Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право особистої власності на: на 2 дивани, шафу (кімнатну), газову плиту, визнати за відповідачем право особистої власності на: пральну машину «Елетролюкс», шафу (в кімнаті), ліжко односпальне, кухонні меблі та гарнітур. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що 07.07.2017 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Під час шлюбу сторони придбали майно, яке підлягає поділу, а саме: пральну машину «Електролюкс», шафу (в кімнаті), ліжко односпальне, кухонні меблі та кухонний інвентар, 2 дивани, шафу (в кімнаті), телевізор (тевіон), газова плита. 19.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, вказав, що позов підтримує. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 07.07.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Згідно із копією довідки про склад сім`ї від 06.11.2019 року №2115, зокрема, сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи визнання сторонами, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю, шлюбний договір сторони не уклали та відсутня домовленість між ними щодо поділу спірного майна, виходячи із засади рівності часток, суд дійшов висновку про те, що спірне майно слід поділити між сторонами у спосіб, про який просить позивач. Отже, позов задовольняється. Враховуючи задоволення позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті,

Outcome: approved