Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних, вимог просив стягнути з відповідача по заробітній платі на загальну суму 269 003,33 гривень. У судовому засіданні позивач не з'явився, просив слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] працював у відокремленому виробничому підрозділі «Шахта Ніканор-Нова» ДП «Лугансьвугілля» на різних посадах з 01.07.2003 року по 14 вересня 2015 року. Наказом від 14.09.2015 року № 406к [PERSON] звільнений за ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки, наданої відповідачем, заборгованість перед позивачем по заробітній платі за період з червня 2014 року по вересень 2015 року становить 57 028,38 гривень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується регулярно, але не рідше двох разів на місяць. Таким чином, вимога позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі 57 028,38 гривень. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач порушив строки виплати розрахунку з позивачем, то з нього на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Згідно з довідкою про заборгованість по заробітній платі за останні повні два календарні місяці, що передували звільненню, заробітна плата [PERSON] складала: травень 2015 року - 5 778,00 грн., вересень 2015 року - 4 770,38 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить (5 778,00+4 770,38) : 40 робочих днів = 263,71 грн. На момент вирішення даного спору, доказів розрахунків з позивачем суду надано не було; затримка розрахунку позивача при звільненні за період з 14.09.2015 по 20.04.2016 року склала 219 днів. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складає 57 752,49 грн. (263,71 грн. х 219 днів = 18 987,12 грн.). Суд не приймає до уваги виконаний позивачем розрахунок компенсації за затримку розрахунку при звільненні, обсяг суми компенсації втрати доходів, винагороди, оскільки вони не відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Що стосується стягнення з відповідача 89 667,77 гривень. підвищення заробітної плати на 50% за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у проведенні АТО, суд приходить до наступного. Так, згідно Постанови КМ України №522 від 22.07.2015р. «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», встановлено, що працівники установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата підвищується на 50% (за наявності підтверджуючих документів). У даному випадку, в справі відсутні докази того, що позивач як працівник «Шахти «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» безпосередньо брав участь у матеріально-технічному забезпеченні проведення антитерористичної операції, у зв'язку із чим вказана вище постанова до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, а у позовних вимогах в цій частині слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 114 780,87 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, а також Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого позивач звільнений, пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 760,15 гривень.

Outcome: approved