Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У поданому нею 21 лютого 2017 року позові, уточненому у заяві від 26.12.2017 р. (т.1, а.с.211-213) та підтриманому у судовому засіданні, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] просить: встановити факт спільного проживання однією сімєю її (позивачки) і [PERSON] як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2001 по 2016 роки; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25.02.2017 р. №1443/2017/348443, укладений між [PERSON] та [PERSON] про відчуження автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER], який змінено на номер [NUMBER]), кузов №SALLSAAF4DA786548); визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов №SALLSAAF4DA786548), пославшись на таке: У період з 2001 року по лютий 2016 року вона відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України постійно спільно проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу як жінка та чоловік за однією адресою, де вони зареєстровані, вели спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет, здійснювали спільні витрати і придбання за рахунок спільних коштів та трудових зусиль, здійснювали стосовно один одного взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю. За змістом ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється не тільки на підставі шлюбу, а й на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відтак, з огляду на вказані норми та наведені обставини, вона та відповідач в зазначений період фактично проживали однією сім'єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. При цьому під час спільного проживання однією сім'єю ані вона, ані відповідач в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували. За час їхнього з відповідачем спільного проживання однією сім'єю як жінки та чоловіка за рахунок спільних коштів та спільних трудових зусиль було придбано майно, а саме: у 2015 році - автомобіль марки BMW, 2012 року випуску (державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]) та у 2013 році - автомобіль марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]). Спочатку автомобіль LAND ROVER був зареєстрований за нею, а згодом обидва зазначених автомобіля були зареєстровані за відповідачем та знаходились у його фактичному користуванні. Отже, ці автомобілі за змістом ст.ст.60,61,63,74 Сімейного Кодексу України є обєктами права спільної сумісної власності її та відповідача. Згідно зі ст.ст.69, 70 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому згідно з ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відтак, зазначені автомобілі є неподільними речами та мають бути поділені в натурі шляхом присудження кожній стороні окремого автомобіля. З урахуванням вищевикладених обставин та дотримання балансу інтересів обох сторін і з огляду на те, що вона з відповідачем не домовилися про порядок поділу спільного рухомого майна вважає, що при поділі спірних автомобілів, автомобіль марки LAND ROVER (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER]) має бути переданий у її власність, оскільки спочатку був зареєстрований саме за нею, а автомобіль марки BMW (державний реєстраційний номер [NUMBER]) слід передати у власність відповідача. Разом з тим, після припинення фактичних шлюбних відносин з нею, відповідач [PERSON] самостійно на власний розсуд та без її згоди розпорядився обома вищевказаними автомобілями. Згідно з договором купівлі-продажу №2197 від 15.04.2016 р автомобіль BMW, 2012 року випуску (державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № WВAXH31090DX39042) був відчужений відповідачем [PERSON] на користь [PERSON] В подальшому даний автомобіль було відчужено [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], на користь [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.01.2017 р. №5141/2017/277721. Згідно з договором купівлі-продажу від 25.02.2017р. № 1443/2017/348443 відповідач [PERSON] відчужив на користь [PERSON] А С. автомобіль марки LAND ROVER 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов №SALLSAAF4DA786548). Згідно з довідкою ТСЦ 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 23.06.2017 р. повідомлено, що 03.06.2017 р. на даному автомобілі була проведена заміна номерного знаку та на теперішній час цей автомобіль має номерний знак - АН 8888 МР. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч.3 ст.65 СК України). Разом з тим, вона не надавала відповідачу [PERSON] згоди на відчуження вищевказаних автомобілів, які є їх спільною сумісною власністю, а тому [PERSON] не мав права їх самостійно відчужувати, оскільки зазначені договори купівлі-продажу виходять за межі дрібних побутових, а відчужені автомобілі є цінним майном з огляду на їх вартість, що зумовлювало необхідність отримання - [PERSON]І письмової згоди від неї на відчуження цих автомобілів. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За таких обставин існують підстави для визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними як таких, що суперечать ст.203 ЦК України та ст.65 СК України. Разом з тим, оскільки одним із спірних автомобілів - автомобілем BMW, 2012 року випуску (державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № WВAXH31090DX39042) відповідач [PERSON] самостійно вже розпорядився на власний розсуд та у своїх власних інтересах, то в даному позові вважає за потрібне ставити питання про визнання недійсним лише договору купівлі-продажу автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER] (який змінено на номер [NUMBER]), кузов № [NUMBER]), який згідно із вищезазначеним запропонованим нею варіантом поділу спільного сумісного майна вона бажає набути у свою власність. З цих же підстав питання про визнання права власності ставиться лише щодо автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER] (який змінено на номер [NUMBER]), кузов № [NUMBER]), на який вона претендує, оскільки автомобілем BMW, 2012 року випуску (державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов №WVAXH31090DX39042) відповідач [PERSON] самостійно вже розпорядився на власний розсуд та у своїх власних інтересах. Крім того, після продажу [PERSON] автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER] (який змінено на номер [NUMBER]), кузов № [NUMBER]) [PERSON] фактичне користування та безпосереднє володіння вказаним автомобілем продовжує здійснювати [PERSON], що свідчить про відсутність намірів [PERSON] та [PERSON] на реальне створення правових наслідків, які обумовлювалися договором купівлі-продажу автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER] (який змінено на номер [NUMBER]), кузов № [NUMBER]) від 25.02.2017 р. №1443/2017/348443. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25.02.2017 р. №1443/2017/348443, укладений між [PERSON] та [PERSON] про відчуження автомобіля марки LAND ROVER, 2012 року випуску (модель RANGE ROVER, державний реєстраційний номер [NUMBER] (який змінено на номер [NUMBER]), кузов № [NUMBER]) має ознаки фіктивності, що є додатковою підставою для визнання його недійсним. 11 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у заяві від 01.02.2018 р. уточнив первісно заявлені позовні вимоги (т.2, а.с.39-41) і просить визнати житловий будинок за адресою: Донецька обл., м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, буд. 213, житловою площею 43,0 кв.м, який придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку від 19.09.2000 р., посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1929, спільною власністю його та [PERSON] з рівними частками кожного у такому майні, пославшись на таке: Він та [PERSON] з початку 2000 року стали постійно та спільно проживати разом. [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] переїхали до нього після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] Від попереднього шлюбу [PERSON] ніякого майна не мала. З початку сумісного життя, тобто з початку 2000 року, вони почали вести спільне господарство, побут та бюджет. Він працював, і на зароблені ним грошові кошти вони створювали (придбавали) майно. Саме тоді, проживаючи на орендованій житловій площі квартирі [ADDRESS] вони сумісно на зароблені ним грошові кошти (на той час він працював зам. директора підприємства ТОВ «ЕКОРЕСУРС») придбали нерухоме майно, а саме: житловий будинок номер 213 по проспекту Ломоносова у м. Костянтинівка Донецької області, житловою площею 43,0 кв.м. Придбання цього нерухомого майна було здійснено за 18338,00 грн. Після придбання цього будинку вони разом переїхали в нього та зареєструвалися за цією адресою. При цьому, за документами (договір купівлі-продажу жилого будинку від 19.09.2000 р., посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1929) право власності було оформлено на [PERSON] У подальшому право власності було зареєстровано в електронному реєстрі 25.09.2000 р. також за [PERSON] Після припинення сумісного проживання [PERSON] у судовому порядку визнала його таким, що втратив право користування спірним будинком. Окремо [PERSON] подала позов про поділ майна. Предметом поділу визначено рухоме майно - автомобілі. Проте, до цього переліку [PERSON] не включила сумісно придбане нерухоме майно, а саме житловий будинок номер 213 по проспекту Ломоносова у м. Костянтинівці Донецької області, житловою площею 43,0 кв.м. Йому відомо, що на час початку їхнього сумісного проживання та ведення спільного господарства, [PERSON] ще знаходилася у зареєстрованому шлюбі із людиною, яка відбувала покарання у місцях позбавлення волі. Під час розгляду справи №233/1796/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, свідками було засвідчено факт придбання житлового будинку [PERSON] та [PERSON] як сімєю та факт вселення в будинок як сімї. Тому вважає, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок номер 213 по проспекту Ломоносова у м. Костянтинівка Донецької області, житловою площею 43,0 кв.м. є таким, що придбаний хоча і за його кошти, але за час ведення спільного господарства, побуту та бюджету, а відтак має бути включений до переліку майна, яке підлягає поділу шляхом визнання спільною власністю його та [PERSON] з рівними частками кожного у такому майні. Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом, представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом адвокат [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримали за підстав, наведених у позовній заяві, зустрічний позов не визнали, заперечуючи факт придбання спірного будинку в період спільного проживання сторін та за спільні кошти сторін. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON], представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не зявилися: представник [PERSON] надав суду заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на поважність причин неможливості прийняття участі у судовому засіданні на призначену дату через зайнятість в іншому судовому процесі. З урахуванням тієї обставини, що стороною відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом клопотання про відкладення розгляду справи поспіль заявлено втретє (22.03., 06.04., 25.04.2018 р.), дата кожного наступного судового засідання при цьому погоджувалась зі сторонами,

Outcome: partial