Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.06.2014 між ним та відповідачем було укладено договір - заяву №300937/37820/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого він вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 6000,00 Євро, на строк з 23.06.2014 по 23.01.2015, із нарахуванням процентів за ставкою 12,10% річних. Зазначає, що на неодноразові звернення до відповідача із вимогами про повернення суми вкладу, внаслідок закінчення строку його дії, відповідачем було повернуто лише частину суми вкладу, що обмежує його право розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у ньому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 22.04.2015, просив задовольнити та стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 5756,95 Євро та нараховані відсотки в розмірі 7,63 Євро. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, надав суду письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. При цьому, в своїх запереченнях представник відповідача послався на те, що грошові кошти поверталися банком позивачу з дотриманням положень чинного законодавства, а саме, відповідно до постанови Правління НБУ України №758 від 01.12.2014 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового-кредитного та валютних ринків України» та постанови Правління НБУ України №160 від 03.03.2015 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Тобто, на період звернення позивача до банку діяли вищезазначені нормативні акти НБУ, які є обов'язковими до виконання банками. Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні матеріали, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.06.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір №300937/37820/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого він вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 6000,00 Євро, на строк з 23.06.2014 по 23.01.2015, із нарахуванням процентів за ставкою 12,10% річних (а.с.4). Факт внесення вкладником коштів на вкладний рахунок підтверджується копією меморіального валютного ордеру №13679178 від 23.06.2014 (а.с.5). Відповідно до п.6 договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. основних умов. Як зазначив позивач у судовому засіданні, після закінчення строку дії вкладу, він звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Однак банком було повернуто лише частину коштів. При цьому, банком на адресу позивача була надана відповідь про те, що на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України від 01.12.2014 за №758, що діяла з 03.12.2014 по 03.03.2015, банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (а.с.45). Аналогічна відповідь була надана позивачу Національним Банком України від 08.04.2015 №47-606/238818 (а.с.46). Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2015 по 08.04.2015 залишок коштів на вкладному рахунку позивача становить 5756,95 Євро (а.с.38) - сума вкладу та нараховані проценти за вкладом у сумі 7,63 Євро (а.с.43). Згідно з копією довідки відповідача про стан рахунку, виданій [PERSON], станом на 12.05.2015, вихідний залишок на рахунках позивача становить 5756,95 Євро та відсотки у сумі 36,25 Євро (а.с.56). Так, згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст.4 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.64 Конституції України, конституційні права не можуть бути обмежені. Частиною 1 ст.1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, Пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», який має рекомендаційний характер, роз'яснює, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору банківського вкладу та вимог чинного законодавства, а також, зважаючи на те, що дії відповідача щодо неповернення грошових коштів порушують права позивача та суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, з урахуванням положень ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума вкладу за договором №300937/37820/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в іноземній валюті в розмірі 5756,95 Євро, а також, нараховані відсотки у сумі 7,63 Євро. При цьому, посилання представника відповідача про повернення суми вкладу на підставі постанови Правління НБУ №758 від 01.12.2014 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового-кредитного та валютних ринків України» та постанову Правління НБУ України №160 від 03.03.2015 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не приймаються судом до уваги, оскільки, нормативно-правові акти НБУ не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст.4 Цивільного Кодексу України, оскільки, є нормативно-правовими актами органу державного управління. Тобто, посилання представника відповідача на постанови Правління НБУ №758 від 01.12.2014 та №160 від 03.03.2015 є безпідставними, оскільки, відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Зазначена правова позиція викладена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015. Судові втрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved