Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 жовтня 2016 року між позивачем та третьою особою - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 206D-IB4940 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), відповідно до якого сума вкладу становить 13500 дол. США, строк повернення вкладу - 06 листопада 2016 року, процентна ставка на вклад становить 11,75%. Також 06 жовтня 2016 року між позивачем та третьою особою - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 206D-IB4938 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), відповідно до якого сума вкладу становить 30000,00 грн., строк повернення вкладу - 06 листопада 2016 року, процентна ставка на вклад становить 25%. Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації. У результаті прийняття вказаної постанови відповідачем порушено право власності позивача щодо користування залишком коштів, що розміщені на рахунках банку. При цьому, відповідач, здійснюючи свої прямі обов'язки щодо контролю за банківською системою не вжив всіх заходів, аби запобігти ймовірності ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» стати проблемним або неплатоспроможним. Позивач вказує, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 р. у справі № 826/6665/16, що набрала законної сили, була визнана протиправною та скасована Постанова Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», що підтверджує правомірність його доводів. У зв'язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивач вважає, що йому завдано майнової шкоди на загальну суму неповернених вкладів (301910,88 грн.) та процентів (11978,93 грн.), які просить стягнути з відповідача на його користь. Провадження у справі відкрито 14 листопада 2017 року та справу призначено до розгляду на 12 грудня 2017 р. (а.с. 21). На виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року ухвалою суду від 09 лютого 2018 р. суд перейшов до спрощеного провадження (а.с. 79). 12 грудня 2017 р. представником відповідача Національний Банк України Крайдуба В.І. до суду подано заперечення на позовну заяву, відповідно до яких Національний банк України не є учасником правовідносин, що виникли між позивачем та третьою особою, що виключає відповідальність відповідача за можливе заподіяння позивачу матеріальної шкоди через неналежне виконання банком своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу. Позивачем не доведені вимоги з приводу відшкодування шкоди, зокрема неправомірність дій відповідача, його вина тощо. Наголошує на тому, що згідно з чинним законодавством Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями комерційних банків, в тому числі і третьої особи. Вказує, що приймаючи Постанову від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», відповідач, реалізуючи свої функції та повноваження, вжив адекватних, негайних та рішучих дій з метою застосування адекватного заходу впливу стосовно третьої особи. Незважаючи на скасування Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/6665/16 Постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2016 р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»; рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 р. № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 червня 2016 р. № 913 «Про початок процедури ліквідації пат «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» чинні посьогодні. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Заява позивача про визнання його кредитором, була акцептована на суму 301910,88 грн. Також позивачу повідомлено, що задоволення його вимог здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку (а.с. 32-38). 04 квітня 2018 р. представником відповідача Національного Банку України Крайдуба В.І. до суду подано відзив на позовну заяву, аналогічний за змістом до поданих ним заперечень на позов. 07 лютого 2018 р. до суду надійшли пояснення представника третьої особи, в яких, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що доводи позову про неможливість розпорядження наявними на рахунку позивача грошовими коштами є передчасними з огляду на процедуру ліквідації банку, що триває, та можливість задоволення вимог позивача як кредитора у відповідній черговості, передбаченій ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 р. у справі № 826/6665/16, на яку посилається позивач, як на підставу заявлених ним позовних вимог, Постанова Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» визнана протиправною та скасована з тих підстав, що Національним банком України не було дотримано строку не більше 180 днів після визнання банку проблемним та не надано можливості привести свою діяльність у відповідність до законодавства. При цьому ПАТ «КБ «Хрещатик» вказаним судовим рішенням платоспроможним не визнавався. Введення тимчасової адміністрації в жодний спосіб не завдає позивачу шкоди, оскільки, спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачений відповідний дієвий механізм захисту як вкладників так і кредиторів банку, що ліквідується. Позивач 21.06.2016 р. звернувся до Уповноваженої особи із заявою про визнання кредиторських вимог, що була акцептована на суму 301910,88 грн. (а.с. 53-57). 17 квітня 2018 р. до суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON], відповідно до яких сторона позивача не погоджується із доводами, викладеними у запереченнях відповідача. Вказує, що вина відповідача, а саме, прийняття ним протиправного рішення про віднесення третьої особи до категорії неплатоспроможних встановлена судовими рішеннями. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та третьою особою - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 206D-IB4940 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), відповідно до якого сума вкладу становить 13500 дол. США, строк повернення вкладу - 06 листопада 2016 року, процентна ставка на вклад становить 11,75% (а.с. 9-11). Також 06 жовтня 2016 року між позивачем та третьою особою - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено Договір № 206D-IB4938 банківського вкладу «Осінній оксамит ONLINE» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (13 місяців), відповідно до якого сума вкладу становить 30000,00 грн., строк повернення вкладу - 06 листопада 2016 року, процентна ставка на вклад становить 25% (а.с. 12-13). Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації не застосовується: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів,пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не нараховується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може привести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. При цьому, згідно абз. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону, обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Матеріали справи не містять даних про отримання позивачем гарантованої суми відшкодування через банки-агенти. При цьому, частинами 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно з ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Згідно з довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик» від 20.09.2016 р. № 2-3/3/8874 на підставі заяви позивача від 21.06.2016 р. його визнано кредитором на акцептовану банком суму 301910,88 грн. (а.с. 14). Матеріалами справи не доведено, що внаслідок дій відповідача було порушено право позивача, як кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», на отримання коштів за договорами банківського вкладу, не доведено причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями банку. Безпідставними суд визнає й доводи позову про те, що судовим рішеннями по адміністративній справі № 826/6665/16 доведена вина Національного банку України в неотриманні Позивачем коштів, розміщених на депозитних рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки, в зазначених рішеннях не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено права вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», в тому числі і позивача, на отримання коштів за договорами банківського вкладу. Механізм відшкодування шкоди кредиторам та повернення коштів, отриманих під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів чітко визначеній чинним законодавством. Таким чином, оскільки між Позивачем та банком ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу Позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи представника позивача про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов'язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов'язань є обов'язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Тому, хоча постановою Окружного адміністративного суду м. Києва визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов'язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими. Крім того, під час судового розгляду представником позивача не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1173 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними повноважень, відшкодується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об'єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України «Про Національний банк України»). Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб'єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed