Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що він є співвласником вказаного житлового будинку, у якому зареєстровані та постійно проживають він та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] та син [PERSON] , які є третіми особами у даній справі. Також у будинку зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] і [PERSON] , які членами його сім`ї не являються, у належному йому на праві власності житловому будинку вони не проживають без поважних причин з 2013 року та 2015 року відповідно, їхні особисті речі в будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 13 листопада 2018 року. Відповідачі у вказаному будинку не проживають, комунальні платежі вони не сплачують, перешкод у користуванні цим жилим приміщенням ні він, ні члени його родини їм не чинили. [PERSON] і [PERSON] добровільно виїхали із села Шевченкове Броварського району Київської області, їхнє місце проживання йому на даний час невідоме. Оскільки відповідачі не проживають більше одного року без поважних причин у належному йому будинку, вони згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання [PERSON] і [PERSON] у даному будинку порушує його права як співвласника будинку та членів його сім`ї. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позов та заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позов вони підтримують, просили суд розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд встановив, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20 жовтня 2004 року на праві спільної часткової власності належить 49/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] квартири № 2) . Із довідки № 1688 від 13 листопада 2018 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, видно, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно із цією довідкою у зазначеній частині (квартирі [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають позивач та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] та малолітня онука [PERSON] , [INFO] . Із акта обстеження матеріально-побутових умов від 13 листопада 2018 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Тесля В.П., вбачається, що позивач [PERSON] проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю сім`єю, дружиною [PERSON] , синами [PERSON] та [PERSON] , невісткою [PERSON] і онукою [PERSON] . Також за даною зареєстровані відповідачі [PERSON] з 2013 року та [PERSON] з 2015 року, проте вони у належній позивачу частині будинку фактично не проживають з дати їхньої реєстрації, фактичне місце їх проживання невідоме. Позивач [PERSON] потребує надання субсидії на оплату комунальних послуг. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок [ADDRESS] складається з двох квартир № 1 і № 2. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своєю сім`єю проживає у квартирі № 2 зазначеного будинку, у якому йому належить 49/100 часток, даний будинок між співвласниками в натурі не поділено, однак між ними склався фактичний порядок користування цим будинком. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідачі більше одного року без поважних причин не проживають у належному позивачу на праві спільної часткової власності житловому будинку [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що [PERSON] і [PERSON] втратили право користування цим жилим приміщенням, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved