працівників підприємства за погодженням із засновником, що зазначено у статуті даного підприємства. За таких обставин обов`язок забезпечення виплати заробітної плати та інших виплат станом на час звільнення позивача покладений саме на позивача, як керівника та посадової особи ДП «Ніжинрайагролісництво», відповідальної за дотримання вимог чинного трудового законодавства, при цьому останнім у встановленому порядку не пред`явлено вимогу до відповідача після звільнення про розрахунок. Вказані обставини свідчать про недоведеність складу трудового майнового правопорушення в частині неналежного виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків та вини роботодавця, що виключає відповідальність відповідача, зокрема, в частині виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, при цьому даний середній заробіток за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. За таких обставин підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в судовому засіданні не встановлені, у зв`язку з чим позов в даній частині задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення 9024 грн. 43 коп лікарняних, які згідно пояснень позивача не виплачені відповідачем за рахунок фонду соціального страхування, судом враховується наступне. Відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.30 даного Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою-підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Позивачем суду не подані докази щодо підстав нарахування 9024 грн. 43 коп із врахуванням вищезазначених положень законодавства, при цьому частина допомоги, яка здійснюється за рахунок коштів Фонду, в розумінні ст.116 КЗпП України не є виплатою, яка належать працівнику від підприємства. Указану частину допомоги при непрацездатності роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику негайно після перерахування указаної суми Фондом. Відповідні докази щодо перерахування відповідачу сум Фондом також не подані. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В даній частині позов задоволенню не підлягає. Щодо позову в частині стягнення із відповідача 16934 грн. 46 коп заборгованості по заробітній платі суд враховує наступне. Як зазначено вище у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа Суханов та Ільченко проти України заяви №68385/10 та 71378/10, а також справа Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини, заява N9 42527/98) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Враховуючи викладене, з метою захисту майнових прав позивача у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захисту права на одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача 16934 грн. 46 коп заборгованості по заробітній платі (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів). При визначенні даної суми судом враховуються подані сторонами докази: згідно розрахункового листка перед звільненням у вересні 2019 року борг підприємства становить 8163 грн. 11 коп, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо [PERSON] наявні дані по ДП «Ніжинрайагролісництво» за 2019 рік: серпень-17034 грн. 43 коп фактичного заробітку (доходу), докази щодо виплати яких суду не подані, що, із врахуванням меж заявлених вимог, є підставою для стягнення 16934 грн. 46 коп заборгованості по заробітній платі. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору по вимозі про стягнення заробітної плати, 840 грн. 80 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначена ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840, 80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510 грн.). Статтею 6 даного Закону встановлено, що у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. Позивачем при зверненні до суду за вимогу про стягнення середнього заробітку сплачено 1064 грн. 39 коп судового збору, останнім під час судового розгляду збільшений розмір позовних вимог в даній частині до 235491 грн. 81 коп, 1 % від якої становить 2354 грн. 91 коп, у зв`язку з чим недоплачений судовий збір у розмірі 1290 грн. 52 коп (2354,91-1064,39=1290,52) підлягає стягненню із позивача в дохід держави.

Outcome: partial