Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

у листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 35 512 грн. 35 коп., витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. та судового збору в розмірі 2102 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 24.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб продукту в гривні. Відповідно до п. 1 договору на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту nev Альфа-Банк visa classic гривня, наданої клієнту , банк відкрив рахунок у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну карту строком дії на 2 роки з моменту її випуску. Пунктом 2.1 додатку до договору встановлено, що ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 20 000 грн. 28 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір факторингу №2019-1АБ/Веста, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту від 24.04.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту від 24.04.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Як зазначає позивач, відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 07.10.2020 утворилась заборгованість з урахуванням інфляційних та 3% річних в сумі 35 512 грн. 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 18 591 грн. 10 коп., заборгованість за нарахованим відсотками - 7 038 грн. 10 коп., 3% річних - 1911 грн. 96 коп., інфляційні - 3677 грн. 45 коп., подвійна облікова ставка НБУ - 4293 грн. 77 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 18-23). Відповідач у поданому до суду відзиві зазначає, що ним проводилось погашення заборгованості за кредитним договором від 24.04.2013 в період з травня 2013 року по серпень 2014 року, останній платіж по кредиту ним було здійснено у серпні 2014 року, тобто починаючи з вересня 2014 року відповідачем погашення заборгованості не проводилось. Твердження відповідача щодо здійснення ним останнього платежу у серпні 2014 року ніяким чином позивачем не спростовано. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Тобто, визначений законом трирічний строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого права розпочався після останньої оплати відповідачем заборгованості. Позов подано до суду у листопаді 2020 року, тобто поза межами строків позовної давності. Відповідно до ч. 3, ч. 4 та ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач надав відповідну заяву та просив застосувати строк позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення грошових коштів слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Чепурна Н.В. на підставі договору про надання угоди про надання правничої допомоги від 04.01.2021. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру позивач сплатив згідно договору від 04.01.2021 адвокату 5000 грн. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Outcome: approved