Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], який у вересні 2013 року уточнив щодо предмету та складу відповідачів, і просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 50\~000 грн., а також визнати за ним право приватної власності на два двадцятифутових контейнери, які встановлені на території ТОВ «Промтоварний ринок» і належать [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала, і просила їх задовольнити з наступних правових підстав: В червні 2011 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням позичити грошові кошти в сумі 50\~000 грн., пояснивши, що має намір за ці кошти придбати два контейнери для їх подальшого розміщення на промтоварному ринку для здійснення торгівельної діяльності. 29.06.2011 року [PERSON] надав [PERSON] 50\~000 грн. з терміном повернення до 29.06.2012 року, про що [PERSON] надано розписку від 29.06.2011 року. Пізніше, 20.03.2012 року [PERSON] надала [PERSON] розписку в якій зобовязалась передати у власність [PERSON] два двадцятифутові контейнери №№ МММІ116275 8, МММІ121715 1 в рахунок боргу за договором позики від 29.06.2011 року, а [PERSON] в свою чергу акцептував цю пропозицію письмово. Отже сторони уклали новий договір. В теперішній час, як стверджує представник [PERSON] він не має можливості отримати справедливе задоволення свого законного інтересу, через те, що [PERSON] уклала з [PERSON] у липні 2011 року договір про спільну діяльність - торгівельну, яка повязана з експлуатацією контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок». В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, і пояснив, що контейнери належать [PERSON], яка власне і здійснює в цих контейнерах торгівельну діяльність, жодних прав на ці контейнери [PERSON] не має. Представник ТОВ «Промтоварний ринок» подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, питання позовних вимог залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав: 29.06.2011 року [PERSON] позичила у [PERSON] 50\~000 грн., що встановлено зі змісту розписки, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні. 04.07.2011 року [PERSON] придбала у ПП «Райс-РВВ» два двадцятифутові контейнери №№ МММІ116275 8, МММІ121715 1, що встановлено судом зі змісту квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 04.07.2011 року. 11.07.2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір про спільну діяльність, предметом якого є організація спільної діяльності для досягнення господарських і комерційних цілей, здійснення підприємницької діяльності з використанням контейнеру, який має бути розміщений на території ТОВ «Промтоварний ринок». 11.07.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Промтоварний ринок» укладено договір про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності, зокрема, по розміщенню двадцятифутового контейнера на торгівельному місці № 1409. Оплату за розміщення контейнерів (оренду торгівельного місця) здійснювала [PERSON], що підтверджується наданими суду квитанціями. Згідно експертного висновку № 7174 від 14.07.2014 року складеного експертом ОНДІСЕ Міністерства юстиції України, два двадцятифутових контейнери, які розташовані на торгівельному місці № 1409 на території контейнерного майданчика № 3, торгівельно- складського комплексу № 2 ТОВ «Промтоварний ринок» не є обєктами нерухомого майна; металеві двадцятифутові контейнери, які розташовані на торгівельному місці № 1409 на території контейнерного майданчика № 3, торгівельно- складського комплексу № 2 ТОВ «Промтоварний ринок» мають індивідуальні номери №№ МММІ116275 8, МММІ121715 1, і ці номери ідентичні номерам контейнерів, які вказані в квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 04.07.2011 року, що видана ПП «Райс-РВВ» на імя [PERSON] Отже суд дійшов до висновку, що вказані контейнери, які розміщені на торгівельному місці № 1409 на території контейнерного майданчика № 3, торгівельно- складського комплексу № 2 ТОВ «Промтоварний ринок», придбані [PERSON], отже є її власністю. Заперечення [PERSON], що контейнер першого поверху вона використовує з 1998 року не підтверджені відповідними доказами. Так, з листів- відповідей ТОВ «Промтоварний ринок» вбачається, що встановити власника контейнерів товариство не має можливості, оскільки такий облік не ведеться. Крім того, ідентифікувати за родовими та іншими ознаками контейнер, який, як стверджує [PERSON], їй належить можливості не має. Суд встановив, що з 1998 року [PERSON] орендує торгівельне місце № 1655, а потім, у звязку із зміною нумерації на ринку з липня 2011 року орендує торгівельне місце № 1409, однак з цих договорів не встановлено, що саме [PERSON] належать спірні контейнери. З листа ТОВ «Промтоварний ринок» № 503 від 28.05.2015 року вбачається, що інформація про ввезення (чи не ввезення) контейнерів на територію ТОВ «Промтоварний ринок» відсутня, оскільки адміністрація не здійснює збору таких відомостей. Заперечення представника [PERSON] щодо квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 04.07.2011 року, що видана ПП «Райс-РВВ» на імя [PERSON], зокрема, що ПП «Райс-РВВ» на сплачує податки, та не здійснює діяльність з реалізації морських контейнерів, знаходиться за межами предмету доказування, і тому не приймаються судом до уваги. Доводи представника [PERSON] про те, що в теперішній час до ЄДРДР внесено запис про кримінальне правопорушення, не спростовують вказаних висновків суду, і не є підставою для виникнення у суду сумнівів в достовірності зібраних по справі доказів, оскільки вина конкретної особи в межах кримінального провадження може підтверджуватись лише обвинувальним вироком суду. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини які регулюються ЦК України та виникають з зобовязального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Разом із тим, відповідно до ст. 604 ЦК України, зобовязання припиняється за домовленістю сторін. Зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Новація це угода сторін про те, що первісне зобовязання припиняється, а між його учасниками виникає нове зобовязальне правовідношення. Судом встановлено, що 20 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду, якою замінили первісне зобовязання (за договором позики) новим зобовязанням передачі у власність рухомого майна (новація). Умов, які передбачені ч. 3 ст. 604 ЦК України судом не встановлено. Таким чином, підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за договором позики не має. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на спірні контейнери засновані на вищенаведених нормах закону, і підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial