Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 11.10.2006 року було укадено кредитний договір №88/06сп, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 17500 дол. США зі сплатою 14 процентів річних, з кінцевим терміном погашення 11.11.2011 року. Банк виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредит, а остання зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатками до такого. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №88/06сп від 11.10.2006 року, між банком та [PERSON] 11.10.2006 року було укладено іпотечний договір. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є квартира за адресую: [ADDRESS]. Таким чином, банк ставить перед судом вимоги в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором №88/06сп від 11.10.2006 року, що становить 672527 грн. 09 коп., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 11.10.2006 року, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 ЗУ «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця та стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в сумі 346380 грн. 48 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив частково проти задоволення вимог, просив у задоволенні позову в частині звернення стягнення на нерухоме майно відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задоволити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.10.2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір. Предметом кредитного договору є надання позичальнику кредиту в іноземній валюті в сумі 17500,00 дол. США, які отримано на строк з 11 жовтня 2006 року по 11 жовтня 2011 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,0 % річних. У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2011 року задоволено позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 116624,48 грн. (11247,58 дол. США - заборгованість по кредиту, 1724,79 дол. США - заборгованість по відсотках, 14093,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту). Дане рішення набрало законної сили 16.04.2013 року. Відповідно до положень Розділу 1, Глави 49 ЦК України та абзацу 5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний, тобто додатковий характер від основного зобов'язання, яким у даному випадку є зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] перестала виконувати зобов'язання по кредитному договору з серпня 2009 року та кошти на погашення боргу сплачувала лише [PERSON] позичальник по кредиту, [PERSON], як іпотекодавець, будь-яких коштів на погашення боргу не сплачував, тому перебіг позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався з серпня 2009 року, що підтверджує відсутність переривання перебігу строку позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, позовна давність згідно зі ст.257 ЦК України закінчилась в серпні 2012 року. Згідно ч.3 та ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на слив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. У зв'язку з цим у задоволенніі позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки із визначенням способу реалізації предмета іпотеки, наданням прав, необхідних для відчуження майна необхідно відмовити повністю у зв'язку із спливом строку позовної давності. Покликання позивача про переривання строку давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки частковою оплатою позичальником кредиту спростовуються наступним. Норма ч.2 ст.264 ЦК України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності пред'явлення позову до одного із кількох боржників. Дія норми в цій частині розповсюджується на випадки субсидіарної відповідальності осіб та на випадки, у яких виконання певного зобов'язання покладено одночасно на декількох осіб (стаття 619 ЦК України). Солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами цивільного кодексу не передбачена. Лише солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (частина 2 статті 543 ЦК України). З цих підстав до даних правовідносин не можна застосовувати положення статті 264 ЦК України, оскільки позивач, пред'явивши позов з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором до основного боржника, не перервав перебіг строку позовної давності щодо вимог до іпотекодавця, так як останній не несе субсидіарної відповідальності. Частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Така ж норма закріплена в частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). При цьому сама по собі умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може розглядатися як встановлення строку дії іпотеки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як уже зазначалося вище, строк повернення заборгованості за договором кредиту, сплинув 11.10.2011 року, цей же строк зазначено і в договорі іпотеки, тому саме 11.10.2011 року необхідно розглядати як строк дії іпотечного договору. Оскільки переривання позовної давності в даному випадку не було, зважаючи на заяву іпотекодавця про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в задоволенні позову банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити з цих підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У своїй постанові Верховний Суд України у справі № 6-116 цс 13 дав аналогічний правовий висновок. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати до вимог щодо стягнення відсотків позовну давність в три роки, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а розмір відсотків, що підлягає стягненню на користь позивача, визначається за період з 08.06.2013 року по 08.06.2016 року та складає 4632,66 дол.США (131,22+135,60 +135,60+131,22+135,60 +131,22 +135,60 +135,60 +122,47+135,60+131,22+135,60+131,22+135,60+ 135,60+131,22+135,60+131,22+135,60+135,60+122,47+135,60+131,22+135,60+131,22+135,60+135,60+131,22+135,60+131,22+135,60+135,60+126,85+135,60+131,22+96,23) та в перерахунку на національну валюту станом на день винесення рішення становить 4632,66 дол. США х 25,78 грн. = 119429,97 грн. Отже, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості по відсотками підлягають частковому задоволенню із урахуванням строків позовної давності на суму 119429,97 грн. Окрім того, статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Так, із доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за договором, станом на 01.06.2016 року становить 137085,65 грн., оскільки ця сума утворена в межах однорічного строку позовної давності. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з врахуванням пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 137085,65 грн. з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору в розмірі 256515,62 грн., з розрахунку (119429,97 + 137085,65 = 256515,62). Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України в частині позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, судовий збір підлягає стягненню з позивача. Ціна цієї частини позовних вимог становить 672527,09 грн. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» при поданні позову мав сплатити судовий збір за цією вимогою у сумі 10087,90 грн. з розрахунку (672527,09 грн. х 1,5% / 100 = 10087,90 грн.). Однак позивачем було сплачено лише 1378,00 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.06.2016 року оплата іншої частини судового збору судом відстрочена до ухвалення рішення у даній справі. Отже з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі: 10087,90 грн. - 1378,00 грн. = 8709,91 грн. У зв'язку із частковим задоволенням частини вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 256515,62 грн., з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі, відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у сумі (256515,62 х 1% / 100) = 2565,16 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved