Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 15.06.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу спільних дітей не мають. Спільного господарства сторони не ведуть. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Зазначила, що з 23.05.2017 року відповідач утримується під вартою. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливе, суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому в судовому порядку шлюб просить розірвати. Ухвалою суду від 28 березня 2018 року в справі призначено підготовче засідання. Разом з тим, ухвалою суду від 23.04.2018 після повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку зі звільненням судді у відставку, відповідно до абз. 1 ч.12 ст. 33 ЦПК України розгляд справи на стадії підготовчого провадження розпочато спочатку. У підготовче засідання позивач не прибула, подала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, зазначив, що позов підтримує повністю, просила його задовольнити з вищенаведених підстав. Відповідач згідно з інформацією Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» від 06.03.2018 №7/3246 з 17.02.2018 направлений для відбування покарання до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)». Згідно з ч. 6 ст.76 ЦПК України якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документі вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду. Відповідно до вимог ч.7 ст. 130 УПК України на адресу, за місцем утримання відповідача, судом направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, позовну заяву з матеріалами для вручення під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи. Згідно з надісланого до суду клопотання відповідача, він не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини справи, дослідив докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 15.06.2016 року зареєстрували шлюб у Дзержинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис за № 55 від 15.06.2016 року), дошлюбні прізвища подружжя не змінювало. Від шлюбу сторони дітей не мають. Конституцією України проголошена охорона сім'ї державою, що полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі немає та, враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Беручи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сім`ї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення; шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон), визначено розміри ставок судового збору за подання позову до суду. Позивач звільнена судом від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов в повному обсязі, аналізуючи, та,

Outcome: approved