Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ВАТ Куликівський льнозавод, [PERSON] та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ВАТ Куликівський льнозавод, [PERSON] заборгованість у розмірі 1198877,90 грн. грн. за кредитним договором №52 від 17.04.2003 року. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовував тим, що 17 квітня 2003 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та ВАТ „Куликівський льнозавод укладено кредитний договір №52 та додаткові уголи до нього, за умовами якого ВАТ АБ «Приватінвест» надав ВАТ „Куликівський льнозавод кредит в сумі 475000,00 грн. на повернення обігових коштів. 22 березня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеного договір №21 відступлення права вимоги. У звязку з неналежним виконанням ВАТ „Куликівський льнозавод своїх зобовязань по кредитному договору, станом на 29 січня 2015 року заборгованість становить 1198877,90 грн., яка складається з: 337672,50 грн.- простроченої заборгованості по кредиту; 50464,28 грн. - простроченої заборгованості по відсотках; 810741,13 грн. - пені за прострочення сплати кредиту (а.с.65-69). Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року за заявою позивача залишено без розгляду позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ВАТ „Куликівський льнозавод, [PERSON] про стягнення заборгованості в частині вимог про стягнення заборгованості по пені в розмірі 810741,13 грн. (а.с.103,113-114). Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2015 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк»: стягнуто з ВАТ „Куликівський льнозавод на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 50464 грн. 28 коп. простроченої заборгованості по відсотках та 153 грн. 81 коп. судового збору. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту в розмірі 337672,50 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. В іншій частині рішення суду апелянт не оскаржує. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на заставне майно був частково скасований, тому вартості майна, на яке звернено стягнення, не вистачало на повне погашення тіла кредиту та відсотків, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» змушений звернутися до суду з цим позовом для для стягнення решти заборгованості. На думку апелянта, звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса за відсутності повного погашення боргу не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від сплати кредиту. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом по справі встановлено, що 17 квітня 2003 року між ВАТ АБ Приватінвест та ВАТ Куликівський льонозавод було укладено кредитний договір № 52, за умовами якого банк зобовязувався надати позичальникові кредит у виді поновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом 150000 грн. зі строком повернення 16.04.2004 року, сплатою відсотків за користування кредитом 20 % річних, а позичальник зобовязувався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі за умовами та у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобовязання за договором у повному обсязі (а.с. 6-7) Додатковими угодами від 05.05.2003 року, 16.05.2003 року, 27.06.2003, 16.04.2004 року, 30.11.2004 року, 29.05.2005 року, 07 липня 2006 року до кредитного договору №52 від 17.04.2003 року, які є невідємною частиною кредитного договору, укладеними між ВАТ АБ Приватінвест та ВАТ Куликівський льонозавод, сторони збільшували кредит лімітування, розмір відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та пролонгували термін повернення кредиту (а.с. 8-15). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №52 від 17 квітня 2003 року, між ВАТ АБ Приватінвест та ВАТ Куликівський льонозавод було укладено договір застави майна від 17 квітня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С. 08.05.2003 року між ВАТ АБ Приватінвест та ВАТ Куликівський льонозавод укладено додаткову угоду до договору застави майна від 17.04.2003, посвідчену державним нотаріусом Куликівської районної державної нотаріальної контори Чмілем Г.І., якою вищезазначений договір застави викладений у новій редакції, відповідно до якої ВАТ Куликівський льонозавод передав у заставу цілісний майновий комплекс та якою накладено заборону на відчуження майна терміном до повного виконання зобовязань, забезпечених заставою (а.с.37). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №52 від 17 квітня 2003 року, між ВАТ АБ Приватінвест, позичальником ВАТ»Куликівський льнозавод» та [PERSON] було укладено договір поруки №КД/52/17/04/03, за яким поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання зобовязань позичальника за кредитним договором в повному обсязі, враховуючи відсотки за користування кредитом, пеню за прострочення сплати платежів, штрафних санкцій.. 29 травня 2005 року між кредитором та поручителем була укладена додаткова угода до договору поруки від 17.04.2003 р. №КД/52/17/04/03, яка є невід»ємною частиною цього договору.(а.с.18,19). 22 березня 2006 року між ВАТ АБ Приватінвест та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, було укладено договір відступлення права вимоги №21, за умовами якого ВАТ АБ Приватінвест було відступлено ЗАТ КБ ПриватБанк права вимоги до ВАТ Куликівський льонозавод, що випливають із договору №52 від 17 квітня 2003 року по договору застави, посвідченому приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С. 17 квітня 2003 року, укладеному між ВАТ АБ Приватінвест та ВАТ Куликівський льонозавод, по договору поруки №КД/52/17/04/03 від 17 квітня 2003 року, укладеному між ВАТ АБ Приватінвест та [PERSON] (а.с.16,17). 10 квітня 2006 року ЗАТ КБ ПриватБанк направив ВАТ Куликівський льонозавод повідомлення про те, що право вимоги по заборгованості за кредитним договором №52 від 17 квітня 2003 року перейшло до ЗАТ КБ ПриватБанк на підставі Договору про відступлення права вимоги №21 від 22 березня 2006 року та повідомив реквізити для погашення заборгованості (а.с.101). Задовольняючі частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до положень ст.18 ЦК України позивач здійснив захист свого порушеного права за кредитним договором №52 від 17 квітня 2003 року шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису на договорі застави майна від 17 квітня 2003 року, за яким звернуто стягнення на предмет застави, тому відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення з ВАТ „Куликівський льнозавод заборгованості за кредитним договором у розмірі 337672,50 грн. тіла кредиту. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст.16 цього Кодексу. Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитися у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких може відноситися, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Наявність виконавчого напису нотаріусу, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувано своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на борговому документі, а також не враховано, що постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області Ващенко А.В. від 29.11.2010 року виконавчий напис нотаріуса №1462, виданий 16.05.2006 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С. про стягнення з ВАТ „Куликівський льнозавод на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернігівського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» 697671,43 грн. за рахунок реалізації предметів іпотеки та застави повернутий стягувачеві. Відтак, відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, вимоги позивача є законними і обгрунтованими і його порушене право підлягає судовому захисту (а.с.78). Зважаючи на вищевикладене, на підставі п.п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 337672,50 грн. та ухвалює нове рішення про задоволення позову у цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржувалося, а тому в силу вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 3654,00 грн. судового збору (а.с.1). Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на 13%, то з ВАТ „Куликівський льнозавод на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 475,02 грн. судового збору за розгляду справи в суді першої інстанції (13% від сплаченої позивачем суми у розмірі 3654,00 грн.). При зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 1827,00 грн. судового збору (а.с.135). Ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року ПАТ КБ «ПривтаБанк» повернуто 138 грн. 64 коп. судового збору як надмірно сплачений при зверненні до суду з апеляційною скаргою. Враховуючи, що апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, то з ВАТ „Куликівський льнозавод на користь ПАТ КБ «ПривтаБанк» підлягає стягненню 1688,36 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи. Провівши взаємозалік стягнутих судових витрат, з ВАТ „Куликівський льнозавод на користь ПАТ КБ «ПривтаБанк» підлягає стягненню 2163,38 грн. судового збору (475,02 грн. за розгляду справи в суді першої інстанції + 1688,36 грн. за апеляційний розгляд справи). Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутих судових витрат, шляхом збільшення їх суми з 153 грн. 81 коп. до 2163,38 грн.

Outcome: approved