Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У листопаді\~2020\~року до\~Шевченківського районного\~суду м.\~Запоріжжя надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] \~до ФОП\~ [PERSON] \~про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 20.10.2020 року між сторонами укладено договір №00410 про організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій та угода про внесення завдатку. Замовником було сплачено на користь виконавця грошові кошти у розмірі 6100,00 грн. у якості завдатку. Позивачка дізналась про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] з 30.10.2020р., відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 2004800060001242897. Підстава власне рішення. Позивачка неодноразово зверталась до позивача, щодо повернення сплачених коштів у розмірі 6100,00 грн., однак на день подання позовної заяви завдаток не був повернутий. Окрім того, відповідач 07.11.2020р. звернувся до позивача з з вимогою додатково сплатити кошти в розмірі 24\~728,00 грн. тобто вимагаючи сплату суми договору у повному обсязі. У зв`язку із тим, що зобов`язання виконавцем не виконано на момент подачі позову до суду, вимоги позивача щодо повернення сплачених грошових коштів залишено відповідачем без задоволення, посилаючись на Закону України «Про захист прав споживачів», ст..ст. 202, 205 ГК України, ст..ст. 549, 570, 571, 625, 651 ЦК України, просить суд розірвати договір №00410 від 20.10.2020р., стягнути з відповідача суму для відшкодування понесених збитків у розмірі 6100,00 грн., додаткову суму у розмірі 6100,00 грн., суму для відшкодування моральної шкоди у розмірі 15\~000,00грн., суму неустойки у розмірі 522,38 грн., а всього 27\~722,38 грн. Ухвалою суду від 16.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Сторонами клопотання та заяви до суду не подавались, а судом не вирішувались. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином. згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч.1 ст.656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір індивідуальний номер замовлення СА 00410, що підтверджується копією договору (а.с. 5). Відповідно до п.11 замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Згідно п.2.1 договору вартість виробу визначено у сумі 30\~728,00 грн. Відповідно до договору відповідачем отримано завдаток в сумі 6 000,00 грн. (а.с. 9). Пунктом 3.2 договору визначено, що після виконання п. 1 Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені конструкції у продовж 21 робочих днів з моменту виконання пункту 3.1 У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін передачі у власність замовника виготовлених конструкцій збільшується до 40 робочих днів. Відповідно до угоди про внесення завдатку на придбання металопластикових ДБ та/або МДФ конструкцій замовник доплатила ще 100 грн. постачальнику 100,00грн (а.с.7). Тобто загальна сума завдатку становить 6100,00 грн. 07.11.2020 року на адресу позивачки відповідач надіслав повідомлення в якому зазначив, що остання сплатила завдаток у сумі 6\~000,00 грн, однак не сплатила 24\~728,00 грн. для передачу у власність ПВХ конструкцій (а.с. 9). Відповідно до довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 30.10.2020р., номер запису 2004800060001242897. Підстава власне рішення. У встановлений договором термін, ФОП [PERSON] не виконав договір належним чином, а саме не виготовив та не передав у власність позивачу передбачений договором товар. Позивач замовила виготовлення продукції з індивідуальними ознаками за індивідуальними розмірами та з індивідуальними побажаннями, до відповідної дати. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивач виконала умови договору, однак, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, замовлені позивачем ПВХ конструкції не поставив, сплачені грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн. останній не повернув. Суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Як передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. З огляду\~на встановлені\~обставини справи,\~зважаючи на\~те,\~що позивач\~у справі\~ [PERSON] ,\~сплатила за\~укладеним договором\~6100,00\~грн.,\~а залишок\~залишився несплаченим\~позивачем саме\~із вини\~замовника ФОП [PERSON] , враховуючи той факт, що останній припинив підприємницьку діяльність та не виконав взятих на себе зобов`язань у строки передбачені договором. За змістом ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З наведеного положення законодавства про захист прав споживачів випливає, що за умови неотримання послуг в строки, встановлені договором, споживач вправі відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг). Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, до виконання послуг за договором не приступив, ухилившись від спілкування із позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору та стягнення сплачених за ним коштів в сумі 6100,00 грн.(завдаток) ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткову суму завдатку в розмірі 6100,00 грн., оскільки сплачена сума одночасно виступала і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання, а порушення зобов`язання сталося з вини кредитора (виконавця). Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Судом встановлено, що згідно умов договору позивачка сплатила на користь відповідача суму завдатку у розмірі 6100,00 грн., що підтверджується договором угодою про внесення завдатку та листом-повідомленням від 07.11.2020р, тому відповідач повинен сплатити на користь позивача суму завдатку у розмірі 6100,00 грн. та додаткову суму завдатку у розмірі суму 6100,00 грн. При укладенні договору сторонами погоджені усі істотні умови договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, строк виконання, тощо. Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав у визначений за погодженням сторін строк, чим порушив умови укладеного договору. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.3. договору визначено, що виконавець зобов`язаний спалити неустойку в розмірі 0,1 відсотка від вартості договору за кожен робочий день просторочки виконання зобов`язання. Розрахунок: 30\~728,00 грн. х 0,1 % х 17 календарних днів (за період з 31.10.2020р. по 16.11.2020р.) = 522,38 грн. Згідно ч.1 ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення завдатку, додаткової суми у розмірі завдатку, та суми неустойки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення моральної школи суд зазначає наступне. В позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000,00грн., яку обґрунтовує тим, що моральна шкода виразилася у негативних емоціях та переживаннях, які виникли в наслідок істотного порушення виконавцем договору, її страждання обумовлено не споживанням (завдяки діям відповідача) побічних послуг, які вона мала намір отримати для облаштування власного житла та створення комфортних умов проживання, завдяки діям відповідача порушено її звичайний спосіб життя. На теперішній час позивачка перебуває в край важкому стані, на фоні моральних страждань в неї піднявся тиск, її супроводжує постійна головна біль, та періодична втрата свідомості. Згідно діючого законодавства (ст.1167 ЦК України) особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Право на відшкодування споживачу моральної шкоди передбачене п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому ця шкода повинна бути завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являють до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином, з аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що моральна шкода, спричинена споживачу, може бути відшкодована тільки у випадку дефекту продукції, який завдав каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності. Право на відшкодування моральної шкоди у такому випадку виникає у споживача тільки після отримання продукції та виявлення в ній недоліків (дефектів). Враховуючи в даному випадку, що ПВХ конструкції відповідачем фактично не виготовлені та позивачці не передані, суд вважає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивачки не виникло. Право на відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання договору про надання споживачу певної послуги Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає. Таким чином, в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн. слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати у справі відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial