Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 30 серпня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Пирятинського районного суду від 30 березня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою.Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн, щомісячно, починаючи з 20 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та є чинним. Позивачка вважає, що дана сума, яка підлягає щомісячній сплаті з відповідача на утримання їхнього сина є мізерною по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини 5-го віку та є недостатньою для забезпечення його належного матеріального утримання. У зв'язку з наведеним позивач просила змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] з 350 грн щомісяця на 2500,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до його повноліття. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] до суду подала заяву про зміну підстав позову в частині способу стягуваних аліментів, просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів його зоробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням закнної сили і до досягнення сином повноліття. Представник відповідача до суду подав відзив у якому просив вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів задовольнити з врахуванням матеріального стану відповідача, з підстав викладених в останньому. У судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтимала у повному обсязі з підстав викладених у заяві. Додатково вказала, що відповідач ніяким чином не цікавиться розвитком та здоров'ям дитини. Аліменти призначені судом у розмірі 350 грн на утримання сина не сплачує, у звязку з чим виникла заборгованість. Дитина щодня відвідує садок де вона працює. Залишити дитина немає з ким, оскільки [PERSON] не має ні батьків ні бабусі, є сиротою. Заробітної плати не вистачає на належне утримання сина. Інших доходів не має. Має заборгованість за послуги з електро- та газо- постачання, крім того кредитні зобов'язання перед банком, оскільки по необхідності користується коштами з кредитного карткового рахунку. Відповідач має можливість утримувати сина, оскільки має неофіційні заробітки працюючи у м. Києві, встановлює кондиціонери. Як їй відомо має у власності транспортний засіб, який в черговий раз змінив на новий - кращий классом. Представник відповідача у судовому засіданні змінив свою позицію щодо змінених позовних вимог [PERSON], не заперечував щодо їх задоволення у повному обсязі. Пояснень щодо неможливості чи наявності можливості утримувати сина його довірителем не наддав, оскільки не мав такої інформації. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що з 30 серпня 2012 року по 30 березня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн, щомісячно, починаючи з 20 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). Рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідно до ст. 166 СК України водночас дитина зберігає свої майнові права, засновані на факті їх споріднення з особою, позбавленою батьківських прав. Зокрема, вона має право на одержання від цієї особи аліментів (ст. 80 КпШС; ст. 180 СК) і на спадкування після неї (ст. 529 ЦК 1963 р.; ст. 1261 ЦК 2003 р.). Відповідно до Довідки про заробітну плату виданої [PERSON] Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради, остання працює виховатилем ДНЗ «Пролісок» та отримує нараховану середньомісячну заробітну плату у розмірі 3790,09 грн (а.с. 13). Малолітній [PERSON] відвідує ДНЗ «Пролісок» де і працює позивач, за який щомісячно сплачуються кошти в середньому у сумі 400 грн, що підтверджується квитанціями (а.с. 15). Позивач [PERSON] щомісяця затрачає кошти на належне утримання сина, а сааме на придбання одягу, продуктів харчування, іграшок для розвитку, що підтвержується товарними чеками (а.с. 55-57). Згідно довідки - розрахунку виданої Пирятинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області встановлено, що [PERSON] не сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], призначені рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 березня 2015 року у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн, щомісячно починаючи з 20.03.2015, у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 13300 грн (а.с. 9-10). Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою квартального комітету виконавчого комітету Пирятинської міської ради № 560 від 14.11.2018 (а.с. 11). Позивач має у власності Ѕ частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS] у якому проживають з сином та який, відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень дістався їй з рідним братом у спадок. Сама позивач є сиротою, виховувалася в інтернаті. Вказане свідчить про відсутність отримання останньою як матеріальної так і фізичної допомоги по вихованню сина та належного його утримання. Отримуючи мінімальну заробітну плату позивач невзмозі забезпечити сина усим необхідним. Через скрутне матеріальне становище позивач не має змоги навіть сплачувати послуги електро та газопостанчання, які надаються у їхнє з сином поменкання, у наслідок чого виникла заборгованість у сплаті за надані послуги (а.с. 14, 17). Вказала, що навіть користуючись пільгами (субсидією) по сплаті за послуги електро та газопостанчання не в повній мірі має можливість їх оплачувати, інакше як залишиться без коштів на утримання сина. Відповідно довідки № 1065 від 22.12.2018 наданої територіальним сервісним центром № 5343 РСЦ МВС в Полтавській області станом на 22.12.2018 за [PERSON], [INFO], транспортні засоби не значаться (а.с. 46). Станом на 09.01.2019 згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів інформації про доходи [PERSON] не має, що підтверджено довідкою головного управління ДФС у Полтавській області № 941/10/16-31-08-01-18 від 10.01.2019 (а.с. 47). Згідно інформації з Державного реєстру рачових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта відомості про право власності на нерухоме майно [PERSON] відсутні (а.с. 58). Проте, як було встановлено зі слів позивача та представника відповідача, [PERSON] є фізично здоровим чоловіком, працює та проживає у м. Києві. Захищаючи свої інтереси у суді у даній справі віднайшов фінансову можливість укласти договір з адвокатом. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відзиві складеному представником відповідача, останнім висловлено позицію щодо того, що позивачем не враховано його матеріальний стан, проте доказів відсутність фінансової можливості сплачувати аліменти навіть у розмірі 350 грн призначених рішенням суду - [PERSON] не надає. Як і доказів піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як зазначила позивач, син неодноразово потребував матеріальної допомоги на лікування, протее на прохання [PERSON] відповідач єдиний раз надіслав кошти у розмірі 500 грн (що в подальшому виконавчою службою були зараховані в рахунок погашення аліментів), хоча одноразові витрати вона понесли близько 2000 грн. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 у справі 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Із часу ухвалення Пирятинським районним судом Полтавської області рішення від 30 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітнього [PERSON] минуло майже чотири роки, останньому у березні виповниться повних 6 років. Як зазначала позивач, вона планує 1 вересня 2019 віддати дитину до школи. Крім того, позивач у судовому засіданні вказала, що до виходу на роботу вона отримувала соціальну допомогу як малозабезпечена сім'ї, а коли стала працювати то виплати припинилися. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на обох сторін по справі. За таких обставин, аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні підстави як для збільшення розміру аліментів, що стягнуті рішенням суду так і наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: з 1 січня 2019 року - 813 гривень, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 грудня - 1109 гривень. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на обох сторін по справі. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, а тому позов є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved