Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Управління соціального захисту населення Корольовського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди (стягнення коштів) в сумі 3048,44 грн. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до заяви відповідача від 06.07.2018 року йому призначено житлову субсидію на період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно. 17 квітня 2019 року [PERSON] знову звернувся до управління із заявою про призначення субсидії, під час розгляду якої з`ясовано, що відповідач 31.10.2018 року розлучився, тобто відбулась зміна складу сім`ї, про що він зобов`язаний був повідомити управління протягом місяця з моменту відбуття таких змін, однак він цього не зробив, хоча попереджений під час подання заяви. З січня 2019 року [PERSON] було зроблено перерахунок субсидії за результатами якого з`ясовано, що він не мав права на субсидію з січня 2019 року по своїх доходах, оскільки вони менше 18317,16 грн., тобто менше за встановлений мінімум доходів громадян для призначення субсидії. Загальна сума переплати по субсидії складає 4551,95 грн. Представником позивача також зазначено, що за січень 2019 року повернення коштів субсидії зроблено самостійно по комунальних організаціях на суму 1503,51 грн., а з лютого 2019 року [PERSON] отримав кошти субсидії готівкою, тому він особисто має повернути кошти субсидії в сумі 3048,44 грн. Ухвалою суду від 17.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.02.2021 року відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач просить суд розгляд справи здійснювати в судовому засіданні з викликом сторін. Також відповідачем зазначено, що 17.04.2019 року він не звертався із заявою про призначення субсидії, а тому не отримував від позивача відмову в призначенні субсидії на слідуючий термін та не отримував рішення позивача про припинення субсидії також відповідач не отримував повідомлення про повернення перерахованої житлової субсидії від 20.06.2019 року, тому позивач передчасно звернувся до суду не провівши досудове врегулювання спору ( а.с. 26). В судове засідання представник відповідача не з`явилась, 05.05.2021 року подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи вважає за можливе зазначити наступне. Судом встановлено, що 06.07.2018 року [PERSON] звернувся до Управління соціального захисту населення Корольовського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про призначення житлової субсидії (а.с.4). Разом із заявою подано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії в якій зазначено, що він одружений (а.с. 5). На підставі даної заяви відповідачу було призначено житлову субсидію на період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31.10.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Рішення набрало законної сили 03.12.2018 року. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Пунктом 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Обов`язок щодо надання достовірної інформації про доходи зареєстрованих у квартирі осіб з метою отримання субсидій у відповідності до пункту 13 Положення покладено на отримувача субсидій. Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання, зокрема подання документів з недостовірними відомостями (пункт 20 Положення у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Так, представником позивача зазначено, що порушення відповідачем було встановлене при поданні ним 17.04.2019 року заяви про призначення субсидії. Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] просив не розглядати його заяву від 17.04.2021 року про що свідчить його підпис від 19.04.2019 року на заяві від 17.04.2019 (а.с. 39). Таким чином, судом встановлено, що на час звернення до позивача із заявою про призначення субсидії відповідачем подано достовірні відомості про його сімейний стан. Доказів того, що позивачем здійснювалась перевірка вказаних відомостей суду надано не було. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Суд вважає, що позивачем не доведено те, що відповідач подаючи заяву про отримання житлової субсидії, мав на меті навмисно приховати ці дані. Суд звертає увагу, що незважаючи на наявні можливості та встановлений обов`язок з`ясовувати обґрунтованість призначених бюджетних виплат, відповідачем не вживалися будь-яких заходів щодо цього впродовж тривалого періоду та здійснював виплати, які в подальшому сам визнав безпідставними. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді житлової субсидії, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно статті 81 ЦПК України має довести позивач. Таким чином, суд вважає, що позивачем (платник грошових коштів) не доведено недобросовісності у діях відповідача (набувача субсидії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді житлової субсидії.

Outcome: dismissed