Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У лютому 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] із позовом до ТОВ «ВЕЛЕС АВТО», який було уточнено. У позовній заяві зазначено, 15 листопада 2017 року між [PERSON] і ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» був укладений Попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0094/17, за яким сторони зобов`язались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - основний договір) - автомобіля марки Lada, модель LargusCross, 2014 року випуску на умовах попереднього договору (пункти 1.1-1.2 попереднього договору). Відповідно до п.1.2 Попереднього Договору, Продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві зазначений вище автомобіль. Абзацом першим п.1.5 Попереднього Договору встановлено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір «21» листопада 2017 року, за умови повного виконання п.2.1 Попереднього договору. На виконання умов пункту 2.1 Попереднього договору позивач здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 35000 гривень, що підтверджується квитанцією №П117/5921096/1 ПАТ «МЕТАБАНК» від 15.11.2017 року на суму 35000 грн. Ухилення відповідача від виконання умов Попереднього договору та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору призвели до того, що у зазначений у попередньому договорі строк, а саме «21» листопада 2017 року основний договір купівлі - продажу транспортного засобу сторони не уклали з вини відповідача. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати недійсним другий абзац пункту 1.5 - Попереднього договору № 0094/17 купівлі - продажу транспортного засобу від «15» листопада 2017, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО», який має наступну редакцію: «Якщо на зазначену вище дату Майно не буде придбано Продавцем з метою його відчуження Покупцеві, то Сторони визначили, що Основний договір буде укладений на 5 (п`ятий) день після придбання Продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити Покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладання Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року»; розірвати Попередній Договір № 0094/17 купівлі-продажу транспортного засобу від «15» листопада 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО»; стягнути з ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» на користь позивача грошові кошти, які були сплачені у вигляді авансу в сумі 35000 гривень. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» у порядку захисту прав споживача, про розірвання договору купівлі - продажу та стягнення грошових коштів. Розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 02 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі. Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується конвертами з рекомендованими повідомленнями, які повернулися до суду з відміткою про не вручення поштового відправлення. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 15 листопада 2017 року між [PERSON] і ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» був укладений Попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу №0094/17. Предметом даного договору згідно п. 1.1, п.1.2 є зобов`язання у встановлений строк укласти Договір купівлі продажу транспортного засобу - автомобіля марки Lada, модель LargusCross, 2014 року випуску. Згідно п.1.5. Попереднього Договору сторони зобов`язалися укласти Основний договір 21 листопада 2017 року за умови повного виконання п. 2.1. цього Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5-й день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Позивач свої зобов`язання в силу п.2.1. Попереднього договору виконав та перерахував на поточний рахунок Продавця ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» 35000 грн. Продавець свої зобов`язання вказані у п.1.5 Попереднього договору не виконав у встановлений строк. Пунктом 1.8 Попереднього договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобов`язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положення частин 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, між позивачем та відповідачем ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався сплатити 35000,00 грн. як аванс за основним договором, а ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» зобов`язалося укласти основний договір на п`ятий день після придбання автомобіля. Кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили. [PERSON] виконав п. 2.1 Попереднього договору про необхідність перерахування грошових коштів у сумі 35 000,00 грн. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 1 статті 5 вищезазначеного Закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно з вимогами ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсним другого абзацу пункту 1.5 Попереднього договору №0094/17 купівлі - продажу транспортного засобу від 15 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО»; розірвання Попереднього Договору № 0094/17 купівлі-продажу транспортного засобу від 15 листопада 2017 року та стягнення на свою користь грошових коштів, які були сплачені у вигляді авансу в сумі 35000 гривень, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. Суд стягує з ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved