Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 грудня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Фінансова ініціатива» укладені договори банківського вкладу, відповідно до умов яких вона розмістила в банку на строкове користування до 16 грудня 2014 року власні грошові кошти в розмірі 5 000 грн. та 5 450 дол. США. В січні 2015 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією змінити умови договорів банківського вкладу в частині остаточного розрахунку та провести остаточний розрахунок за договорами в шляхом отримання готівки через касу банку, на що відповіді не отримала. Позивач вважає, що відмова банком провести остаточний розрахунок у готівковій формі порушує її законні права на отримання належних їй грошових коштів. Позивач на судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив про безпідставність вимог позивача через те, що банком був виконаний розрахунок із позивачем шляхом зарахування грошових коштів за договорами вкладу на карткові рахунки вкладника. Суд, ознайомившись із заявами позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.12.2013р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено Договір банківського вкладу № 40-в-16-2228, копія якого є\\ в матеріалах справи, відповідно до умов якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у сумі 5 000 грн. в строк до 16.12.2014р. з процентною ставкою річних 22,5 %. Також 11.12.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Договір банківського вкладу № 40-в-16-2229, копія якого є в матеріалах справи, відповідно до умов якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у сумі 5 450 дол. США. в строк до 16.12.2014р. з процентною ставкою річних 11,5 %. 18.08.2014р. та 25.09.2014р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено Договори № 40-В-20-1120 та № 87-в-20-235, відповідно, про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу. Вказані договори укладено з метою реалізації п. 4.2. Договору вкладу № 40-в-16-2228 та Договору вкладу № 40-в-16-2229 в частині остаточного повернення вкладу. Пунктом 4.2 Договору вкладу № 40-в-16-2228 та Договору вкладу № 40-в-16-2229 визначено, що остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення вкладу) здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний (з використанням платіжної картки) рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника. Таким чином, як визначено п. 4.2. Договорів вкладу, обов'язковою умовою для проведення остаточного розрахунку за договором вкладу є письмова заява вкладника. Відповідно до п. 1.6. Постанови НБУ № 22 від 21.01.2004р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. П.1.7. Інструкції визначено, що 1.7. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Умовами Договору вкладу № 40-в-16-2228 та Договору вкладу № 40-в-16-2229 не визначено договірного списання як механізму проведення остаточного розрахунку за договором. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача стосовного того, що ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» було проведено повний розрахунок за Договором вкладу № 40-в-16-2228 та Договором вкладу № 40-в-16-2229 шляхом зарахування коштів [PERSON] на її поточні рахунки з тих міркувань, що банком не надано доказів того, що від [PERSON] надійшли відповідні заяви про перерахування депозитних коштів на поточні рахунки. Приписам ст. 61 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом також встановлено, що 26.12.2014р. та 12.01.2015р. [PERSON] зверталась до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» з проханням виключити з п.4.2 Договору вкладу № 40-в-16-2228 та Договору вкладу № 40-в-16-2229 умову про те, що остаточний розрахунок здійснюється у безготівковій формі. Також вона просила провести з нею остаточний розрахунок у за Договорами вкладу у готівковій формі через касу банку. Ч.2 ст.651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд вважає, що дійсно, умови користування грошовими коштами, визначені Договором № 40-В-20-1120 від 18.08.2014р. та Договором № 87-в-20-235 від 25.09.2014р. обмежують право позивача на користування та розпорядження грошовими коштами. Так, Правилами користування платіжними картками, що є додатком до Договору № 40-В-20-1120 від 18.08.2014 р. визначено, що максимальна загальна сума видачі готівки протягом доби становить 3 000 грн. Додатком № 2 до Договору № 87-в-20-235 від 25.09.2014р. також встановлені максимальні ліміту видачі готівки протягом доби. Вказане протирічить приписам ст. 1074 ЦК України (застосовується до відносин за договором вкладу, ч.3ст.1058 ЦК України) де зазначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Як визначено ч.1,2ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Приписами ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1060 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За змістом положень частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини першої ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд погоджується із розрахунком наданим позивачем, згідно якого заборгованість ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за Договором банківського вкладу № 40-в-16-2228 від 11.12.2013р. становить 6 125 грн., з яких 5 000 грн. це сума банківського вкладу, а 1 125 грн. - сума нарахованих процентів. За Договором банківського вкладу № 40-в-16-2229 від 11.12.2013р. сума заборгованості 6 076,75 дол. США, що станом на 16.02.2015р. за офіційним курсом НБУ становить 158 238, 57 грн., з яких 5 450 дол. США - сума банківського вкладу, а 626,75 дол. США - сума нарахованих процентів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв'язку із тим, що позивача на підставі.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом, суд, відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved