Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Мінського районного суду м. Києва від 24.07.2000 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на доньку [PERSON] , 1996 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх його доходів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.03.2014 становить 80 307,53 грн. З цих підстав просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2000 по 23.09.2014 у розмірі 380 569,78 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.03.2014 у справі відкрито провадження, головуючий суддя Васалатій К.А. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2016, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 задоволено касаційну скаргу [PERSON] , рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2016 визначено головуючого суддю Тітова М.Ю. Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №52 від 13.05.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав відрахування 11.05.2019 судді Тітова М.Ю. зі штату суддів Оболонського районного суду м. Києва у зв`язку з призначенням на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 визначено головуючого суддю Дибу О.В. В подальшому представник позивача неодноразово уточнювала позовні вимоги, обґрунтовуючи тим, що відповідач у період з 2000 по 2014 роки займався підприємницькою діяльністю, проте свої фактичні доходи приховує та злісно ухиляється від сплати аліментів з усіх видів доходів. Заборгованість відповідача по аліментах за підприємницьку діяльність за період з 14.07.2000 по 24.04.2014 складає 93 225,91 грн. Посилаючись на наведене, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів на доньку в розмірі 93 225,91 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 579 517,30 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність вини відповідача у несвоєчасності сплати аліментів, оскільки останній намагався встановити дійсний розмір заборгованості та не ухилявся від їх сплати. При цьому доходи від підприємницької діяльності за період з 2000 по 2014 роки у відповідача відсутні. Заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, позивач є матір`ю, а відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 24.07.2000 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.07.2000 і до досягнення дитиною повноліття. 24.07.2000 Мінським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-2858 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.07.2000 і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Оболонському, Шевченківському, Дарницькому, Голосіївському районних відділах державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києва. У порядку здійснення виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Комишан К. Ю. здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів та видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам №3655 від 04.03.2015. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2015, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.11.2015, скаргу [PERSON] про зобов`язання ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві внести зміни до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 04.03.2015 №3655 за періоди з 14.07.2000 до 30.01.2010 та з 01.05.2013 до 30.04.2014 задоволено та зобов`язано ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві внести зміни до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №3655 від 04.03.2015. На підставі вищевказаної ухвали державним виконавцем було внесено зміни у довідку-розрахунок заборгованості по аліментам №3655 від 04.03.2015 за періоди з 14.07.2000 до 30.01.2010 та з 01.05.2013 до 30.04.2014. 02.10.2015 була сформована довідка-розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якої заборгованість [PERSON] становить 14 903,46 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Білан Ю. С. від 12.11.2015 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2858, виданого 24.07.2000 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про результати перевірки виконавчого провадження №174/1 від 18.12.2015 скасовано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах від 02.10.2015, оскільки зазначена довідка обчислена без врахування даних про доходи боржника від підприємницької діяльності. 31.12.2015 виконавче провадження відновлено та державним виконавцем видано ряд довідок-розрахунків заборгованості по аліментах. Зокрема, 15.01.2016, 01.06.2016 та 04.10.2016, згідно яких сума заборгованості змінювалась у зв`язку з перерахунком та становила відповідно 208 600,00 грн., 203 795,00 грн. та 196 882,00 грн. згідно вказаних довідок, на підставі поданих звітів суб`єкта малого підприємства - фізичної особи-платника єдиного податку, виходячи з обсягу виручки від реалізації товарів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2016, яка набрала законної сили 10.11.2016, зобов`язано Оболонський РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 04.10.2016 з тих підстав, що стягнення аліментів здійснюється з фактичного заробітку (доходу) боржника, а як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості борг нарахований з сум виручки від реалізації товарів, що не є доходом скаржника. Зокрема, державним виконавцем вказані суми були нараховані без урахування витрат [PERSON] на підприємницьку діяльність, які підтверджуються виписками з банківських рахунків за вказаний період. На підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2016 державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві направлено вимогу боржнику від 23.11.2016 про надання доказів про витрати боржника на підприємницьку діяльність, у свою чергу боржник листом від 28.11.2016 повідомив, що у зв`язку з тим, що банківські виписки були отримані в єдиному екземплярі надати їх до виконавчої служби немає можливості. За повідомленням ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 07.07.2015, [PERSON] перебував на податковому обліку в ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві з 19.05.2000 по 06.08.2004 як фізична особа-підприємець. Протягом періоду з 19.05.2000 по 31.12.2004 застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. У зв`язку з ненаданням боржником доказів про витрати на підприємницьку діяльність для вірного розрахунку заборгованості по аліментам, державним виконавцем направлено повторну вимогу від 23.12.2016, на яку боржником не надано відповіді. Примусові приводи 16.03.2016 та 09.08.2016, а також виїзд державного виконавця до боржника за адресою вказаною в матеріалах справи не дали позитивного результату, оскільки боржник за вказаною адресою був відсутній, а до відділу виконавчої служби з відомостями про свої підприємницькі доходи не звертався. Докази про витрати на підприємницьку діяльність [PERSON] державному виконавцю не надав. Враховуючи вищенаведені обставини та у зв`язку з ненаданням боржником необхідної інформації щодо підприємницької діяльності державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 03.03.2017 виходячи з повідомлення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому вказано, що [PERSON] перебував на податковому обліку в ДПІ з 19.05.2000 до 06.08.2004 як фізична особа-підприємець. Також вказану довідку складено з урахуванням того, що протягом періоду з 19.05.2000 до 31.12.2004 боржник застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Зокрема, державним виконавцем взято до уваги подані звіти суб`єкта малого підприємництва фізичної особи-платника єдиного податку та виписки з банків (Укргазбанк, Сбербанк), які обслуговували боржника під час здійснення ним підприємницької діяльності. Відповідно до зазначеної довідки заборгованість по сплаті аліментів за період з 14.07.2000 по 24.04.2014 складає 131 587,28 грн. При цьому, згідно матеріалів виконавчого провадження, боржником за період з 01.07.2000 до 01.04.2004 сплачено 6 910,71 грн. Відтак, з урахуванням фактично сплачених коштів заборгованість по аліментам за період з 14.07.2000 до 31.12.2004 зменшено до 124 677,28 грн. У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чорного В.В., заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просив скасувати вище вказану довідку-розрахунок. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2018 та постановою Верховного Суду від 11.06.2020, [PERSON] відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на те, що розрахунок заборгованості по аліментах боржника [PERSON] від підприємницької діяльності здійснений державним виконавцем з фактичного заробітку (доходу) боржника з дотриманням вимог законодавства. Вищевказані обставини встановлювалися судом під час касаційного перегляду ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2018, а також підтверджуються матеріалами справи. Як убачається зі змісту постанови Верховного Суду від 11.06.2020, 06.02.2019 заінтересована особа [PERSON] подавала відзив на касаційну скаргу [PERSON] , в якій просила відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані рішення судів залишити без змін з посиланням на їх відповідність нормам чинного законодавства. Згідно розпорядження державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва Фещенко І.І. №25446930 від 11.06.2018, на виконання виконавчого документу 2-2858 про стягнення коштів з [PERSON] на рахунок з обліку депозитних сум 08.06.2018 надійшли грошові кошти у сумі 125 005,24 грн., які розподілено для перерахування на користь [PERSON] в розмірі 124 677,28 грн. та на витрати виконавчого провадження в розмірі 327,96 грн., що були перераховані згідно платіжних доручень №18178 від 18.06.2018 та №18179 від 18.06.2018. Постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва Фещенко І.І. від 18.06.2018 виконавче провадження №25446930 за виконавчим листом № 2-2858, виданим про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку, закінчено у зв`язку із погашенням заборгованості у повному обсязі. Крім того, згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 08.11.2021 виконавчі провадження №25446930, №51733879, №52660186, №60300879 відкриті щодо боржника [PERSON] завершені. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за період з 14.07.2000 по 31.12.2004 становила 124 677,28 грн., при цьому 08.06.2018 її було погашено [PERSON] . Враховуючи несвоєчасну сплату аліментів, яка виникла з вини відповідача, а також беручи до уваги положення ч.1 ст.196 СК України, загальний розмір пені з урахуванням розміру заборгованості зі сплати аліментів обмежується 100% розміру боргу та становить 124 677,28 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Як убачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання сторони позивача на наявність іншого розміру заборгованості по аліментам, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме більшого чи меншого розміру заборгованості зі сплати аліментів жодною із сторін не надано. Більш того, позивач фактично погоджувався з розміром заборгованості у сумі 124 677,28 грн., зокрема це убачається з відзиву на касаційну скаргу [PERSON] від 06.02.2019, при цьому сторона позивача вказаного відзиву не відкликала, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2018 не оскаржувала. Посилання сторони відповідача на відсутність його вини у несвоєчасній сплаті аліментів внаслідок невірних обрахунків загальної суми заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки невизначеність кінцевої суми боргу по аліментам не позбавляла відповідача обов`язку сплачувати щомісячні платежі в рахунок сплати аліментів. Проте відповідач не скористався своїм правом, чим створив заборгованість. Таким чином, факт виникнення заборгованості дає підстави вважати, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, оскільки заборгованість виникла внаслідок щомісячної несплати чергових платежів по аліментам. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, проте свого обов`язку в повному обсязі не виконував без поважних на те причин, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 124 677,28 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів обмежившись 100% від розміру заборгованості зі сплати аліментів. При цьому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача самої заборгованості зі сплати аліментів, оскільки як було встановлено судом в ході розгляду справи, відповідач погасив утворену заборгованість та на даний час всі виконавчі провадження з цього приводу завершені і на виконанні в органах виконавчої служби не перебувають, відповідно суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial