Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк ( далі -АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 05 жовтня 2012 року відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Оскільки відповідач [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 31.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 178941,26 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2990,03 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 170548,96 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5402,27 грн. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості,, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 112161,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2990,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 05.10.2012 по 31.01.2019 року - 109171,11 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Позивач також просив розглянути справу за відсутністю свого представника та у разі неявки відповідача ухвалити у справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128,130-131 ЦПК України, відзив на позов не надала. У зв`язку із зазначеним та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого став АТ КБ «Приватбанк» , та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, та Тарифів банку, на виконання якого[PERSON] отримала кредит в розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві зазначено, що відповідач [PERSON] ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Правилами користування кредитною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, і складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Однак у цій заяві не містяться дані про строк дії картки «Універсальна», виданої [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань станом на 31.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 112161,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2990,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 05.10.2012 по 31.01.2019 року - 109171,11 грн. Між тим суд не може погодитися з таким розрахунком заборгованості з огляду на наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України, частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] від 05 жовтня 2012 року процентна ставка не зазначена, не зазначений вид і строк дії виданої кредитної картки. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» : «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, contrakt», «Універсальна gold», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ , розрахунок заборгованості та виписку за рахунком, проте зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами вищевказаного кредитного договору за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення [PERSON] на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві конкретної кредитної картки «Універсальна», із зазначенням строку її дії, відомостей про перевипуску картки, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року, справа № 357/16301/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надана позивачем роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивачем також не надано до суду відомостей про те, чи перевипускалася кредитна картка, яка видавалася відповідачу. Суд вважає також, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що були розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/pages /70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Конструкція договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався всіх вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті у повному обсязі, що порушує права позивача, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України банк як кредитор має право вимагати в будь-який час виконання боржником обов`язку по поверненню заборгованості за кредитом в розмірі 2990,03 грн., і ці вимоги позивача підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги не доведені, тому не можуть бути задоволені. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1762 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] частково в сумі 47,00 грн.

Outcome: partial