Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У листопаді 2018 року до суду звернувся представник АТ КБ ''Приватбанк'' з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.11.2018, посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 27.06.2007 № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 8720 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 04.10.2018 має заборгованість перед позивачем в розмірі 18 169,39 грн., яка складається із наступного: 8 376,91 грн.- тіло кредиту; 3 962,76 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 4 488,32 грн. нараховано пені; а також штрафи 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 841,40 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості і судові витрати по справі в розмірі 1 762,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі, вказав, що позивач надав всі докази, на які він посилається у позові. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача адвокат Малюк О.П. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково визнавши факт отримання кредиту, в тому числі в розмірі 8376,91 через збільшення кредитного ліміту, з підписанням анкети-заяви та з відповідними умовами (відсоткова ставка за користування кредитом 3 % на місяць - 36 % річних). Просила врахувати позицію, викладену у відзиві. У поданому відзиві від 06.06.2019 представник відповідача Малюк О.П. зазначила, що позовні вимоги є безпідставними в цілому щодо укладення кредитного договору, нарахування процентів, пені та штрафів, у зв`язку з чим просила відмовити у позовних вимогах банку в повному обсязі. 01.07.2019 представник позивача Гаренко Н.В. у відповіді на відзив посилалася, що нарахування відсотків, пені та штрафів було правомірним, що відображено у розрахунку, який є належним доказом, строк дії договору не закінчився, до певного часу відповідач належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про визнання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, тому просила суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Визначаючи норми прав, що регулюють дані відносини слід зазначити, наступне: За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що підписавши анкету-заяву 27.06.2007 [PERSON] уклав з банком кредитний договір на умовах визначених в ній, тобто зі сплатою 3% на місяць відсотків на залишок заборгованості за користування кредитом та визначенням розміру штрафу за порушення виконання зобов`язань (а.с. 11). Кредитний ліміт збільшено до 8720 грн. (а.с. 94). При цьому до твердження позивача в тій частині, що заява відповідача разом Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що викладені на сайті банку, складає між ним та банком Договір, суд відноситься критично виходячи з наступного. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 червня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, у вигляді та розмірах визначених у даних документах, крім анкети-заяви. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права. Так, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала на порядок застосуванні норми права до подібних правовідносин. Таким чином, суд, враховуючи позицію сторін, вважає встановленим, що банк виконав взяті на себе зобов`язання, щодо надання кредиту в розмірі 8720 грн., однак [PERSON] порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, за тілом кредиту 8376,91 грн. що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку та визнається відповідачем. Щодо розміру заборгованості за відсотками за користуванням кредитом слід виходить з того, що банк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням вимог чинного законодавства. З розрахунку позивача вбачається, що розмір ставки для нарахування процентів збільшено з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 42,00 % річних. Відповідно до ч.1 ст. 1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч. 3 цієї ст. 1056-1ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною ч. 4 ст. 1056-1ЦК України передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження з відповідачем збільшення процентної ставки, які б свідчили, про отримання останнім листа чи повідомлення. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути проценти виходячи з 36.00% річних з 01.01.2018, тобто дати утворення постійної простроченої заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості. За період з 01 січня 2018 року по 04 жовтня 2018 року, за 277 днів, що складає 2 288 грн. 62 коп. (8 376 грн. 91 коп. х 36.00% : 100:365 х 277). Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по пені, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З наданої суду виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з наступного місяця після утворення постійної простроченої заборгованості, тобто з 01.02.2018 нарахування пені банком було у розмірі 50,00 грн., з 01.03.2018 у розмірі 100,00 грн. по 04.10.2018, що разом становить 850 грн. 00 коп., що визначється відповідачем та підлягає стягненню. Нарахування банком пені у розмірі 3 638,32 грн. не передбачено, а ні Законом, а ні умовами укладеного між сторонами кредитного договору, у зв`язку з чим в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, нарахування штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування не відповідає наступним положенням Закону. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, а саме: штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500.00 грн., та штрафу (процентної складової) у розмірі 841,40 грн., з підстав викладених вище, задоволенню не підлягають. З огляду на викладене з [PERSON] на користь АТ КБ ''Приватбанк'' слід стягнути заборгованість у сумі 11 515, 53 грн., яка складається із наступного: 8 376,91 грн. - заборгованість за кредитом, 2 288,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 850 грн.00 коп. - нарахованої пені. Щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору. Позивачем долучено платіжне доручення від 08.10.2018 про сплату ним судового збору у сумі 1762 грн.00 коп. за подання до суду даного позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1116,74 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial