Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позики в загальній сумі 20 161,10 гривень, з яких: 20 000,00 гривень основного боргу, 115,07 гривень процентів за користування позиченими коштами та 46,03 гривень трьох процентів річних від простроченої суми. Вимоги обґрунтував тим, що 07 квітня 2021 року між ним і відповідачем було укладено договір позики у вигляді написаної і підписаної останнім розписки. За цим договором відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 20 000,00 гривень, які зобов`язався повернути до 12 травня 2021 року. У визначений строк відповідач коштів не повернув, неодноразові спроби врегулювати це питання у позасудовому порядку були безрезультатними, від зустрічей та телефонних розмов відповідач уникає. Оскільки відповідач порушив взяте на себе договірне зобов`язання з нього підлягає стягненню основна сума боргу, а також сума процентів за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ (ст.1948 ЦК України) та сума 3% річних за прострочення виконання зобов`язання (ст.1050 ЦК України). Провадження в справі відкрито ухвалою від 24 червня 2021 року, розгляд справи було постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримав особисто 16 липня 2021 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 24 червня 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958, відповідач відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до змісту завіреної в порядку ст.95 ЦПК України копії розписки від 07 квітня 2021 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які зобов`язався повернути позивачу до 12 травня 2021 року. Розписка 07.04.2021 підписана відповідачем [PERSON] . Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи із таких положень чинного законодавства і встановлених фактичних обставин, суд має достатні підстави вважати, що наявність у позивача оригіналу складеної відповідачем розписки свідчить про факт укладення між ними договору позики, яким підтверджується факт зобов`язання відповідача повернути отримані від позивача у борг кошти у визначений розпискою строк. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тим самим не спростував фактичних обставин, на які позивач посилається у позові; складену ним розписку в порядку ст.1051 ЦПК України не оспорив. Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як слідує із розписки, борг відповідач мав повернути до 12 травня 2021 року. Строк повернення коштів минув, однак відповідач взяте на себе грошове зобов`язання в передбачений розпискою строк не виконав, тим самим порушив умови договору та вимоги вище наведених норм закону. Враховуючи ту обставину, що позивач як позикодавець має право вимагати повернення боргу, а відповідач як позичальник позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Крім цього позивач має право на стягнення з відповідача процентів у відповідності до ст.1048 ЦК України та грошової суми в силу ст.1050 ЦК України за прострочення зобов`язання. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір процентів за користування позиченими коштами у розписці сторони не визначили, тому ці проценти у відповідності до ст.1048 ЦК України визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до доданого до позову розрахунку позивач визначив до стягнення проценти за користування грошовими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України за 28 днів (з 13 травня 2021 року по дату звернення до суду із цим позовом 09 червня 2021 року) в сумі 115,07 гривень та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України у сумі 46,03 гривень з розрахунку за той же період (13.05.2021 - 09.06.2021) Три проценти річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України) становить 46,03 гривень (20 000,00 х 0,03 х 28 : 365 днів у році), тобто позивачем обрахована вірно, тому підлягає стягненню у повному обсязі. Стосовно процентів за користування грошовими коштами (ст.1048 ЦК України), то суд зазначає, що ці проценти можуть нараховуватися лише в межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах, зокрема, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16, зазначала, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного, проценти за ч.1 ст.1048 ЦК України у цій справі підлягають стягненню за період з 07 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року (всього 36 днів) і становлять 147,95 гривень (20000 х 36 х 7,5 : 365 :100). Проте в силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, тому сума процентів за ст.1048 ЦК України підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 115,07 гривень. Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач свої зобов`язання не виконав, у визначені строки гроші не повернув, тому відповідно до положень чинного законодавства з нього підлягає стягненню заборгованість за борговою розпискою, проценти за користування позиченими коштами та три проценти річних від простроченої суми як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними, тому підлягають повному задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved