Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Свої вимоги мотивує тим, що він проживає та є власником квартири [ADDRESS]. Зазначив, що 25 вересня 2015 року відбулося залиття вищевказаної квартири з вини відповідача, що підтверджується актом комісії КП «Керуюча компанія Подільського району міста Києва» від 06 жовтня 2015 року. Вказав, що згідно будівельно-кошторисної документації вартість майнового збитку, який було йому завдано складає 75 725 грн. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати завдану шкоду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 75 725 грн. матеріальної шкоди. У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та Комунальне підприємство «Керуюча компанія Подільського району міста Києва». У судовому засіданні позивач позов підтримав з тих же підстав, просив його задовольнити. Пояснив, що залиття в його квартирі відбулося у зв'язку з порушенням умов користування сантехнікою відповідачем, який живе поверхом вище у квартирі [NUMBER], в добровільному порядку останній відмовляється відшкодовувати майнову шкоду. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що 25 вересня 2015 року він разом з позивачем оглянув свою квартиру [NUMBER], у якій крани над раковиною були закриті, а виток води відбувався з самої раковини, причиною чого було засмічення водопостачання та водовідведення у квартирі [NUMBER], що підтверджується Актом ЖЕД-701 від 21.10.2015 року та Актом ЖЕД-701 від 01.04.2016 року, а тому докази залиття квартири позивача з його вини відсутні ( а.с. 26-28). Третя особа [PERSON], який є власником кв. [NUMBER], у судовому засіданні зазначив, що дійсно 25.09.2015 року відбулося залиття [NUMBER] та [NUMBER], однак його вини у цьому не має, а вважає, що залиття відбулося у зв'язку з тим, що забитий центр каналізації. Представник КП «Керуюча компанія Подільського району міста Києва» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу згідно ордеру, виданого виконавчим комітетом районної ради народних депутатів м. Києва від 20 серпня 1991 року (а.с. 48). Власником квартири [ADDRESS], яка знаходиться над квартирою [NUMBER] є відповідач. Третя особа [PERSON], є власником кв. [NUMBER] у вищезазначеному будинку, яка знаходиться над квартирою [NUMBER]. Позивач звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що 25 вересня 2015 року з вини відповідача, який мешкає в квартирі [NUMBER], було залито його квартиру. На підтвердження даного факту надав акт від 06 жовтня 2015 року (а.с. 3). Даним актом зафіксовано, що залиття відбулося з квартири [NUMBER]. В цей же день було залиття квартири [NUMBER] вищевказаного будинку. Факт залиття квартири [NUMBER] відповідачем не оспорюється. Проте, відповідач зазначає, що залиття сталося не з його вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що дійсно 25 вересня 2015 року відбулося залиття як [NUMBER] так і його квартири, однак дане залиття відбулося з квартири [NUMBER], на підтвердження цього надав акти ЖЕД. Як вбачається з акту ЖЕД-701 від 21 жовтня 2015 року при обстеженні квартири [ADDRESS] було виявлено, що залиття відбулося з квартири [NUMBER] через засміченість каналізації в даній квартирі (звернення в диспетчерську службу № 105-63-97 від 25.09.2015 року) та виявлено пошкодження в коридорі та на кухні (а.с. 29). Згідно акту ЖЕД-701 від 01 квітня 2016 року комісією було встановлено, що у квартирі [NUMBER] дійсно мешканці самовільно перенесли мийку з кухні на балкон, тим самим подовжили водозливну трубу, яка зі слів мешканця кв. 18 дуже часто забивається. (а.с. 30). У судовому засіданні третя особа [PERSON], який є мешканцем квартири [ADDRESS] вказував, що дійсно 25 вересня 2015 року відбулося залиття, однак його вини у цьому не має, оскільки причиною залиття є забиття центру каналізації. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Позивач подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази причинного зв'язку між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою. Звертаючись з позовом до суду, позивач просить стягнути саме з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 75 725 грн., завдану внаслідок залиття його квартири. Проте, позивачем не надано доказів протиправних винних дій [PERSON], які б перебували у причинному зв'язку зі спричиненою йому шкодою. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. У судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України позивачу було роз'яснено право залучити до участі в справі в якості відповідача іншу особу, однак [PERSON] даним правом не скористався. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити той факт, що [PERSON] є винним у залитті квартири, та причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою, а тому вимоги позивача про відшкодування завданої матеріальної шкоди з відповідача не підлягають задоволенню, оскільки доказів вини відповідача та причинного зв'язку між шкодою та поведінкою відповідача у ході судового розгляду справи здобуто не було. З огляду на викладене, суд, діючи, на виконання положенням ст.ст. 11, 212 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: dismissed