Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачкою [PERSON] розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалося, у зв'язку із чим сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують з вересня 2013 р., спільного господарства не ведуть. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів. Зустрічний позов прийнятий судом до спільного розгляду із первісним позовом. У зустрічних позовних вимогах про стягнення аліментів, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів) на утримання сина, [PERSON], посилаючись на ті підстави, що відповідач по зустрічному позові не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні [PERSON] позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позові вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, заперечував проти можливості примирення, частково заперечував стосовно сплати аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки він сплачує медичне страхування та дошкільний заклад. Просив суд стягувати з нього 20% від заробітної плати. Відповідачка по первісному позову та позивачка по зустрічному позові [PERSON] у судовому засіданні подала заяву в якій проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила після розірвання шлюбу змінити прізвище [PERSON] на дошлюбне «[PERSON]» (а.с.32-38).Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 р., про що свідчить свідоцтво про одруження, серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1095 (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER], актовий запис № 2914 (а.с.6). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Також, у судовому засіданні встановлено, що позивачка по зустрічному позову [PERSON] згідно довідки про доходи від 29.04.2015 р. № 1148 працює у ДП «Антонов» на посаді інженера третьої категорії, загальна сума доходу за період 2014 р. становить 65751 грн. 83 коп., а за січень-березнь за період 2015 р. загальна сума доходу складає 21979 грн. 84 коп. (а.с.34-35), на її утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON], [INFO]., який проживає разом з неї за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Разом з тим встановлено, що згідно довідки від 21.01.2015 р. відповідач по зустрічному позову [PERSON] працює на посаді інспектора у ДП «Тетра Пак Україна» від 15.05.2008 р. та має корпоративний поліс медичного страхування на сина, [PERSON], [INFO], який дійсний до 30.06.2015 р. (а.с.4) та згідно довідки від 20.01.2015 р. ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» [PERSON] самостійно сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.12-15). Враховуючи обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу, що відповідач інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, часткове погодження сторін щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 20 % від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки [PERSON] виконувались батьківські обов'язки, щодо утримання сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial