Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок отримання професійного захворювання. На обгрунтування позову послалася на те, що 14.07.1992 р. прийнята на роботу ученицею стволового на шахті №3 «Великомостівська».17.08.1992р. переведена стволовою на поверхні II розряду. 26.01.1999р. переведена стволовою III розряду. 27.06.2000р. відряджена на курси машиністів підйому в УКК і на час навчання переведена ученицею машиніста підйому на дільницю ДПУ. 27.11.2000р. переведена на попереднє місце роботи стовбуровою III розряду. 14.01.2011р. звільнена по переводу на шахту «Степова». 17.01.2011р. прийнята стовбуровою III розряду на поверхні дільниці шахтового транспорту на шахту «Степова». 14.06.2011р. звільнена по переводу на шахту «Межирічанська». 15.06.2011р. прийнята поверхневою стовбуровою II розряду на шахті «Межирічанська». 12.07.2013р. звільнена у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоровя. У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в неї погіршився стан здоровя, внаслідок чого вона неодноразово була змушений звертатися за медичною допомогою, проходити регулярне лікування. Згідно з виписки із медичної картки вона амбулаторно лікувалася в Червоноградській ЦМЛ з діагнозом хронічна попереково-крижова радикулопатія з стійким больовим синдромом та помірними статико-динамічними порушеннями, хронічний обструктивний бронхіт, ІІст., емфізема легень, пневмофіброз, хронічна сенсорна приглухуватість. Згідно довідки, серії 10ААА №109403 від 13.08.2013р., виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК, їй вперше та безтерміново встановлено 45% ступеня втрати працездатності. Внаслідок отримання професійного захворювання їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичних та моральних стражданнях, які полягають у тому, що вона втратила працездатність, відчуває біль у попереково-крижовій ділянці, тягучий біль по задній поверхні правої ноги, біль в руках, сухий кашель, затруднене дихання, задишка при незначному фізичному навантаженні, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних звязків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх справ. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, останній подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. 18.03.2016 року представник відповідача подав до суду письмове заперечення, у якому, посилаючись на неподання позивачем доказів, які б могли підтвердити факт завдання їй моральної шкоди, та пропущення строку позовної давності просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Установлено, що позивач 14.07.1992 р. прийнята на роботу ученицею стволового на шахті №3 «Великомостівська»; 17.08.1992 р. переведена стволовою на поверхні II розряду; 26.01.1999р. переведена стволовою III розряду; 27.06.2000 р. відряджена на курси машиністів підйому в УКК і на час навчання переведена ученицею машиніста підйому на дільницю ДПУ; 27.11.2000 р. переведена на попереднє місце роботи стовбуровою III розряду; 14.01.2011 р. звільнена по переводу на шахту «Степова»; 17.01.2011 р. прийнята стовбуровою III розряду на поверхні дільниці шахтового транспорту на шахту «Степова»; 14.06.2011 р. звільнена по переводу на шахту «Межирічанська»; 15.06.2011 р. прийнята поверхневою стовбуровою II розряду на шахті «Межирічанська»; 12.07.2013 р. звільнена у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі по стану здоровя, що підтверджується копією трудової книжки, виданою на імя [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Згідно з копією протоколу №15/35 від 23.05.2013 року проведення досліджень важкості та напруженості праці, умови праці на р.м. стовбурного (поверхневого) згідно ГН 3.3.5.-3.3.8; 6.6.1-083-2001 р. відносяться за результатами досліджених показників: важкості праці до шкідливого 3 класу 3.2 ступеня умов праці; напруженості праці до шкідливого 3.2 ступеня умов праці (а.с.27-28). Як видно із санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 03.06.2013 року №781, відповідно до гігієнічної класифікації умов праці стовбурового поверхні відноситься до шкідливих 3 класу 2 ступеня: (ГН 3.3.5.-3.3.8; 6.6.1-083-2001 р.)(а.с.25-26). Згідно з актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 29.07.2013 року (а.с. 23-24) причинами професійного захворювання (хронічний бронхіт, ІІ ст., фаза субремісії, прикореневий і нижньочастковий пневмосклероз, емфізема легень, ДН І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеня (ШМ:AD I AS=4-4,5 м) у позивача є: запиленість повітря робочої зони; шум 81 дБА; важка фізична праця. Згідно довідки серії 10ААА №109403 від 13.08.2013р., виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК, позивачеві вперше та безтерміново встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності (а.с. 29). Про професійні захворювання позивача та стійку втрату професійної працездатності вказують й інші медичні документи, що є у матеріалах справи (а.с. 9-22). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до абзацу третього статті\~43 Конституції України\~\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження її здоровя при виконанні трудових обовязків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан її здоровя, оскільки остання втратила 45% працездатності безтерміново, у неї порушено слух, їй стало важко займатися домашніми справами, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у її житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 45 %, з яких: 20% - хронічна радикулопатія, 20% - хронічний бронхіт, 5% - с/н приглухуватість. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 9000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Оскільки позивач на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,\~ звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial