Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] їй виповнилося 18 років, у зв`язку з чим припинилася виплата аліментів батьком, що стягувалися з нього відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 25 лютого 2003 року. Однак, позивач з 2018 року та до 25 червня 2021 року продовжує навчання в Нетішинському професійному ліцеї на денній формі та потребує матеріальної допомоги від батька. Зазначає, що їй постійно потрібно витрачати значні суми на закупівлю виробничих матеріалів, що необхідні для навчання, так як здобуває спеціальність швачки-кравця, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач вказуючи на приписи норм права, які містяться в ст. ст. 199-201 СК України, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. 15 березня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин. [PERSON] зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме тільки у розмірі 1/10 частки від його заробітку, що буде становити 3047 грн. 77 коп. на місяць, що буде становити більше 1/2 частки від розміру мінімальної заробітної плати встановленого у розмірі 6000 грн. Тому, на переконання відповідача, розмір аліментів запропонований ним буде справедливим та буде сприяти гармонійному навчанню позивача. Відповідач вказує, що окрім стягнення аліментів до досягнення повноліття позивачем він завжди добровільно надавав кошти на утримання дочки та й надалі готовий матеріально підтримувати позивача, водночас, як батько, не вважає правильним щоб донька була матеріально забезпечена виключно за рахунок аліментів. Також просить суд врахувати, що він постійно проживає в м. Острог Рівненської області, а постійно працює в м. Нетішин Хмельницької області, в зв`язку з чим він кожного дня змушений нести витрати на доїзди до місця роботи з місця проживання, витрати но його харчування за місцем роботи. Також на його утриманні знаходиться його матір [PERSON] , яка є інвалідом ІІІ групи довічно, а тому з врахуванням наведеного, вважає що позов [PERSON] повинен бути задоволений частково. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач, в судове засідання будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи не з`явилася, однак 19 березня 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В ній же зазначила, що позов підтримує з підстав зазначених у ньому та просить задовольнити. Окрім того, позивач долучила довідку про її стан здоров`я. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 19 березня 2021 року подав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, також в заяві останній зазначив, що позов не визнає з підстав викладених у своєму відзиві на позовну заяву. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , остання на даний час навчається у Нетішинському професійному ліцеї на денній формі. Навчання завершується 25 червня 2021 року. Крім того, вивчивши свідоцтво про народження [PERSON] вбачається, що [INFO] позивачу виповнилося 18 років. Вказані обставини не оспорюються відповідачем та підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницькій області (арк. спр. 5), довідкою Нетішинського професійного ліцею №659 від 01 грудня 2020 року (арк. спр. 6). Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від обов`язку утримувати її у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання, звернулася до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати повнолітню дитину, яка прожує навчання регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема главою 15 та 16. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що визначено ст. 198 СК України. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, зокрема продовження дочкою відповідача, [PERSON] навчання і у зв`язку з цим її потребою матеріальної допомоги відповідача, а також можливістю останнього надавати таку допомогу, оскільки відповідач працевлаштований та має постійний дохід, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд враховує аргументи позивача щодо її навчання та потреби останньої у зв`язку із цим у матеріальній допомозі батька на період такого навчання. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд, виходячи з вимог ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище відповідача, який офіційно працює, його стан здоров`я, стан здоров`я позивача. Суд не враховує при визначенні аліментів аргументи відповідача щодо визначення розміру таких, як перебування на його утриманні матір [PERSON] , яка є інвалідом третьої групи довічно, оскільки, як убачається з даних посвідчення серії [NUMBER] , остання є пенсіонером, в зв`язку з чим отримує пенсію. Окрім того, третя група інвалідності є робочою групою. Поряд з цим суд зауважує, що позивач визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, не надала доказів на підтвердження того, що потребує матеріальної допомоги на її утримання, так як вона продовжує навчання саме у вказаному нею розмірі. Зокрема остання не довела належними та допустимими доказами того, що вона несе витрати на закупівлю виробничих матеріалів, що необхідні для навчання, зазначаючи означене в позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог. Також позивач у позовній заяві не зазначила інші джерела, що утворюють її дохід, зокрема матеріальну допомогу матері, зважаючи на наявність обов`язку також і матері утримувати дитину. Окрім того, суд враховує, що навчальний заклад знаходиться за місцем її проживання, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї витрат на оплату проїзду до навчального закладу та витрат на оплату за проживання, протилежного позивач не довела. Не вказує позивач у позовній заяві також і те, що вона несе витрати щодо оплати за навчання. Зважаючи на зазначене, враховуючи вимоги розумності та справедливості, та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) щомісячно. При цьому, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує аргументи відповідача з даного приводу наведені у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо достатності запропонованого ним розміру аліментів в розмірі 1/10, що в грошовому виразі приблизно щомісяця будуть становити 3047,77 грн., зважаючи на розмір його заробітної плати, яка значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати, що підтверджується даними довідки про доходи останнього від 05 березня 2021 року (арк. спр. 29). Також суд при визначенні розміру аліментів враховує законодавчо визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, що в 2021 році становить з січня по липень 2021 року 2270,00 грн. Суд зауважує на тому, що саме позивач подаючи до суду позовну заяву повинна довести наявність потреби матеріальної допомоги на її утримання в заявленому розмірі, що надає право стягувати аліменти на неї, як повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Згідно приписів ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. ст. 182, 198-201 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави 363, 20 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (40%). При цьому, судом враховується те, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial