Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від його бабусі [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач неправомірно утримує його малолітню дитину з травня 2012 року. Просив відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] у [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та допустити негайне виконання рішення щодо відібрання дитини. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити, вказуючи на незаконність і недійсність наявних у матеріалах справи повторних свідоцтв про шлюб від 07.03.2014 року і про народження дитини від 07.03.2014 року (а.с. 5-6); крім того представник відповідачки вказував на те, що виховання дитини [PERSON] відповідає інтересам дитини; представник відповідача висловлював сумнів у тому, що дитина матиме належний догляд і виховання, виховуючись її батьком - [PERSON]. Разом із тим, представник відповідача неодноразово заявляв клопотання, які не стосуються предмету доказування і не мають значення для вирішення даного спору, неодноразово заявляв відвід головуючому-судді у розгляді даної справи, ставив під сумнів необхідність участі прокуратури у даній справі, та, іншим чином, зловживаючи своїми процесуальними правами, зумовлював затягування вирішення даного спору. Відповідачем і представником відповідача були подані заяви від 22.06.2015 року про можливість розгляду справи у їх відсутність. Представник ООП Святошинської РДА в м. Києві позов підтримав. Прокурор прокуратури Святошинського району міста Києва просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, думку прокурора, представника третьої особи, допитавши свідка, [PERSON], та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 листопада 2012 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28.11.2012 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. З травня 2012 року малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з відповідачем, його бабусею, [PERSON]. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідач, заперечуючи проти позову про відібрання дитини, зазначає, що позивач не надав належних доказів батьківства, не проживає за місцем своєї реєстрації а також те, що дитина проживає з бабусею з народження та належно нею виховується. У ході розгляду даної справи судом був допитаний свідок, [PERSON], мати позивача, яка повідомила суду те, що у травні 2012 року [PERSON] попросила їй залишити дитину на догляд на кілька днів; після того, як [PERSON] і [PERSON] залишили їй дитину на короткостроковий догляд, відповідачка відмовилась її повертати і з травня 2012 року незаконно її утримує, не виходить із нею на прогулянку, не забезпечує її медичний догляд і веде антисоціальний спосіб життя, що негативно впливає на фізичне і психічне здоров'я дитини; дитина потребує термінового лікування і реабілітації. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Святошинського районної у місті Києві державної адміністрації від 21.05.2015 року щодо відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки вважає доцільним відібрати та передати його батькові. При складенні вказаного висновку органом опіки і піклування було встановлено, що згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28.11.2012 року за позовом громадянки [PERSON] матір дитини, громадянку [PERSON], було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], але відмовлено в частині призначення опіки над онуком. На час розгляду Святошинським районним судом м. Києва даної цивільної справи, мати дитини не перебувала в зареєстрованому шлюбі та мала статус матері-одиначки. Апеляційний суд м. Києва своїм рішенням від 13.03.2013 року за апеляційною скаргою матері дитини, громадянки [PERSON], залишив рішення Святошинського районного суду, від 28.11.2012 року без змін. Дитину тимчасово було влаштовано на проживання до бабусі, гр. [PERSON] до остаточного визначення його статусу. На час винесення рішення Святошинським районним судом, про позбавлення батьківських прав, гр. [PERSON], зареєструвала шлюб в органах РАГСу з гр. [PERSON], який визнав себе батьком малолітнього [PERSON]. Відділом РАЦСу Святошинського РУЮ м.Києва були внесені відповідні зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, а саме гр. [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], та повторне нове свідоцтво про народження дитини. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року бабусі дитини, гр. [PERSON], відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав батька малолітнього [PERSON], гр.[PERSON], [INFO] Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2014 року апеляційну скаргу бабусі дитини, гр. [PERSON], на рішення суду Святошинського районного суду. м. Києва від 04.12.2013 року щодо відмови у позбавленні батьківських прав гр. [PERSON], задоволено частково; у судовому рішенні вказано, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 28 листопада 2012 року його батьком є [PERSON]. За весь час судових засідань малолітній [PERSON], [INFO], проживає у бабусі, гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований за адресою:[ADDRESS]). Після винесення рішення про позбавлення матері батьківських прав, бабуся почала вводити в оману працівників служби у справах дітей, не допускати перевіряти умови проживання дитини, його стан здоров'я. За повідомленнями сусідів, гр. [PERSON] зовсім не виводить на прогулянку свого онука [PERSON]. У телефонних розмовах бабуся дитини повідомляла, що боїться виходити на вулицю через погрози батьків повернути сина. Неодноразово працівники служби намагались потрапити до квартири за адресою: [ADDRESS], однак бабуся двері квартири не відчиняла. Батько дитини, гр. [PERSON], також неодноразово намагався повернути свого сина, оскільки він не позбавлений батьківських прав та є законним представником і опікуном дитини, однак гр. [PERSON] ніяким чином не реагувала та, з огляду на вище вказане, незаконно утримує малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина за станом здоров'я потребує серйозного медичного обстеження та лікування, однак, складається враження, що бабуся, нехтуючи рекомендаціями лікарів, байдуже ставиться до стану здоров'я онука, що може нести загрозу його життю. Служба у справах дітей, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.12.2013 року звернулась до Святошинського РУ ГУ МВС України м. Києва щодо вилучення дитини від бабусі, гр. [PERSON], як такої, що незаконно утримує дитину, [PERSON], [INFO]. Однак до квартири на сьогоднішній день потрапити неможливо. На даний час на вихованні батька перебуває його менша дитина, [PERSON], [INFO], яку йому залишила мати дитини, гр. [PERSON]. За змістом акту Гурівської сільської ради умови проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створено належним чином (по місцю фактичного проживання) (а.с. 39-40). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, з огляду на те, що [PERSON] не є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу незаконно утримує малолітню дитину, тривалий час не випускає дитину із квартири, не займається її медичним обстеженням і лікуванням; крім того, компетентні органи державної влади не мають можливості провести перевірку і встановити умови проживання і виховання малолітнього [PERSON] через небажання відповідача спілкуватись із представниками відповідних служб, які займаються наглядом за умовами проживання і виховання дітей; відтак, у даному випадку, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, права позивача, як батька дитини на її виховання, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для ухвалення рішення про відібрання дитини у відповідачки і передачу її батькові - [PERSON]. Крім того,

Outcome: approved