Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за договором № DNXRRX88461592 від 31.01.2007 року у розмірі 27\~157 грн. 82 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 31.01.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRX88461592, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1\~215 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 02.02.2015 року має заборгованість у розмірі 30 888 грн. 58 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 987 грн. 91 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9 654 грн. 24 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 129 грн. 28 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 20 117 грн. 15 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5 500 грн. 18 коп., яка була задоволена судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2009 року, різниця становить 25 388 грн. 40 коп., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1 269 грн. 42 коп. Таким чином, загальна заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача складає 27 157 грн. 82 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.\~ У судовому засіданні встановлено, що 31.01.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRX88461592, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1\~215 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 31.01.2008 року. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка не в повному обсязі виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 02.02.2015 року відповідачка має заборгованість перед банком у розмірі 30 888 грн. 58 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 987 грн. 91 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9 654 грн. 24 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 129 грн. 28 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 20 117 грн. 15 коп., а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф 1269,42 грн. (процентна складова). Як встановлено у судовому засіданні, судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2009 року з відповідачки вже було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 500 грн. 18 коп. Наказ набрав чинності 01 березня 2011 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № DNXRRX88461592 від 31.01.2007 року за тілом кредиту у розмірі 987 грн. 91 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами нарахованими за період до 31.01.2008 року, заборгованості по комісії за користування кредитом, нарахованою за період до 31.01.2008 року, а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф 1269,42 грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованими за період після 31.01.2008 року у розмірі 9 654 грн. 24 коп., а також заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 129 грн. 28 коп., то дані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNXRRX88461592, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1\~215 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 31.01.2008 року. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого\~\~висновку\~\~дійшов\~\~Верховний Суд України в\~постанові\~від\~06 листопада 2013 року у справі за позовом\~\~Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за період після 31.01.2008 року, комісії за користування кредитними коштами станом на 02 лютого 2015 року, та штрафів, тобто після закінчення строку дії договору, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку закінченням строку дії договору є 31 липня 2008 року, а позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти, комісію чи штрафи за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 20 117 грн. 15 коп. станом на 02 лютого 2015 року, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 31 січня 2008 року, всі нараховані платежі по даному кредитному договору станом на 02 вересня 2009 року вже були стягнуті на користь позивача за наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 02.09.2009 року. Належних та допустимих доказів не виконання наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення обовязкових платежів, станом на час звернення до суду позивачем не надано, а тому і не має підстав стягувати пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed