Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23.12.2016 [PERSON] позичила під розписку від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США, що еквівалентно 250 000 грн. 00 коп. Згідно даної розписки відповідач зобов`язалась повернути [PERSON] борг до 31.12.2018, проте до вказаної дати борг не був повернутий. Позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 10 000 дол. США, що еквівалентно 250 000 грн., 7 500,00 грн. - 3 % річних, а всього - 257 500 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 2 275 грн. 00 коп. 13.11.2019 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 04.02.2020 ухвалою суду до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог було залучено [PERSON] . 17.06.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви яка подана до суду, позивач просила слухати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В судове засідання третя особа не з`явилася, була повідомлена про судовий розгляд у передбачений цивільним законодавством спосіб, що підтверджується повідомленнями про направлення поштових відправлень. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 23.12.2016 [PERSON] позичила під розписку від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США, що еквівалентно 250 000 грн. 00 коп. Згідно даної розписки відповідач зобов`язалась повернути [PERSON] борг до 31.12.2018, проте до вказаної дати борг не був повернутий. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи не виконання взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 250 000 грн. 00 коп. відповідно до позовної заяви. Проте, суд не погоджується із розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми, здійснений позивачем і зазначає, що останній необхідно розраховувати за формулою С х 3 х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення, а тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6 513 грн. 70 коп. (250 000 грн. х 3 х 317 днів/365/100). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог,

Outcome: partial