Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] , які у період свого шлюбу побудували будинок [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Жданова від 23.01.1987 року за [PERSON] визнано право власності на 17/25 частку вказаного вище житлового будинку, при цьому у власність [PERSON] залишено 8/25 часток будинку. [INFO] батько заявника помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому 8/25 частки будинку [ADDRESS] . При цьому [PERSON] фактично прийняла спадщину, адже постійно проживала у будинку, проводила його поточний ремонт, здійснювала нагляд за житлом, сплачувала комунальні послуги. [INFO] року мати заявника померла, після її смерті [PERSON] набула право власності на належну матері 17/25 частку будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. Разом з цим, 15 лютого 2019 року при зверненні до нотаріусу з питання прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю доказів вступу в управління та володіння спадковим майном. За таких підстав, заявник була вимушена звернутися до суду та просила встановити факт прийняття нею спадщини у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке складається з 8/25 частки будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Маріупольської міської ради Каргін Є.С., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, проти задоволення вимог не заперечував. Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 09.05.1961 року Орджонікідзевським бюро РАЦС м. Жданова. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 03.06.1983 року Будинком одруження м. Жданова Донецької області, [INFO] червня 1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Жданова від 23 січня 1987 року за\~ [PERSON] визнано право власності на 17/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . У власності [PERSON] залишено 8/25 часток вказаного будинку.\~ [INFO] року батько заявника, [PERSON] , помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 16.01.2019 року Відділом записів актів цивільного стану адміністрації міського округу м. Єлець Липецької області Російської Федерації. Після смерті батька [PERSON] до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини не зверталась, фактично прийняла її, адже проживала у будинку [ADDRESS] , проводила його поточний ремонт, здійснювала нагляд за житлом, сплачувала комунальні послуги, що також підтверджується актом № 165 від 25.01.2019 року голови КСН «МКР «Курчатово» та письмовими поясненням свідків [PERSON] , [PERSON] У свою чергу, згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 16.05.2016 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері заявник звернулась до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після її смерті. Так, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2018 року, виданим державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 2-548, [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з 17/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] на земельній ділянці. Право власності на вказане майно зареєстроване за заявником [PERSON] 25.10.2018 року за реєстраційним номером 1676312214123. Натомість, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2019 року, складеною державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] відмовлено, з-за відсутності у спадкоємця доказів про місце відкриття спадщини та факту її прийняття. У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті першому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 25 липня 1993 року, правовідносини в даному випадку регулюються Цивільним Кодексом УРСР в редакції від 18 липня 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст.ст. 529, 530,531 Цивільного Кодексу УРСР до кола спадкоємців входять діти, подружжя, батьки, брати, сестри, дід, бабка та утриманці. [PERSON] є єдиним спадкоємцем на спадщину, що відкрилася після смерті її батька [PERSON] Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] на момент смерті батька у 1993 році та до теперішнього часу проживає у будинку [ADDRESS] . Встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини необхідно їй для оформлення спадкових прав. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається приналежною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявник після смерті батька фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком [ADDRESS] в цілому, то суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту прийняття нею спадщини у вигляді 8/25 часток цього будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved