Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому поставлено питання про визнання припиненим з 28.11.2014 року договір поруки №417/704338-П від 24.06.2008, укладений між [PERSON]., АТ «Індекс-Банк» (правонаступником якого є відповідач ПАТ «Креді Агріколь Банк») та 3-ою особою - [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, 24.06.2008 року між АТ «Індекс-Банк» та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №417/704338 (далі по тексту - кредитний договір), згідно якого третя особа отримав в кредит кошти в розмірі 130000,00 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, з кінцевим строком користування кредитними коштами до 23.06.2015 року включно. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами договору та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки №417/704338-П від 24.06.2008. Договором про внесення змін та доповнень №2 від 09.10.2009 до договору поруки (на підставі договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору №417/704338) було змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором - до 08.06.2018 року. Проте, у січні 2016 року позивачеві стало відомо про те, що 28.11.2014 року між 3-ою особою - [PERSON] (позичальником) та ПАТ «Креді Агріколь Банк» (кредитором) було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №417/704338, яким було суттєво збільшене забезпечене порукою позивача зобов'язання позичальника. Зокрема, введено зобов'язання позичальника сплачувати штрафи: у розмірі 3% вартості транспортного засобу за порушення позичальником вимог п.п.3.3.4 кредитного договору; у розмірі 300,00 грн. за порушення п.п.3.3.15 кредитного договору; у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за порушення позичальником вимог п.п.3.3.16 кредитного договору. Внесення змін до кредитного до договору, відповідно до яких, на думку сторони позивача, було збільшено об'єм відповідальності поручителя, стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні просила суд залишити позов без задоволення, надавши суду письмові заперечення. Зокрема, представник відповідача зазначала, що дійсно, при укладанні із позичальником [PERSON] договору про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №417/704338, додаткової угоди із позивачем, як поручителем, не укладалося оскільки обсяг меж відповідальності поручителя не змінювався. При цьому, на даний час в судовому порядку банком дійсно вирішується питання про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №417/704338. Проте, банк не заявляє вимоги щодо стягнення зобов'язань, які виникли згідно договору про внесення змін та доповнень №3, а ставить питання лише про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, представник відповідача звертала увагу, що п.1.2 договору поруки №417/704338-П від 24.06.2008 позивач, як поручитель, на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням позичальника [PERSON], зокрема, щодо повернення в повному обсязі суми кредиту 130000,00 дол. США, та/або відсотків за кредит, а також штрафів та пені в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду повідомлено не було. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні ним правові наслідки. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24.06.2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний Банк» (правонаступником якого є відповідач) та [PERSON] був укладений кредитний договір №417/704338, відповідно до якого останній отримав в розмірі 130000,0 дол. США на купівлю автомобіля Lexus IS F. Цього ж дня, 24.06.2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний Банк» (надалі - АТ «Індекс-Банк»), [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №417/704338-П, за умовами якого останній виступив поручителем по зобов'язанням позичальника [PERSON] на рівні з позичальником згідно кредитного договору №417/704338 від 24.06.2008 року. 20.10.2008 та 09.10.2009 між АТ «Індекс-Банк», [PERSON] та [PERSON] укладалися договори про внесення змін та доповнень №1 та №2 до договору поруки у відповідності до змін, які вносилися до кредитного договору №417/704338 від 24.06.2008 року. В подальшому, 28.11.2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», як правонаступником всіх прав та обов'язків АТ «Індекс-Банк», та позивальником [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №417/704338 від 24.06.2008 року. А саме, сторони визначились, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 5.5, 5.5 та 5.7 кредитного договору, позичальник сплачує штраф у встановлених розмірах, а також сторонами була узгоджена нова редакція розділів 2-8 кредитного договору. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Зазначені умови договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач в позовній заяві зазначав, що мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором №417/704338, внаслідок внесення змін до кредитного договору №3, які не погоджено із поручителем. Однак, суд не погоджується з зазначеними твердженнями сторони позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Протягом всього часу розгляду справи в суді в порушення вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України стороною позивача не надано належних і допустимих доказів того, що дійсно, внаслідок укладення між відповідачем та третьою особою договору про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №417/704338 фактично збільшився обсяг відповідальності поручителя, а доказування позивача ґрунтується виключно на його припущеннях, що є процесуально недопустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). При цьому, суд бере до уваги, що відповідач звернувся до Подільського районного суду м.Києва із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору №417/704338 від 24.06.2008 року в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] включаючи: заборгованість по тілу кредиту; заборгованість по відсоткам; а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (справа №758/14411/15-ц). Будь яких доказів стягнення з позивача, як поручителя по кредитному договору №417/704338 від 24.06.2008 року штрафів, які виходять за межі погоджених поручителем зобов'язань позичальника, суду не представлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed