Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

У лютому 2017 р. [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], [PERSON], позивачі) звернулися до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS], з 17.11.1998. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.11.1998 Харківською районною у м. Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення серії Б № 006905, на підставі якого вона разом з членами своєї сім'ї, зокрема, з [PERSON], вселилася у вищевказану квартиру. Вселившись до житла, [PERSON] вважала, що виданого їй ордеру достатньо для користування житловим приміщенням, а тому не вчинила дій щодо зняття з реєстраційного обліку за іншою адресою та реєстрації за адресою фактичного проживання. 08.09.2016 [PERSON] звернувся до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання, проте йому було відмовлено з підстав неподання документу, який посвідчує право його проживання у квартирі, оскільки [PERSON] не використала ордер на житло та впродовж 30 днів не зареєструвалась у ньому. У запереченнях (відзиві) на позов представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації виклав заперечення на позов, у яких послався на те, що вищевказана квартира не віднесена до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації і перебуває на обслуговуванні комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», яке і повинно бути належним відповідачем у цій справі. Підстав реєстрації позивачів у цій квартирі немає, оскільки відповідно до чинного законодавства виданий їм ордер був дійсним протягом 30 днів. В судовому засіданні представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог при цьому додатково послалась на те, що позивачі в порушення пункту 72 Правил квартирного обліку при не здали ордер в житлово-експлуатаційну організацію у встановлений тридцятиденний строк, протягом якого ордер є дійсним. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Видача дублікату ордеру законодавством не передбачена. Оскільки позивачі не використали ордер на житло за призначенням, останній втратив силу та вважається недійсним, вони проживаєють у квартирі без законних на те підстав і не мають права володіти, користуватися і розпоряджатися даною квартирою. Представник Київської міської ради, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» [PERSON] заявила про невизнання позову пославшись на те, що зазначені юридичні особи не є належними відповідачами у даній справі, оскільки будинок, у якому знаходиться спірна квартира, ще у 2016 р. було передано на обслуговування об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 24/1». Від об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 24/1» (далі - ОСББ «Бажана 24/1») письмового відзиву на позов не надійшло, і його представник до суду не з'явився без повідомлення причин неявки. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. На підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 10.11.1998 № 735 [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення № 006905 серії Б від 17.11.1998 на право зайняття трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], жилою площею 51,21 кв.м, загальною площею 97,12 кв.м. (а.с. 8). Разом з [PERSON] право на жиле приміщення одержали шість членів її сім'ї, серед яких і її син [PERSON] З листа Київського міського бюро технічної інвентаризації вбачається, що на даний час зазначений в ордері будинок № 2/1 має таку поштову адресу: [ADDRESS] Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, у тому ж 1998 р. позивачі вселилися до вищевказаної квартири і з того часу постійно проживають у ній та сплачують житлово-комунальні послуги та інші витрати, пов'язані з утриманням житла, що підтверджується наданими ними квитанціями (а.с. 10-11). При цьому у встановлений підзаконним актом тридцятиденний термін [PERSON] не здала ордер у житлово-експлуатаційну організацію та не вчинила дій щодо реєстрації своєї та свого сина в отриманому житлі, у зв'язку з чим до цього часузареєстрованим місцем проживання позивачів є будинок за адресою: [ADDRESS], який належить тітці [PERSON] Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дарницького району м. Києва, у квартирі за адресою: [ADDRESS], ніхто не зареєстрований (а.с. 15). 08.09.2016 [PERSON] звернувся до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, проте у реєстрації місця проживання йому було відмовлено з підстав неподання необхідних документів, що підтверджують право на проживання у житлі (а.с. 13). Відповідно до положень статті 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення … (стаття 61 Житлового кодексу Української РСР). Стаття 59 цього Кодексу передбачає можливість визнання ордеру недійсним в судовому порядку, проте, як встановлено судом, виданий позивачам ордер на жиле приміщення недійсним не визнавався. Пункт 69 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470, містить положення, відповідно до якого ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 цих Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордеру, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Водночас жодної відповідальності за порушення вимог пункту 72 Правил квартирного обліку чинним законодавством України не передбачено. Судом встановлено, і ніким не оспорюється, що [PERSON] отримала ордер на жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], на підставі якого вона та її син [PERSON] вселилися у вказану квартиру, проживають у ній і користуються житлом майже двадцять років, але не можуть реалізувати надане їм законом право зареєструвати своє місце проживання у цьому житлі. Та обставина, що позивачі перебувають на реєстраційному обліку в іншому житлі, не має значення для вирішення позову, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. Стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України закріплює право кожного на житло та гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду(стаття 47). Доводи відповідачів про те, що позивачі не використали ордер на житло за призначенням, у зв'язку з чим він втратив силу та вважається недійсним, суд відхиляє, оскільки ордер - це документ, який є документальною підставою для вселення в надане жиле приміщення, тоді як саме право на зайняття жилого приміщення надається рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Як встановлено судом, позивачі вселилися у квартиру на підставі законно виданого ордеру, і їх право на користування житлом, як і сам ордер, ніким не оспорені. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 цього Кодексу особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням. З огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved