Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

у листопаді 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати відповідачів такими, що втратли право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач зареєстрована та проживає у спірній квартирі по теперішній час в якій також зареєстровані відповідача по справі, батькл та тітка позивача виїхали до Російської Федерації взимку 2012, бабуся позивача разом зі своїм чоловіком виїхали до Російської Федерації взимку 2014, а сини позивача виїхали до Російської Федерації у червні 2018 р. і з того часу жоден з відповідачів до м. Києва не приїжджав у спірній квартирі не проживав, участі у витратах на утримання квартири не брав, внаслідок чого позивач несе надмірні витрати на утримання даної квартири, крім того на ім`я [PERSON] та [PERSON] приходять повстки про призов на строкову військову службу, а також факт не проживання у вказаній квартирі підтверджується актом про не проживання на місцем реєстрації від 24.10.2019. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 10). Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 11.02.2020 подала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила (а.с. 56). Відповідачі у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 44-55). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 42). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] по теперішній час (а.с. 11). Встановлено, що квартира [ADDRESS] виділена [PERSON] згідно ордеру на житлове приміщення №1271 серія К від 03.11.1990, який був виданий на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 18.10.1990 №877 (а.с. 10). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30, 33-37). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.10.2019, який складений про те, що [PERSON] та , [PERSON] не проживають із зими 2012 р. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та проживають [PERSON] не проживають із зими 2014 р. за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] і [PERSON] не проживають із червня 2018 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Також як вбачається з відповідей Святошинської РДА у м. Києві відповідачів по спарві з приводу свого наміру виїхати зі квартири [ADDRESS] та поважності причин цього виїзду на строк з 01.01.2014 по 19.11.2019 та з 01.01.2019 по 01.11.2019 до Святошинської РДА ум. Києві не надходили такі заяви (а.с. 21). Згідно відповідді КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва» встанволено, що звернень від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з приводу свого наміру виїхати з кваритри № [NUMBER] житлового будинку [ADDRESS] та причин цього виїзду до комульаного підприємста не надходило (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, яка не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є правовою підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved