Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У лютому 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області. У своїй позовній заяві з урахування уточнення позовних вимог Перший заступник прокурора просив суд: визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право; визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] ; витребувати на користь територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] . Свої вимоги Перший заступник прокурора обґрунтував тим, що вивченням законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області було встановлено наступне. Рішенням Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» було затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] . Станом на час подачі даного позову до суду за даними Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , належало [PERSON] . Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 № 01-01/9 спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме: на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі в межах Віто-Поштової сільської ради. Перший заступник прокурора стверджував, що згідно з викопіюванням з Генерального плану с. Віта-Поштова спірна земельна ділянка знаходиться в межах Віто-Поштової сільської ради та накладається на 25-метрову прибережну смугу р. Сіверка. Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії від 09.11.2017 № 17-08/2250 вбачається, що річка Сіверка має статус природнього водотоку, є лівою притокою р. Віта. Загальна площа водозбору р. Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв.м. Згідно з класифікацією річок України р. Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів. Шляхом моніторингу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 № 928 право власності на спірну земельну ділянку набула [PERSON] . Перший заступник прокурора, вказуючи на законодавчі норми, зазначав, що Віто-Поштовою сільською радою було незаконно відведено у приватну власність спірну земельну ділянку, що відноситься до земель водного фонду і знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Сіверки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тому оспорюване рішення прийнято в порушення вимог закону. Крім того, Перший заступник прокурора посилався на те, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави безкоштовна, в порядку безоплатної приватизації, а тому відповідно до ст. 387 ЦК України дані землі можуть за будь-яких обставин бути витребувані від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також Перший заступник прокурора підкреслив, що прокурору стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів територіальної громади лише у грудні 2017 року -січні 2018 року, тому вважав причини пропуску ним строку позовної давності поважними. Ухвалою судді від 19.02.2018 було відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження Ухвалою судді від 07.12.2018 було прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.02.2019 було залучено до участі у справі у якості відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 28.02.2019 було забезпечено позов, накладено арешт на спірну земельну ділянку, заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам за її дорученням проводити будівельні роботи на спірній земельній ділянці. Ухвалою суду від 05.08.2019 було витребувано: у Віто-Поштовій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області проект землеустрою відведення спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , що був затверджений рішенням Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009; інформацію чи обліковувались у с. Віта-Поштова землі водного фонду; викопіювання з Генерального плану с. Віта-Поштова, що діяв станом на 30.07.2009 на якому відображений район спірної земельної ділянки; в Головному управлінні Держгеокадастру України у Київській області проект землеустрою відведення спірної земельної ділянки; інформацію чи обліковувались у с. Віта-Поштова землі водного фонду; викопіювання з Генерального плану с. Віта-Поштова, що діяв станом на 30.07.2009 на якому відображений район спірної земельної ділянки. Ухвалою суду від 05.11.2019 було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи знаходилася земельна ділянка за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, станом на 30.07.2009? - До якої категорії земель належала земельна ділянка за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 на момент її передачі у власність [PERSON] 30.07.2009? - Чи змінено та затверджено цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування? - Чи наявні ознаки зміни русла річки Сіверка, зокрема проведення робіт зі штучної зміни, в районі знаходження земельної ділянки за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи. Ухвалою судді від 12.02.2020 у зв`язку з надходженням до суду клопотання судового експерта провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 12.06.2020 було повторно призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи. Ухвалою суду від 27.10.2020 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду справи по суті. Після закриття підготовчого провадження у справі 19.01.2021 від заступника керівника Київської обласної прокуратури до суду надійшла заява про зміну предмета позову, проте судом вона прийнята не була з огляду на недотримання позивачем вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було подано відзиви на позовну заяву, в яких вони вказували на законність передачі спірної земельної ділянки у приватну власність, на недоведеність того, що дана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду і знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, посилались на пропуск прокурором строку позовної давності, з урахуванням вказаного просили у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області відмовити. Прокурор в судове засідання 10.02.2021 з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області свого представника в судове засідання 10.02.2021 не направила, свою позицію суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.02.2021 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечувала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 10.02.2021 з`явився, проти задоволення позову заперечував. Вислухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30.07.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» було затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] . Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 № 928, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Оніщук О.М., право власності на спірну земельну ділянку набула [PERSON] . Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10.01.2018 № 01-01/9 спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме: на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі в межах Віто-Поштової сільської ради. Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії від 09.11.2017 № 17-08/2250 вбачається, що річка Сіверка має статус природнього водотоку, є лівою притокою р. Віта. Загальна площа водозбору р. Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв.м. Згідно з класифікацією річок України р. Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів. Відповідно до висновку експерта № 3134/20-41 від 30.07.2020 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустроювизначити, чи знаходилась станом на 30.07.2009 земельна ділянка за кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, а також іншими матеріалами, які наявні в складі судової справи, не вбачається за можливе. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). При цьому, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (пункт «є» частини першої статті 19 ЗК України). До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (стаття 58 ЗК України та стаття 4 ВК України). До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (пункт «ґ» частини третьої статті 83 цього Кодексу). А частина друга статті 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає. Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України). Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 м; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 га - 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м (частина друга статті 88 ВК України, пункт 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)). Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (стаття 61 ЗК України, статті 89 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). У спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суд від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19). Ураховуючи наведене, до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість застосуванню підлягають положення статті 391 цього кодексу та частини другої статті 152 ЗК України, тому вимоги позивача про витребування земельної ділянки задоволенню не підлягають. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 676/2332/18. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Для доведення своїх вимог прокурор повинен був надати суду належні докази того, що спірна земельна ділянка станом на 30.07.2009, коли вона була передана у приватну власність, відносилась саме до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Сіверки. Проте, всупереч вказаному, з огляду на зміст висновку експерта № 3134/20-41 від 30.07.2020 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка станом на передачу її у приватну власність, 30.07.2009, відносилась до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту. На припущеннях суд позбавлений можливості будувати свою позицію в рішенні. З урахуванням вказаного у суду відсутні підстави для задоволення позову. Більш того, враховуючи правові висновки ВС, процитовані вище за текстом, до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість застосуванню підлягають положення статті 391 цього кодексу та частини другої статті 152 ЗК України, тому вимоги позивача про витребування земельної ділянки задоволенню не підлягають у будь-якому разі. Так як у задоволенні позову суд відмовляє, судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України залишаються саме за позивачем. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного й

Outcome: dismissed