Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного суду в м. Києві з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) третя особа : ТОВ « Індустріальний будівельний холдинг» ВОП «Шулявка» про стягнення матеріально та моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власник квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідач проживає поверхом вище у квартирі [ADDRESS]. У вересні 2016 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з Актом комісії ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг ВОП Шулявка» від 30.09.2016 р., причиною затоплення стало халатне відношення мешканців вище розташованої квартири [ADDRESS] (вчасно не закритий змішувач на кухні, що призвело до переповнення рукомийника та протікання води на підлогу). Позивач звертався до відповідача 1 з пропозицією відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку, проте дане звернення було залишено без задоволення. Відповідно висновку Незалежної судової експертизи України від 27.12.2017 року вартість ремонтних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири становить 1489,00 грн. Позивач також вважає, що йому відповідачами було завдано моральної шкоди, оскільки залиття стало причиною його постійних хвилювань та змусило його купувати різні ліки для стабілізації нервового стану та стану здоров'я. Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 2 вартість проведення експертного дослідження у розмірі 2878,50 грн.; відшкодування матеріальних збитків на відновлення кухонних меблів у розмірі 9860,17 грн.; вартість проведення ремонтних робіт в розмірі 1489,00 грн.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 31.03.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.02.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача 2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. У судове засідання відповідач 1, представник третьої особи не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, відповідач 1 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених у заяві. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача 2, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Відповідач 2 є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 25.10.2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з Актом комісії ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг ВОП Шулявка» 30.09.2016 р., причиною затоплення стало халатне відношення мешканців вище розташованої квартири [ADDRESS] (вчасно не закритий змішувач на кухні, що призвело до переповнення рукомийника та протікання води на підлогу). Відповідно висновку експерта судової незалежної експертизи України №ЕD-1725-6-922.17 від 12.01.2018 року розмір матеріальної шкоди, пошкодженої вбудованої кухні, що розташована в [ADDRESS] завданий внаслідок залиття 30.09.2017 року, згідно проведеного розрахунку на момент проведення експертного дослідження складає 9390,64 грн. Позивач зазначає, що звертався до відповідача 2 із вимогою про відшкодування збитків завданих власнику у зв'язку із залиттям квартири, яка залишена відповідачем без розгляду. Відповідно ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, на основі наданих доказів, з урахуванням того, що відповідно договору довічного утримання власником квартири [ADDRESS] є відповідач 2, судом встановлено, що загальна сума завданої матеріальної шкоди позивачу становить 9390,64 грн., яка має бути відшкодована відповідачем 2. Відповідно до п. 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року (далі - Правила), повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов'язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, (чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. у роботу системи); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається відповідач як на підставу відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що залиття квартири позивача, про яке зазначено в акті ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг ВОП Шулявка» сталося з вини відповідача. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, беручи до уваги висновок експерта судової незалежної експертизи України №ЕD-1725-6-922.17 від 12.01.2018 року, судом встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з вини відповідача 2, чим завдано позивачу матеріальну шкоду, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 9390,64 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., то дані позовні вимоги підлягають також задоволенню. Згідно ч. 2 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що залиття квартири порушило нормальні умови проживання позивача та стало причиною її постійних хвилювань, змусило її купувати різні ліки для стабілізації нервового стану та стану здоров'я, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають задоволенню, а саме в розмірі 3000,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено кошти за проведення експертних досліджень, що підтверджується копією квитанції від 28.12.2017 року на суму 2850,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення вартості проведення ремонтних робіт в розмірі 1489,00 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні, оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, беручи до уваги висновок експерта судової незалежної експертизи України №ЕD-1725-6-922.17 від 12.01.2018 року, судом встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося з вини відповідача 2, чим завдано позивачу матеріальну шкоду, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 9390,64 грн., крім того, з вини відповідача позивачу завдано моральну шкоду та сплачено кошти за проведення експертних досліджень на суму 2850,00 грн., які також мають бути відшкодовані відповідачем 2, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення вартості проведення ремонтних робіт в розмірі 1489,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial