Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ «Укртелеком» в особі його Харківської філії звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, що заподіяна підприємству працівником при виконанні трудових обов'язків. На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 26 жовтня 1998 року [PERSON] було прийнято на посаду провідного інженера структурного підрозділу товариства, 05 травня 2008 року його було затверджено на посаді заступника начальника цього структурного підрозділу. З 01 березня 2001 року і по теперішній час він працює на посаді начальника дільниці поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд центру телекомунікаційних послуг Харківської філії товариства. Відповідно до пункту 81 Положення про дільницю поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд на відповідача покладені обов'язки та відповідальність за збереження отриманих товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ). Наказом товариства від 22 жовтня 2013 року та наказом Харківської філії товариства від 25 жовтня 2013 року було призначено та проведено інвентаризацію, за результатами якої було виявлено нестачу товару, який знаходився під звітом відповідача, у розмірі 24 592 грн. 23 коп. (з урахуванням ПДВ сума нестачі складає 29 510 грн. 68 коп.). У жовтні 2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги, та посилаючись на висновки суб'єкту оціночної діяльності щодо оцінки розміру матеріальної шкоди, нанесеної йому нестачою товаро-матеріальних цінностей, стягнути з [PERSON] на його користь 73 209 грн. 57 коп. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укртелеком» на відшкодування збитків 29 510 грн. 68 коп. та 295 грн. 10 коп. судових витрат на справлення судового збору. Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ПАТ «Укртелеком» відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність заявлених позивачем вимог. Зазначає, що з його сторони відсутні будь-які дії, що були направлені на завдання шкоди підприємству, а навпаки ним вчинялися дії на своєчасне попередження керівництва щодо виявлених недостач. Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції ПАТ «Укртелеком» з посиланням на обґрунтованість їх позовних вимог про відшкодування збитків за вартістю майна, якого не достає за звітом у відповідача, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції просить змінити, стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди на користь позивача розмір шкоди, визначений на час вирішення справи, а саме 73 209 грн. 57 коп.. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року, позов ПАТ «Укртелеком» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укртелеком» 29 510 грн. 68 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційна скарга ПАТ «Укртелеком» задоволена частково. Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укртелеком» 73 129 грн. 57 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ПАТ «Укртелеком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укртелеком» вказаної суми вартості нестачі майна, суд першої інстанції виходив із положень статей 130, 134, 135-3 КЗпП України та з доведеності одержання відповідачем під звіт матеріальних цінностей, нестачу яких виявлено під час проведення інвентаризації та обчислив розмір прямої дійсної шкоди, виходячи з вартості матеріальних цінностей по даним бухгалтерського обліку, а не з цін на матеріальні цінності, що діють у даній справі на час вирішення справи. Суд вважав, що зазначена сума є сумою прямої дійсної шкоди, за яку це майно було придбане позивачем, а тому є підстави для застосування умов матеріальної відповідальності працівників за шкоду заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, за відсутністю умов статті 137 КЗпП України щодо зменшення суми на покриття нестачі ТМЦ. Однак з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна, виходячи з наступного. За правилом частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню. Суд, за нормою частини 1 статті 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за частиною 1 статті 214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] було прийнято на посаду провідного інженера структурного підрозділу ПАТ «Укртелеком». З 01 березня 2011 року і на час розгляду справи судом першою інстанції, [PERSON] працював на посаді начальника дільниці поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком». Функціональні обов'язки начальника дільниці (в тому числі забезпечення охорони і цілості майна, закріпленого за дільницею, достовірності, своєчасності та правильності норм витрат на списання матеріалів, збереження та цілісність отриманих ТМЦ та інше), визначенні Положенням про дільницю поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд Центру телекомунікаційних послуг Харківської філії ПАТ «Укртелеком», затвердженими 10 травня 2011 року та 16 липня 2013 року, з якими [PERSON] ознайомлений під підпис. Відповідно до пункту 8.1 Положення про дільницю поточного ремонту цивільних споруд цеху утримання та ремонту цивільних споруд на відповідача покладено відповідальність за збереження та цілісність отриманих товарно-матеріальних цінностей. Наказом товариства від 22 жовтня 2013 року № 407 та наказом Харківської філії товариства від 25 жовтня 2013 року за № 1035 було призначено та проведено інвентаризацію, за результатами якої було виявлено нестачу товару, який знаходився під звітом [PERSON], у розмірі 24 592 грн. 23 коп. (з урахуванням ПДВ сума нестачі складає 29 510 грн. 68 коп.). На підставі пункту 2 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Законодавство не передбачає обмежень щодо виду робіт чи посад працівника, якому доручається майно на збереження за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Згідно з положеннями статті 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству шкоди визначається за фактичними витратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи із балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей, а у разі недостачі розмір шкоди визначається за цінами, що діяли у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленню при нестачі окремих видів майна та інших цінностей,а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. За результатами визначеного розміру матеріальної шкоди від нестачі ТМЦ при проведенні станом на 01 листопада 2013 року інвентаризації, за звітом Консалтингової фірми «Острів» на 12 лютого 2014 року, із застосуванням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», затвердженого Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Постанови КМУ від 07 грудня 2011 року № 1253 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань оцінки майна та ДБН Д.1.1-1-2000 Правила визначення ринкової вартості будівництва «Ціноутворення в будівництві», розмір збитків нестачею ТМЦ по 43-х позиціях без ПДВ визначено у сумі 64 007 грн. 98 коп. з ПДВ - 73 209 грн. 57 коп., в тому числі 10 маяків штукатурних вартістю 100 грн. 76 коп. виявлених при додатковій інвентаризації 10 грудня 2013 року, залишковою вартістю 80 грн. Оцінюючи встановлені у справі обставини відповідно до вимог статей 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ПАТ «Укртелеком» позовних вимог. Разом з цим, вважає за необхідне рішення районного суду в частині визначення розміру матеріальної шкоди змінити та стягнути з [PERSON] на користь позивача 73 129 грн. 57 коп. на відшкодування збитків, заподіяних нестачею ТМЦ вартістю станом на час звернення до суду. Посилання [PERSON] у своїх поясненнях, що суд першої інстанції здійснив хибний висновок про те, що він отримував ТМЦ під звіт та не врахував підстави для матеріальної відповідальності згідно з пунктом 2 частини першої статті 134 КЗпП України та правову позицію ВССУ, апеляційним судом до уваги не приймаються за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Так, згідно з пунктом 2 статті 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Під іншими разовими документами мають на увазі накладні або інші документи, передбачені чинними правилами документального забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Довіреності звичайно видаються для одержання матеріальних цінностей у сторонніх організацій. Накладними (або іншими документами) оформляється видача матеріальних цінностей із складів, торгових залів для відправлення їх в інші організації, для торгівлі з лотків, у кіосках тощо. Ці документи повинні бути оформлені відповідно до встановленого порядку, тобто підтверджені підписом працівника про одержання матеріальних цінностей. За змістом положення про дільницю, з яким [PERSON] був особисто ознайомлений, на нього покладались обов'язки щодо забезпечення охорони у цілості майна, що також додатково визначалось наказами по філії від 11 січня 2010 року та 31 січня 2012 року про отримання ним у відділі постачання ТМЦ під звіт, а також акт прийому-передачі під звіт у березні 2011 року, накладні про отримання ТМЦ. Зазначеним обставинам судом першої інстанції у відповідності до статті 212 ЦПК України надана відповідна оцінка при визначенні відповідача особою, яка за пунктом 2 частини 1 статті 134 КЗпП України несе повну матеріальну відповідальність за нестачу ТМЦ, одержаних під звіт за разовими документами. Також не спростовують правильності висновку суду посилання позивача про те, що не було забезпечено належних умов для збереження майна улітку 2012 року за час його відпустки, оскільки нестача виявлена з листопада 2012 року. Крім того, посилання [PERSON] на те, що звіт КФ «Острів» здійснено за цінами, що склалися у м.Києві, а не у м.Харкові, не спростовують будь-якими доказами висновків суду про розмір збитків, а тому підстави до задоволення скарги відповідача у справі відсутні. Отже, підстав, за яких відповідач підлягав би звільненню від повної матеріальної відповідальності за нестачу матеріальних цінностей, одержаних під звіт [PERSON], а також можливості зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю, з урахуванням ступеня вини, конкретних обставин і майнового стану працівника, апеляційний суд не вбачає. З врахуванням викладеного, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, задовольняє апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» та змінює рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру шкоди. Апеляційну скаргу [PERSON], апеляційний суд відхиляє.

Outcome: partial