Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, права власності на частину квартиру в порядку спадкування за законом, який уточнив у квітні 2016 року. В уточненій позовній заяві він посилається на те, що 04.01.2002 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті спадщину прийняли її діти: позивач , який був зареєстрований та проживав разом зі своєю матірю на день її смерті та подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та [PERSON], яка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Померлій на праві власності належало ? частини квартири № 38-39, загальною площею 93,5 кв. м., в будинку № 1 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську. Постановою нотаріуса від 30.04.2014 року позивачу було відмовлено у вчинення нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. У квітні 2009 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення його від права на спадкування. 02.10.2010 року колегією суддів Верховного Суду України касаційні скарги [PERSON] відхилені, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.08.2010 року залишено без змін, у позовних вимогах [PERSON] було відмовлено. [PERSON] знову звернулася до суду у 2011 році з позовом про встановлення факту прийняття нею спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2011 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення у подальшому ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2012 року було скасовано за заявою [PERSON] про перегляд рішення за ново виявленими обставинами. 25.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області провадження у справі закрито у звязку із відмовою [PERSON] від позову. Після скасування зазначеного рішення [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. [PERSON] продав спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 22.08.2013 року [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 04.01.2009 року, на 3/8 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 94,7 кв. м., житловою площею 51,7 кв. м.; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] 3/8 частини квартири [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Подала до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивач не має права претендувати на будь-яку частку у квартирі [ADDRESS] після смерті [PERSON] Від своєї ? частки квартири він відмовився, подарувавши її ще у листопаді 1999 року [PERSON], що свідчить про його небажання володіти майном. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Рішенням суду спір щодо визнання права власності на частку квартири вже вирішений, позивачу було відмовлено. Судове рішення набрало законної сили 23.02.2016 року. [PERSON] було достовірно відомо про те, що нотаріус відмовив йому у 2009 року у видачі свідоцтва про право на спадщину і тому пропустив загальний строк звернення до суду з позовом про визнання за ним право власності на спадкове майно. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання зявилася. Проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами, оскільки не мають жодного відношення до вимог позивача щодо визнання за ним права власності на 3/8 частини квартири та витребування майна. Рішенням суду було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На теперішній час право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] Обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві , вже були предметом розгляду в інших судових справах. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 року було відмовлено у задоволенні його позовних вимог в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] на частку квартири [ADDRESS]. [PERSON] не є одноособовим власником квартири і тому не може ставити вимогу щодо витребування майна. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду і тому просила відмовити у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що витребування у відповідачки 3/8 частини квартири [ADDRESS] є неможливим, оскільки дане нерухоме майно являється неподільною річчю, яка на праві власності належить відповідачці [PERSON] Відповідачка є добросовісним набувачем квартири в цілому. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, матірю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], яка померла 04 січня 2009 року. [PERSON] за життя заповіту не складала, тому спадкоємцями першої черги за законом є її діти. [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. До спадкової маси увійшло ? частини квартири [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30.09.2009 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] через відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2011 року було визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, в тому числі квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2012 року дане рішення було скасовано за нововиявленими обставинами. 26.03.2012 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 22.08.2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.03.2012 року та визнання за ним права власності на квартиру. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.03.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 8018047. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними, отже частки у спадщині [PERSON] та [PERSON], яка відкрилася після смерті їх матері [PERSON] є рівними. Із заявою про прийняття спадщини звернулися обидва спадкоємці та ними було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням. Суд відмовляє у задоволенні заяв відповідачів про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON], оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачу стало відомо про відновлення його права на спадщину після залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.08.2010 року, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування було відмовлено, ухвалою Верховного Суду України. Про відчуження спірної квартири на користь третіх осіб позивачу стало відомо у 2013 році. До суду він звернувся у лютому 2013 року. Тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності зі звернення з даними позовними вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа можу звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Виходячи зі змісту статей 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме квартиру [ADDRESS]. Постановами нотаріуса від 30.09.2009 року та 30.09.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. На час винесення останньої постанови нотаріуса про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.08.2013 року. Тобто ця квартира вибула зі складу спадкового майна. Після визнання 23 лютого 2016 року апеляційним судом Дніпропетровської області недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.03.2012 року, спірна квартир увійшла до складу спадкового майна. Однак після набрання законної сили даного рішення позивач до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину 3/8 частини квартири [ADDRESS] не звертався, постанову нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії не отримував. Таким чином, вимоги позивача про визнання за ним права власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки на теперішній час у позивача відсутнє право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS], тому не підлягають задоволенню вимоги про витребування від [PERSON] на його користь 3/8 частини спірної квартири та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на дані 3/8 частини квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: dismissed