Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

у лютому 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що з 23 листопада 2008 року вона, [PERSON], та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинено ще до розірвання шлюбу, зокрема, після народження сина. Спорів щодо місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач не цікавився життям сина, не телефонував та не приймав участі у його вихованні. На сьогоднішній день дитині вже п'ять років, він майже не пам'ятає батька та немає до нього жодних почуттів. При спілкування з нею, [PERSON], син, починаючи з 2015 року, ніколи не питав про батька. З моменту розірвання шлюбу відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не сплачує аліменти, не приймає участі у вихованні сина. За таких обставин вона просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов заперечили з підстав, які викладенні у письмовому запереченні на позов. Додатково відповідач [PERSON] пояснив, що він прагне брати участь у вихованні сина, проте колишня дружина чинить йому перешкоди у побаченні з сином. Представник органу опіки і піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Представник органу опіки і піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Демиденко І.І. у судовому засіданні підтримала висновок № 33-3025 від 31.08.2017 року та вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника [PERSON] та представника органу опіки і піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Демиденко І.І.,з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2008 року, який розірвано 20 березня 2015 року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Згідно з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05 липня 2011 року батьками дитини зазначені позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] ( а.с.12). Після розірвання шлюбу у 2015 році дитина залишилася проживати з матір'ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. Рішенням Личаківського районного м. Львова від 27 липня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду - 25 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2017 року залишено без змін. З розрахунку заборгованості по аліментах від 01 грудня 2017 року, який виданий головним державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марщівською І.П., вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 листопада 2017 року становить 24 679,35 грн., боржником сплачено - 5 626,80 грн. аліментів. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року, зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] З постанови заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бурки А.М., про закінчення виконавчого провадження від 16 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] не чинить перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною та вихованні малолітнього сина [PERSON], однак дитина відмовляється від спілкування та спільних прогулянок з батьком. З вироку Личаківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2017 року, вбачається, що 29 квітня 2016 року [PERSON] під час конфлікту із колишньою дружиною [PERSON], який виник з приводу їх спільної дитини, наніс їй удар в руку та праву щоку, внаслідок нанесених ударів [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин, забійна підшкірна гематома нижньої третини правого передпліччя, які відносяться до легкого ступеня тілесного ушкодження. Даним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. У листі Личаківського ВП ГУНП у Львівській області №7209/39-17 від 15 червня 2017 року зазначено, що [PERSON] прибув на побачення із сином [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння та вчинив конфлікт по місцю проживання [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона звернулася на консультацію до психолога гімназії «Престиж» з приводу нічного енурезу сина та через проблему, що дитина важко переживає ситуацію побиття її відповідачем [PERSON], яка відбулася на очах дитини. У психологічній характеристиці психоемоційного стану [PERSON], яка надана практичним психологом гімназії «Престиж» [PERSON], зазначено, що «В результаті подальших психокорекційних занять з [PERSON] були пропрацьовані теми «образи на тата» та «страху, що тато може мене забрати від мами». Образ сім'ї, який є зараз у світосприйнятті [PERSON] складається лише з двох осіб: він та мама». Як видно з висновку органу опіки і піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №33-3025 від 31.08.2017 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Також, із вищезазначеного висновку вбачається, що вихованням дитини займається мати та бере активну участь у її вихованні. Вищенаведеними доказами підтверджується ставлення батька до сина, до виконання ним батьківського обов'язку по вихованню дитини, те, що відповідач [PERSON], який є батьком [PERSON], вихованням дитини не займається, не цікавиться його навчанням, станом його здоров'я, не піклується про його фізичний чи духовний розвиток. Вищенаведене свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками, які ним з його ж вини не виконуються, про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини - [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1059 р.( принцип 6) прописано, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Суд не вбачає у діях відповідача [PERSON] почуття відповідальності за майбутнє дитини, за її долю. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved