Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2012 року близько 02 год. ночі на 68 км. + 900 м. автомобільної дороги Кременець - Біла Церква поблизу с. Білогородка Ізяславського району Хмельницької області з вини водія [PERSON], який рухався на автомобілі «ВАЗ 2107», державний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої їй було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок неправомірний дій відповідача [PERSON] завдано майнову шкоду, яка пов'язана з витратами на лікування та транспорт. Крім того, такими діями [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яка полягає у емоційних стражданнях, які пов'язані з переживанням за своє життя у момент дорожньо-транспортної пригоди, ушкодженням здоров'я, необхідністю тривалого лікування, що порушило усталений спосіб життя, а також отриманням невиправних ушкоджень обличчя. З урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в сумі 9653,65 грн., моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 27 березня 2014 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша». У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснили, у зв'язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями позивач перенесла ряд операцій, має рубець на обличчі, ушкоджене око постійно сльозиться, до цього часу вона відчуває дискомфорт, головні болі, не може переносити фізичні навантаження. Позивачу постійно доводиться витрачати значні кошти на ліки. Лікарі пояснюють, що повністю виправити рубці на обличчі неможливо. На даний час відповідач на відшкодування завданої [PERSON] майнової шкоди сплатив їй 20000 грн., а моральну шкоду не відшкодував взагалі. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи проти задоволення позову заперечив, посилаючись на недоведеність заявлених вимог. Однак, пояснив, що відшкодував всю заподіяну позивачу моральну та майнову шкоду, сплативши для неї 20000 грн. Повністю визнав, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяно майнову шкоду, яка складається з витрат на транспорт та лікування та яка підтверджена наявними у матеріалах справи документами. Однак, зазначив, що ці витрати відшкодовані ним в межах сплаченої суми. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» Тиха Н. А. у судове засідання не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати без її присутності. У письмових поясненнях просила врахувати ту обставину, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння. Вказала також, що про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «Страхова компанія «Перша» у передбаченому законодавством порядку не повідомлено. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Судом встановлено, що 17 листопада 2012 року близько 02 год. ночі на 68 км. + 900 м. автомобільної дороги Кременець - Біла Церква поблизу с. Білогородка Ізяславського району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який рухався на автомобілі «ВАЗ 2107», державний номер [NUMBER], і внаслідок якої [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2013 року визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та якому призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України останній звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Зі змісту вищевказаного вироку суду видно, що [PERSON] повністю визнав свою вину у скоєнні даного злочину та зобов'язався у подальшому при наявності коштів відшкодовувати потерпілій витрати на лікування, при цьому вироком суду не вирішувалось питання щодо стягнення матеріальної чи моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що внаслідок ДТП 17 листопада 2012 року [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді масивного набряку м'яких тканин обличчя, «п/ш гематоми, масивного набряку та множинних осаджень, поверхневих ран в ділянках обох орбіт, перенісся, виличних ділянок, ділянки верхньої губи, поперечного розриву язика», крововиливів під кон'юнктиву обох очей, струсу головного мозку, переломів зовнішньої пластинки лобної кістки в центрі та зліва з імпресією (вдавленням) передньої стінки на рівні лівої лобної пазухи, стінок решітчастого лабіринту, медіальної та нижньої стінки правої орбіти, латеральних та передніх стінок обох гайморових пазух, кісток носа з викривленням його переділки, накопичення в порожнині пазух носа крові, пошкодженням цілості лівого слізного каналу, травматичного шоку легкого ступеня. В подальшому в потерпілої виявлені рубці м'яких тканин лівої надбрівної ділянки, верхньої повіки лівого ока, між-надбрівної ділянки, правої половини перенісся, правої пара назальної, щічної ділянок, правої половини верхньої губи, котрі згідно консультативного висновку пластичного хірурга - комбустіолога в подальшому потребували косметичної операції лазерної, чи механічної шліфовки. У зв'язку з отриманими травмами 17 листопада 2012 року в нічну пору [PERSON] була госпіталізована до хірургічного відділення Білогірської центральної районної лікарні, з 17 листопада по 10 грудня 2012 року позивач проходила курс лікування у відділенні щелепно-лицьової хірургії та нейрохірургічному відділенні Хмельницької обласної лікарні, з 03 по 10 квітня 2013 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Інститут отоларингології ім. проф. О. С. Коломійченка АМН України», протягом 2013 року зверталася за медичною допомогою в Київську клінічну офтальмологічну лікарню «Центр мікрохірургії ока» кафедри офтальмології КМАПО ім. П. Л. Шупика, з 03 по 10 травня та з 11 по 18 жовтня 2013 року вона знаходилась на лікуванні в опіковому відділенні Хмельницької обласної лікарні. Крім того, [PERSON] зверталася за консультаціями до лікаря-офтальмолога, пластичного хірурга, лікаря-невролога, лікаря-комбустіолога та лікаря кабінету КТ-діагностики Хмельницької обласної лікарні. За цей час позивач витратила на своє лікування та на транспорт кошти в сумі 9520,64 грн. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2013 року, висновком експерта № 416, довідкою Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О. С. Коломійченка АМН України» № 596, консультативним висновком Київської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» кафедри офтальмології КМАПО ім. П. Л. Шупика від 10 квітня 2013 року, виписними епікризами № 9766, 21469, товарними чеками, накладними, довідками про придбання ліків, квитанціями, фіскальними чеками (а.с. 6-10, 12-19, 28-35, 82-88). За положеннями ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів. Кожна сторона доказами зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії розписки від 06 березня 2013 року (а.с. 52), [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 грн. на відшкодування моральної та майнової шкоди в результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 листопада 2012 року. Позивачем та її представником не заперечується обставина щодо одержання від відповідача вказаної суми, при цьому, вони зазначають, що дані кошти були надані виключно на відшкодування заподіяної майнової шкоди, тоді як моральна шкода взагалі не відшкодована. У судовому засіданні відповідач визнав, що його діями заподіяно позивачу майнову шкоду, що підтверджена наявними у матеріалах справи документами, однак, ствердив, що кошти в сумі 20000 гривень були передані [PERSON] на відшкодування зазначеної майнової шкоди, а також моральної шкоди. При вирішенні питання щодо розміру нанесеної позивачу матеріальної шкоди, суд виходить з того, що наявними у матеріалах справи письмовими доказами, які наведено вище, підтверджено її завдання в розмірі 9520,64 грн., у вищевказаній розписці вказано про відшкодування, у тому числі, моральної шкоди. Оскільки позивачем та її представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження завдання майнової шкоди в більшому розмірі, а також враховуючи позицію відповідача та заперечення ним тієї обставини, що він відшкодовував виключно майнову шкоду, суд вважає встановленим розмір майнової шкоди в сумі 9520,64 грн. При цьому, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що кошти в сумі 20000 грн., сплачені [PERSON] для їх дочки, стосувалися виключно відшкодування майнової шкоди, оскільки вони є батьками для позивача та заінтересовані в результатах вирішення справи. Крім того, їхні покази не підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, з яких вбачається значно менший розмір заподіяної шкоди. Також позивач перенесла моральні страждання. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд приймає до уваги характер і тривалість страждань, стан здоров'я [PERSON], її молодий вік, тяжкість завданих тілесних ушкоджень, їх наслідки та істотність змін у її життєвих стосунках. Заслуговує на увагу також висновок експерта № 416, згідно якого тілесні ушкодження, розташовані на шкірі обличчя [PERSON], для їх повного загоєння потребували оперативного косметичного лікування, а тому можуть вважатися невиправними. Суд також враховує, що правопорушення було вчинено [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, однак, з необережності, зважає на поведінку останнього після ДТП, який в добровільному порядку сплатив значну суму коштів, його сімейне та матеріальне становище, те, що він працює водієм в ТОВ ІВК «Рідний край». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що моральну шкоду слід визначити в розмірі 20000 грн. Як встановлено судом, [PERSON] сплатив позивачу 20000 грн. З них 9520,64 грн. - на відшкодування майнової шкоди, а решта 10479,36 грн. - моральної шкоди. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню 9520,64 грн. моральної шкоди, що складає різницю між сумою, яка належала б до стягнення, та фактично виплаченою сумою морального відшкодування (20000-10479,36=9520,64). Цивільно-правова відповідальність на час вчинення ДТП на забезпечений автомобіль ВАЗ-2107, номерний знак - [NUMBER], застрахована за полісом № АВ/1833182 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» зі строком дії з 27 січня 2012 року по 26 січня 2013 року включно (а.с. 53). Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що обов'язок про надання страховику повідомлення про ДТП не виконано, відтак, шкода в даному випадку повинна бути відшкодована відповідачем як завдавачем шкоди. Звертаючись до суду, позивач просила також стягнути на її користь понесені витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Частина 2 даної статті визначає права даного учасника процесу та порядок його допуску до участі у справі. Враховуючи, що адвокат [PERSON] був допущений до участі в справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу, витрати [PERSON] на оплату його послуг не можуть бути покладені на відповідача в порядку ст. 84 ЦПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, а згідно умов п. 4.2 укладеного між сторонами та наявного у матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 27 лютого 2014 року така допомога надавалася позивачу безоплатно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial