Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» (далі - відповідач) про визнання майнових прав на об'єкт інвестування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 17.05.2010 року було укладено Договір № 17/05 про купівлю - продаж майнових прав на житлове приміщення в житловому будинку по вул. Нагірна, 18/16 у м. Києві, трикімнатну квартиру, загальною площею 86,18 кв.м. та терраса, площею 14,16 кв.м., № 102. Відповідно до умов договору відповідач був зобов'язаний передати позивачу приміщення у власність не пізніше 01.06.2011 р., за умови 100 % оплати вартості приміщення, що було зроблено позивачем. Однак, станом на день подачі позову відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, будинок не введений в експлуатацію, а тому позивач просила суд визнати за нею майнові права на об'єкт інвестування - трикімнатну квартиру загальною площею 86,18 кв.м. та террасу, площею 14,16 кв.м., № 102, розташовану по вул. Нагірній 18/16 у м. Києві. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 17.05.2010 року було укладено Договір № 17/05 про купівлю - продаж майнових прав на житлове приміщення в житловому будинку по вул. Нагірна, 18/16 у м. Києві, трикімнатну квартиру, загальною площею 86,18 кв.м. та терраса, площею 14,16 кв.м., № 102, відповідно до якого позивач придбала майнові права на зазначене приміщення. Згідно до приписів ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до умов даного договору відповідач взяв на себе зобов'язання ввести будинок в експлуатацію не пізніше 2 кварталу 2011 р. та після цього передати позивачу у власність зазначене приміщення не пізніше 1 червня 2011 р. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В матеріалах справи міститься довідка, якою відповідач підтвердив, що позивачем було повністю виконано зобов'язання по фінансуванню за договором купівлі - продажу майнових прав Договір № 17/05 від 17.05.2010 р.. Судом встановлено, що на день розгляду справи, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не передав у власність позивачу спірне приміщення. З правовідносин, які склалися між сторонами, можливо зробити висновок, що такі правовідносини регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність». Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів. Згідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь - яке майно, а також майнові права. За положеннями п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 р., прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку (п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868). Відповідно до положень ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Договором № 17/05 купівлі - продажу майнових прав, закріплено майнове право позивача на об'єкт інвестування - приміщення в житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Нагірна, 18/16 трикімнатна квартира, загальною площею 86,18 кв.м. та терраса - 14,16, секція 3, поверх 5, яке ніким не заперечується і не оспорюється. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що між сторонами відсутній спір стосовно невизнання за позивачем права на майно, яке є об'єктом інвестування, а тому з позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed