Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У лютому 2019 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги за період 01.10.2010 по 01.02.2015р. у розмірі 20 853,87 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач відповідно до свідоцтва Головного управління житлового забезпечення від 21.01.2009р. серія [NUMBER] є власником квартири [ADDRESS] , та згідно з довідкою виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу» проживає в ній і користується послугами, що надаються позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед позивачем за період 01.10.2010р. по 28.02.2015р. складає 20 853,87 грн. з них основна сума заборгованості 15 645,29 грн., інфляційні нарахування 4 139,70 грн. та 3% річних 1 068,88 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідача перед позивачем, останній має заборгованість перед організаціями-виробниками комунальних послуг. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.02.2019р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, надав до суду відзив в якому зазначив, що оскільки період за який кредитор має право стягувати заборгованість (в тому числі за житлово-комунальні послуги) визначається строком позовної давності, борг, який виник за період з 01.10.2010р. по 01.02.2015р. (виходячи з дати позовної заяви) під час обслуговування позивачем не підлягає задоволенню. Тобто позов не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Представником позивача надано відповідь на відзив в якому зазначив, що про сплату боржником заборгованості свідчить той факт , що відповідно до довідки про нарахування та сплату, та розрахунку заборгованості за надані послуги, долучені позивачем до матеріалів справи 01.05.2015р. було нараховано 198, 29 грн., а сплачено відповідачем - 443,07 грн., 01.08.2015р. було нараховано 198,29 грн., а сплачено відповідачем - 396,59 грн., 01.02.2016р. було нараховано 198,29 грн., а сплачено відповідачем - 436,67грн., 01.04.2016р. було нараховано 198,29 грн., а сплачено відповідачем - 396,58 грн., 01.09.2016р. нараховано 198, 29 грн., а сплачено відповідачем - 396,58 грн. Оскільки перебіг позовної давності було перервано, то у суду відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Підприємство позивача звернулося до суду з заявою в порядку наказного провадження про видачу судового наказу 27.09.2016. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває позовну давність. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що виходячи з періоду заявлених вимог, а саме з 01.10.2010р. по 28.02.2015р. рахунки на сплату комунальних послуг після 28.02.2015р. стосуються іншої обслуговуючої компанії КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва», яка стала балансоутримувачем нашого будинку 06.02.2015р. і почала обслуговувати 01.03.2015р., згідно відповіді начальника Управління житлово-комунального господарства Державної адміністрації Святошинського району м.Києва. Таким чином сплата за послуги КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва» з 01.03.2015р. не свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед КК «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва».Беручи до уваги той факт, що до судового наказу застосовуються загальні правила перебігу позовної давності як і до позовної заяви, враховуючи Постанову ВС від 24.05.2017р. № 6-1763цс16, Постанову ВС від 29.05.2018р. у справі № 903/509/17 - якщо суд відмовив у прийняті позовної заяви або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] а.с.14/. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани». Відповідно до 4.1 статуту позивача, предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів, та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення. КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснює утримання будинку та прибудинкової території відповідача. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 року заборгованість становить 15 645,29 грн., інфляційні нарахування 4 139,70 грн. та 3% річних 1 068,88 грн/а.с.19/. Відповідач в судовому засіданні просив до заборгованості за період з 01.10.2010р. по 01.02.2015р. застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із розрахунку заборгованості за період 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік остання оплата була здійснена 01.07.2012р. у розмірі 400,00 грн.. В той час представник позивача посилається, що строк позовної давності не пропустили, оскільки 27.09.2016р. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, а тому строк позовної давності було перервано. Однак, судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2016р. відмовлено у прийнятті заяви КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] /а.с.5/. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017р. № 6-1763цс16. Тобто, враховуючи викладене, суд не приймає посилання представника позивача, що строк позовної давності було перервано. Також, слід зазначити, що при звернення із судовим наказом у вересня 2016р. вже було пропущено строк позовної давності, про що і було зазначено в ухвалі суду від 17.10.2016р. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача виникла за період з 01.10.2010 року по 01.02.2015 рік, тобто поза межами строків звернення до суду з позовом, а тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed