Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суду стягнути на його користь з відповідача [PERSON] грошові кошти, переданій їй в якості авансу 13 425 гривень ( що еквівалентно 500 доларів США за курсом на 22.02.2016 р.) та сплачений судовий збір у розмірі 558 гривень 21 коп. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 22 лютого 2016 року він та відповідач [PERSON] за участю представників забудовника домовилися про купівлю квартири [ADDRESS] У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, у судове засідання не з'явився повторно, направлені судові виклики за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місцезнаходження повернуто до суду, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. За згодою позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року [PERSON] передав, а [PERSON] отримала 500 доларів США в якості завдатку за квартиру [ADDRESS] яку вона продає про, що була складена розписка (а.с.3). Однак, наступного дня [PERSON] відмовився від купівлі квартири та просив відповідача [PERSON] повернути кошти. Позивач [PERSON] отримав відмову про повернення грошових коштів від відповідача [PERSON], посилаючись, що кошти є завдатком, який поверненню не підлягає. Приписами ст. 570 ч.1 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. З урахуванням наведеного можливо дійти висновку про те, що другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом. Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: 1) забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов'язання; 2) обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; 3) винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникло ніяких основних договірних зобов'язань, а саме за договором купівлі-продажу будинку, який відповідно до вимог ст. 657 ЦК України укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 572 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи те, що відповідачем на вимоги позивача не сплачена заборгованість, не надано доказів належного виконання умов договору, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. А відтак, на підставі ст.ст.192, 533 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти, передані в якості авансу, у розмірі 13 425 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved