Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 09.08.2003 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними набуто майно, а саме: житловий будинок по вулиці Корольова, 19 в с. Груд Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок), який відповідач не погоджується поділити в добровільному порядку. Враховуючи викладене та те, що разом із нею проживають їхні троє неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які не забезпечені житлом, а розмір аліментів, що стягуються з відповідача є недостатнім, позивачка просила у силу ч.3 ст.70 СК України збільшити її частку у спільній сумісній власності та визнати за неї право власності на 2/3 частини Будинку, відійшовши від принципу рівності часток, а решту залишити відповідачу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Пояснила, що відповідач вигнав її разом з дітьми з Будинку, у звязку з чим вони вимушені проживати в іншому місці. Не заперечила ту обставину, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей та іноді додатково їм надає кошти, однак цього їм не вистачає, вони потребують більших матеріальних витрат. Відповідач 04.03.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив повністю відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що іншого житла, крім Будинку, він не має. Колишню дружину з дітьми не виганяв та ніколи не заперечував, щоб вони проживали у спірному житлі, навпроти це вона вимагає, щоб він покинув Будинок. Аліменти на утримання своїх трьох доньок він сплачує регулярно та не має заборгованості, окрім того додатково допомагає дітям в міру своїх можливостей. Відтак вважає, що позивачкою не доведено того, що розмір аліментів є недостатнім. В судовому засіданні відповідач визнав ту обставину, що Будинок придбаний під час шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності колишнього подружжя. Просив визнати за ним та позивачкою право власності на Будинок по 1/2 частці за кожним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 серпня 2003 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народились дочки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За договором купівлі-продажу від 08 листопада 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрованим в реєстрі за № 4438, відповідачем набутий Будинок з належними до нього надвірними будівлями. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2019 року у справі № 285/3906/18, шлюб між [PERSON], позивачкою по справі, та [PERSON], відповідачем по справі, було розірвано. Місцем проживання трьох неповнолітніх дітей визначено з матірю. За приписами статей Сімейного кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, яке вони мають право поділити і частки якого у разі поділу є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.60, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК). Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77, 78 ЦПК) і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За змістом ст.ст. 181, 182, 183, 184, 189 СК аліменти кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача на користь позивачки з 17.12.2018 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) (судовий наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.12.2018). Доходи відповідача складаються з заробітної плати за основним місцем роботи в ТОВ «Селінг-Оіл» та державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю з дитинства ІІІ групи. Згідно повідомлення Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 27.02.2019 аліменти сплачуються регулярно, справно та жодної заборгованості немає. Розмір отримуваних аліментів на кожну дитину в середньому становить половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заперечуючи проти позову відповідач, крім іншого, посилався на те, що він добровільно надає додаткову матеріальну допомогу на утримання дітей, що не заперечувалось самою позивачкою в судовому засіданні. Обставин, що мають істотне значення, котрі є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя, з досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається. Відтак, жодних підстав для такого відступу, суд не знаходить. Спірне нерухоме майно Будинок, який був оформлений на відповідача, придбаний сторонами у період, коли вони перебували у шлюбі, відтак він є їх спільною сумісною власністю, частки якого є рівними. При таких обставинах суд приходить до висновку про визнання за кожним із сторін права власності по 1/2 частині Будинку, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Outcome: partial