Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON]звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Разом з нею в квартирі зареєстровані та проживають її донька [PERSON], 1993 року народження, та її мати [PERSON] Позивачка зазначала, що крім них в спірній квартирі зареєстрований але не проживає її колишній чоловік [PERSON], відповідач у справі, шлюб з яким за рішенням суду розірвано. Стверджувала, що відповідач з 2014 року по теперішній час в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартирі не приймає. Місце його знаходження та перебування їй не відомо. Зазначала, що оскільки відповідач зареєстрований в спірній квартирі, то вона повинна сплачувати за нього комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв'язку з неявкою відповідача у судові засіданні (а.с. 52). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 57). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Спірна квартира не приватизована і належить місцевій раді. Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 10 липня 2017 року, разом із позивачкою в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: її рідна донька [PERSON], 1993 року народження, та її рідна матір [PERSON] (а.с. 9). Крім того, в спірній квартирі також зареєстрований але не проживає колишній чоловік позивачки [PERSON], відповідач у справі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 11). Встановлено, що 28 липня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 19). Зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року вбачається, що на момент винесення рішення про розірвання шлюбу, сторони разом не проживали, сімейні відносини фактично припинені. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 02 березня 2018 року, відповідач з 06 лютого 2006 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Факт не проживання відповідача з 29 жовтня 2013 року у квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 16 травня 2014 року, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2014 року, а також поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила в судовому засіданні, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 2008 року і місце його знаходження їй не відомо (а.с. 8). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК . У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Статтею 72 передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2013 року в квартирі [ADDRESS], не проживає, місце його знаходження не відомо. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 704,80 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 71, 72 ЦК України,

Outcome: approved