Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №2/756/3728/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку в спільній частковій власності. 15.08.2018 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам вселення та користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва накладено арешт на спірну квартиру з метою недопущення подальшого відчуження належної відповідачу частки у квартирі на користь третіх осіб. Проте відповідач має намір проживати у спірній квартирі та, як зазначає позивач, такі дії направлені на подальший розвиток конфліктної ситуації між сторонами, що можуть призвести до вимушеного відчуження [PERSON] своєї частки квартири. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам вселення та користування спірною квартирою задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що спір між сторонами по суті не вирішено, а заборона користуватись [PERSON] належним їй майном суттєво порушить її права та законні інтереси як власника. При розгляді зазначеної заяви про забезпечення позову, суд враховує те, що матеріали справи свідчать про те, що позивач не ставить питання про правомірність набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, а вважає, що належна їй на праві власності частка у вказаній квартирі є незначною, що може слугувати підставою для припинення права власності на неї, а не встановлення правомірності чи неправомірності користування нею. З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed