Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2497, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Шевченко О.Д. про звернення стягнення на садовий будинок [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Науменко Л.Г. 06 листопада 2006 року за реєстровим №7854 та земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, садове товариство «Старз», що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №581369, виданого 29 березня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2005 року за реєстровим №9267. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Д. вчинено виконавчий напис №2497 про звернення стягнення на вказане вище нерухоме майно. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда від 05 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63202910 щодо виконання виконавчого напису №2497, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на нерухоме майно. Позивач посилався на те, що розмір та факт існування заборгованості, вказаний у тексті виконавчого напису не підтверджений належними первинними бухгалтерськими документами, що свідчить про необґрунтованість та спірність відповідної заборгованості. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову. До позовної заяви позивач додав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд зупинити виконавче провадження №63202910, яке перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда, відкритого 05 жовтня 2020 року по примусовому виконання виконавчого напису №2497, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на нерухоме майно. Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено виконавче провадження №63202910, яке перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда, відкритого 05 жовтня 2020 року по примусовому виконання виконавчого напису №2497, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на нерухоме майно. Зупинено торги з реалізації майна, призначені ДП «Сетам» на 26 листопада 2020 року за номером 449707, до набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до розпорядження керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. справу передано на повторний автоматизований розподіл. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 25 листопада 2021 року справу прийнято до провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. 23 грудня 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом установлено, що 11 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0005/81/12074, відповідно до якого банк зобов`язаний надати в кредит грошові кошти в сумі 181 800 доларів США, за сплатою 13,25 % річних на умовах, визначених кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості - 11 квітня 2027 року. 11 квітня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку банку садовий будинок [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Науменко Л.Г. 06 листопада 2006 року за реєстровим №7854 та земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, садове товариство «Старз», що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №581369, виданого 29 березня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2005 року за реєстровим №9267. 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис №2497 про звернення стягнення на садовий будинок [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Науменко Л.Г. 06 листопада 2006 року за реєстровим №7854 та земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, садове товариство «Старз», що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №581369, виданого 29 березня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2005 року за реєстровим №9267. 05 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко А.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №63202910 щодо виконання виконавчого напису №2497, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на нерухоме майно За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20845. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису-надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності-це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необгрунтовність вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12584св18). З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ураховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості, тому наявні підстави для задоволення позову. Суд, оцінюючи належність, допустимість, допустимість та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у сумі 840, 80 грн за подання позовної заяви та 420, 40 грн за подання заяви про забезпечення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved