Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У лютому 2008 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.1998 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 144000 грн., що на той час дорівнювало 40000 доларів США, на підтвердження укладення якого була складена відповідна розписка, згідно якої відповідач повинен був повернути борг до 27.05.1999 року, проте своїх зобов'язань не виконав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.07.2003 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму основного боргу, відсотки за час прострочення зобов'язання та інфляційний індекс. Апеляційний суд Харківської області зменшив стягнуту рішенням суму до 165877 грн. 92 коп. З грудня 2003 року до вересня 2005 року [PERSON] частково погасив борг у розмірі 17000 доларів США, що складає 85850 грн. Позивач навів розрахунок нарахувань індексу інфляції та 3% річних на суму простроченого зобов'язання за період з лютого 2005 року до липня 2008 року у розмірі 62837 грн. 31 коп. В уточненому позові, поданому до Дзержинського районного суду м. Харкова 09.10.2014 року, позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 128645 грн. 16 коп., наводить таблицю індексів інфляції з 2000 по 2014 роки та таблицю пояснювальних розрахунків суми боргу. Просить суд позов задовольнити. Відповідач, заперечуючи проти даного позову, подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсною та розірвання мирової угоди та стягнення безпідставно отриманого майна. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог зазначає, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2003 року він повинен був сплатити на користь позивача суму боргу у розмірі 165877 грн. 92 коп. Також відповідач стверджує, що добровільно виконав мирову угоду, укладену між ним та позивачем. У зустрічній позовній заяві просить визнати недійсною та розірвати мирову угоду, укладену 08.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримане майно у вигляді грошей - суму 17000 доларів США та проценти за користування цим майном 242 долари США - усього 19422 долари США, а також стягнути з позивача компенсацію моральної шкоди в сумі 9000 грн., судові витрати та інформаційно-технічні витрати. У заяві про збільшення позовних вимог, поданій до суду 20.02.2015 року, відповідач (зустрічний позивач) наголошує, що відповідно до діючого законодавства, заборгованість у іноземній валюті підлягає стягненню по офіційному курсу станом на момент стягнення. Оскільки офіційний курс НБУ на момент подання заяви про збільшення позовних вимог складає 27,357992 грн. за 1 долар, відповідно на суму зміни курсу іноземної валюти підлягають зміні (збільшенню): 17000?27,357992 грн.=465085,86 грн. Сума процентів за період користування безпідставно отриманими грошима:сплинуло 9,5 років, сума 3% річних складає=3%?9,5 років?17000=28,5%?17000=4845 доларів, що складає 132549,47 грн. Таким чином, просив стягнути з позивача безпідставно отримане майно у вигляді грошей - суму 17000 доларів США та проценти за користування цим майном 4845 доларів США - усього 21845 доларів США, що складає на момент розгляду справи 597635,33 грн., а також компенсацію моральної шкоди у сумі 9000 грн. та судові витрати у розмірі 3654, 00 грн. Позивач [PERSON] декілка разів не з'явився до суду без поважних причин, у з'язку з чим суд вимушений був робити перерву в судовому засіданні для повторного виклику позивача. Так, в судове засідання, призначене на 27 червня 2014 року, позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву щодо перенесення розгляду справи у зв'язку особистими обставинами. При цьому, будь-яких документів, підтверджуючих поважність причин неприбуття у судове засідання, позивачем як під час подання заяви, так і в наступних судових засіданнях, суду не надано. Крім цього, 09 вересня 2014 року, позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву щодо перенесення розгляду справи у зв'язку з проведенням в країні низки мобілізаційних заходів. Будь яких документів, підтверджуючих факт причетності позивача до мобілізації, як при подачі заяви, так і після цього, суду не надано. В судове засідання, призначене на 20 лютого 2015 року, позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву щодо перенесення розгляду справи у зв'язку з хворобою. Однак, будь яких документів, підтверджуючих факт хвороби позивача, суду знов не надано. Суд вважає, що дії позивача [PERSON] направлені на навмисне затягування судового розгляду справи, у звязку з чим приймяє рішення на підставі наявних с справі доказів, наданих з боку позивача в обгрунтування позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідача вимогам первісного позову заперечує. Представник відповідача підтримав вимоги зустрічного позову, за виключенням позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Суд вважає, що в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для розгляду позовної заяви та зустрічної позовної заяви, з урахуванням того, що сторонам кілька разів судом були роз'ясненні процесуальні права та обов'язки сторін. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2003 року по справі №2-47/03, був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості із позики та процентів на суму 271836,67 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2003 р. зазначене рішення суду змінено, судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 165877,92 грн. Після набрання рішенням законної сили 08 вересня 2005 року сторони домовилися про укладення мирової угоди між сторонами по справі №2-47/03 (Т.3, а. с.27) про те, що по даній справі сторони дійшли мирової угоди про те, що сторони врегулювали спірні фінансові питання шляхом добровільної взаємоприйнятної угоди, суть і подробиці якої сторонами обговорені та влаштовують обидві сторони, обумовлена сторонами у обопільній угоді сума боргу, пов'язана із позовом за угодою позики (справа №2-47/03) передана відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] повністю. У мировій угоді сторони зазначили, що наслідки укладення мирової угоди, їм відомі і зрозумілі, просили суд мирову угоду затвердити, а провадження по справі №2-47 від 2003 року припинити. До зазначеної мирової угоди 8 вересня 2005 року [PERSON] власноруч було складено письмову розписку (т.3, а.с.26), яка містить персональні паспортні дані [PERSON] та адресу його реєстрації, особистий підпис. Текст самої розписки складено та написано також [PERSON], що сторонами не заперечується. Відповідно до розписки [PERSON], уся сума боргу, яка ним витребувалася та обумовлена сторонами, [PERSON] повністю отримана, на момент складання розписки матеріальних претензій до [PERSON] він не має взагалі, утому числі за позовом, пов'язаним з договором позики (справа №2-47, від 2003 року). На розписці також міститься напис прізвища, імя по батькові присутнього при укладанні мирової угоди [PERSON], який вчинений останнім власноручно. У судових засіданнях позивач [PERSON] визнавав, що він дійсно самостійно склав та власноручно написав дану розписку після того, як отримав від [PERSON] грошові кошти 17000 доларів США. Крім того, 8 вересня 2005 року [PERSON] власноручно написав та подав до Дзержинського районного суду письмову заяву (т.3, а.с.25), де також [PERSON] повторив, що усю суму по судовій справі він отримав і претензій до [PERSON] не має уся сума боргу, яка ним витребувалася та обумовлена сторонами, [PERSON] повністю отримана, на момент складання розписки матеріальних претензій до [PERSON] він не має взагалі, утому числі за позовом, пов'язаним з договором позики (справа №2-47 ,від 2003 року). Отже, сторонами було складено заяву про затвердження мирової угоди, з якою сторони звернулися до Апеляційного суду Харківської області, Дзержинського районного суду міста Харкова. Дана заява пілписана [PERSON], [PERSON], а також присутнім [PERSON] Стороною відповідача до справи надані пояснення [PERSON] (Т.4, А.С.31-33) до листа Дзержинського ВДВС ХМУЮ, подані ним 07.11.2007 р. до Дзержинського районного суду, у яких [PERSON] визнає, що вимушений був погодитися з пропозицією [PERSON] на вкрай невигідних для себе умовах і під впливом виключно важких обставин на укладення мирової угоди, до цього часу [PERSON] повернув йому 17000 доларів США, і саме ця сума - 17000 доларів США - зазначена у мировій угоді у якості «обумовленої нами суми». У зв'язку з чим [PERSON] зазначив у даних поясненнях, що відкликає свій підпис ,який він вимушений був поставити під впливом тяжких обставин на заяві про затвердження мирової угоди. Стороною відповідача до справи надана також копія апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Дзержинського районного суду від 29.11.2007 р. (Т.4, А.С. 34-38), яка була подана ним 12.12.2007 р. до Апеляційного суду Харківської області, у якій [PERSON] також визнає, що вимушений був погодитися з пропозицією [PERSON] на вкрай невигідних для себе умовах і під впливом виключно важких обставин, до цього часу [PERSON] повернув йому 17000 доларів США, саме ця сума - 17000 доларів США - зазначена у спільній з [PERSON] заяві про затвердження мирової угоди, як «обумовлена нами сума боргу». Також у даній апеляційній скарзі [PERSON] зазначив, що відкликає свій підпис ,який він вимушений був поставити під впливом тяжких обставин на заяві про затвердження мирової угоди, що мирова угода порушує його матеріальні права, просив суд прийняти ухвалу про невизнання мирової угоди. Факт отримання 17000 доларів США [PERSON] визнавав у численних заявах до ВДВС. За таких обставин відповідно суд вважає доведеним факт отримання 17000 доларів США [PERSON] від [PERSON] у зв'язку з укладеною мировою угодою. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК, обставини отримання [PERSON] від [PERSON] 17000 доларів США не підлягають доказуванню, якщо їх визнають обидві сторони. Ту обставину, що [PERSON] зазначає про вимушеність укладення мирової угоди, заперечення її визнання судом та навіть відкликання свого підпису у заяві про затвердження мирової угоди ,суд розцінює як підставу, передбачену ч.5 ст.203 Цивільного кодексу, а саме що мирова угода з боку [PERSON] з самого початку її укладення не була спрямована не реальне настання правових наслідків ,обумовлених нею. Про це свідчить також те, що 27 березня 2006 року [PERSON] отримав у Дзержинському районному суді виконавчий лист по справі №2/47/03 про примусове стягнення з [PERSON] суми 271836,67 грн. 20 липня 2006 року [PERSON] звернувся із заявою до Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого листа на суму 271836,67 грн, незважаючи на те, що суму, що підлягає стягненню, була зменшена Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2003 р. до 165877,92 грн., про що [PERSON] знав. Однак у поданій заяві [PERSON] зазначив невірну суму 271836,67 грн. також і прописом. У поданій до ВДВС заяві [PERSON] також зазначив, що на даний час [PERSON] повернув йому 17000 доларів США, і відповідні розписки знаходяться у [PERSON] Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] здійснив спробу передати на незаконне примусове виконання про стягнення з [PERSON] 271836,67 грн. Листом Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 24.03.09 р. №03-22/7774 повідомляється про те, що згідно виконавчого провадження по справі №2-47/03 з [PERSON] стягується сума боргу 165887,92 грн. (т.4, а.с.17) Отже, суд дійшов висновку про те, що виконавче провадження здійснюється на повну суму боргу 165887,92 грн., отже [PERSON] при розрахунках з [PERSON] не виконуються умови мирової угоди від 08 вересня 2005 року. Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду від 29 листопада 2007 року, визнана мирова угода між [PERSON] та [PERSON], яка була укладена при виконанні судового рішення Дзержинського районного суду від 28 липня 2003 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2008 року за апеляційною скаргою [PERSON], зазначена ухвала Дзержинського районного суду була скасована, у задоволенні подання Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ про визання мирової угоди було відмовлено. Як слідує із змісту ухвали апеляційного суду, суд відмовив у визнанні мирової угоди у зв'язку з тим, що у ній не була зазначена сума, яка передається, також містила відмову від звернення до суду , адресована не державному виконавцеві, а суду. Отже, судом було розглянуто питання про визнання мирової угоди, як слідує із наведених судових ухвал, предметом розгляду було подання державного виконавця стосовно визнання мирової угоди. Питання про недійсність мирової угоди з підстав, заявлених у зустрічному позові, судом не розглядалося. Ухвалою Дзержинського районного суду від 8 квітня 2008 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2008 року, по справі , у задоволенні заяви боржника [PERSON] про визнання виконавчого листа по справі №2-47/2003, виданий 27.03.2006 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено. Як встановлено судом, стягувач [PERSON] заперечував доводам [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягаю виконанню повністю або частково. Отже, у ухвалах Апеляційного суду Харківської області містяться додаткові докази того, що є підстави для визнання мирової угоди недійсною, а отже і застосування передбачених законом наслідків недійсності угод в частині, яка була виконана сторонами. Оскільки відповідно до ч.3 ст.1212 ЦК, положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсною угодою, суд вважає майно, передане за недійсною угодою, безпідставно отриманим.. Суд дійшов висновку, що сума 17000 доларів США була отримана [PERSON] не на підставі рішення суду, переданого на примусове виконання тільки 20 липня 2006 року, оскільки судом встановлено, що суму 17000 доларів США [PERSON] отримав не пізніше 08 вересня 2005 року, а виконавче провадження відкрито 20 липня 2006 року. У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов висновку про те, що [PERSON] добровільно уклав з [PERSON] мирову угоду, яка була виконана [PERSON] передачею [PERSON] майна у вигляді валютних цінностей 17000 доларів США. А тому на момент виконання даної угоди не було підстав для існування боргу, про що письмово зазначає сам [PERSON] У зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення інфляційних та трьох процентів річних, оскільки ст. 625 ЦК, на яку посилається первісний позивач, у даному випадку не може бути застосована, оскільки позивач не зазначив підстави та момент після 8 вересня 2005 року, з якого він змінив мирову угоду в частині того, що не має майнових претензій до [PERSON] по справі №2-47/03 Умовою застосування ч.2 ст. 625 ЦК є також відповідна письмова вимога кредитора. Про обов'язковість надіслання вимоги щодо виконання зобов'язання, строк якого не встановлено, зазначає також і ч. 2 ст. 530 ЦК. Для вимог, строк виконання яких не встановлено, закон (ч.2 ст. 530 ЦК) передбачає 7-денний строк з моменту звернення . Первісним позивачем не надано доказів надіслання [PERSON] вимоги про виконання зобов'язання. Судом встановлено, що позивач не надсилав відповідачу з цього приводу ніяких вимог, у зв'язку з чим пере6дбачений законом семиденний термін для розгляду такої вимоги, у даному випадку не настав. Судом вбачається, що з боку [PERSON] також є ознаки обману другої сторони [PERSON] при укладанні мирової угоди, оскільки не зважаючи на видану розписку про відсутність майнових претензій до [PERSON] по справі №2-47/03, стягувач [PERSON] порушив свої зобов'язання та передав на примусове виконання виконавчий лист по тій самій справі №2-47/03. Отже, за таких обставин, майно, отримане від [PERSON] за мировою угодою, є безпідставно отриманим, внаслідок чого [PERSON] по суті шляхом обману заволодів 17000 доларів США. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема визнання угод недійсними, припинення правовідносин, відшкодування збитків. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у 3 роки. Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України, із спливом позовної давності по основному зобов'язанню вважається, що позовна давність закінчилася і по додатковій вимозі (стягненню неустойки, накладенню стягнення на закладене майно і т.п.). Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, підставою для застосування судом позовної давності є заява про застосування позовної давності, яка подана до винесення рішення. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлена дата його виконання, то воно підлягає виконанню на цю дату. Для вимог, строк виконання яких не встановлено, закон (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України) передбачає 7-денний строк з моменту звернення. Згідно частини 1 статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 статті 372 ЦПК України, сторони мають право у процесі виконання укласти мирову угоду. Зокрема, згідно частини 2 статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну початкового зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Згідно частини 4 статті 604 Цивільного кодексу України, новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані із початковими. Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, угода повинна бути спрямована не реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності угоди є недотримання в момент її здійснення вимог, встановлених частинами 1-3, 5 і 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно отримане майно підлягає поверненню. Відповідно до частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсною угодою. Відповідно до частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України, отримувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно отримане майно у натурі. Відповідно до частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України, при безпідставному отриманні або збереженні грошей нараховуються відсотки за користування ними (стаття 536 Цивільного кодексу України). Відповідно до норм статті 536 Цивільного кодексу України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України, витрати кредитора, понесені у зв'язку з необхідністю відновлення порушеного права, є збитками і відповідно підлягають стягненню з боржника. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. У діях позивача [PERSON] вбачається, що він укладав мирову угоду з [PERSON] без наміру спрямувати її на настання реальних наслідків, при цьому отримав за даною мировою угодою майно 17000 доларів США. З боку [PERSON] укладена сторонами мирова угода не виконувалася, оскільки він у поданих до суду поясненнях та апеляційній скарзі відкликав свій підпис на мировій угоді, вважав її такою, що укладена ним під впливом важких обставин, а отже, не повинна ним виконуватися, заперечував визнанню судом мирової угоди, яка була судом не визнана, також отримав у суді та передав на примусове виконання виконавчий лист, - отже, майно 17000 доларів США отримане ним за мировою угодою безпідставно, в зв'язку з чим при укладанні даної угоди не дотримані загальні вимоги дійсності правочинів, а саме, передбачені частиною 5 статті 203 Цивільного кодексу України, що у свою чергу, відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою недійсності правочину та стягненню безпідставно отриманого майна. Оскільки безпідставно отриманими були грошові кошти у іноземній валюті, відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України, при безпідставному отриманні або збереженні грошей нараховуються відсотки за користування ними (стаття 536 Цивільного Кодексу України). Відповідно до норм статті 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Законом, а саме частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено нарахування відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Оскільки офіційного індексу інфляції долару США на територій України не визначається, розмір відсотків за користування безпідставно отриманими грошовими коштами, відповідно до зазначених норм Цивільного кодексу, складає три відсотки. Відповідно до наданого у зустрічному позові розрахунку, сума трьох відсотків за весь період користування безпідставно отриманими грошима складає 4845 доларів США. Суд погоджується з доводами відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошей за офіційним курсом НБУ на момент винесення судового рішення 27,357992 грн. за 1 долар. Таким чином, стягненню підлягає сума 21845 доларів США, що складає на момент винесення рішення 597635,33 грн. Відповідно до ст. 79, 84, 88 ЦПК України, судові витрати з розгляду первісного позову суд покладає на позивача, судові витрати з розгляду зустрічного позову підлягають стягненню на користь відповідача, позивача за зустрічним позовом. Стягненню на користь позивача за зустрічним позовом підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн., які підтверджені платіжними документами.

Outcome: approved