overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Новодачинської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] та після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна частка (пай) розміром 5,36 га, яка розташована на території села Нова Дача Павлоградського району Дніпропетровської області. Він є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців, крім нього, немає. 16 лютого 2011 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Він з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, так як мав скрутне матеріальне становище. Таким чином, вважає, що він з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що позивач перебував у родинних відносинах з [PERSON], який помер [INFO], а саме, [PERSON] був рідним батьком позовом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 5,36 га, яка розташована на території села Нова Дача Павлоградського району Дніпропетровської області. Позивач своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті його матері у зв'язку з тим, що він мав скрутне матеріальне становище. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе визначити позивачу двохмісячний строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], вказуючи, що з 2010 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини та їх шлюб носить формальний характер, а також, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу з відповідачем він вважає неможливим. Позивач просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач, місце проживання якої п позивачеві невідоме та у встановленому законом порядку не зареєстровано, була викликана до суду через оголошення у пресі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 07 лютого 1997 року у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 28 ; дітей від шлюбу у сторін немає. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося з причини несхожості характерів, життєвих інтересів та втрати взаєморозуміння; шлюбно-сімейні відносини між ним і відповідачем припинені з 2010 року ; мешкають вони окремо. Крім того, позивач заперечує проти надання йому судом будь-яких строків для примирення з відповідачем, посилаючись, що вважає неможливим подальше сумісне життя з відповідачем та збереження їх шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові вказано, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У будинку зареєстровані він, його онука [PERSON] та його син [PERSON] З 2012 року син [PERSON] забрав всі свої речі та не проживає у його квартирі. Ухвалою суду від 05 березня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, залучено Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 березня 1984 року. Як вбачається з домової книги та довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради від 23 лютого 2015 року № 734 відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2012 року, його особистих речей у квартирі не має, що підтверджується актом від 19 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі не проживає за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, тому він втратив право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Свої вимоги мотивував тим, що 17.10.2008 р. між ним та відповідачкою було укладено шлюбу, припинили стосунки сторони у 2013 році, розірвали шлюб у липні 2014 року. [INFO] у відповідачки народився син - [PERSON]. У Свідоцтві про народження дитини в графі «батько» записаний позивач, оскільки сторони перебували в зареєстрованому шлюбі під час вагітності [PERSON] Посилаючись на те, що він не є батьком дитини, позивач просив суд ухвалити рішення, яким виключити запис про те, що він є батьком [PERSON], з актового запису про його народження. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю. Відповідачка позов визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. 17.10.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Сторони припинили подружні стосунки та з 2013 року проживали окремо. 11.07.2014 року шлюб між сторонами біло розірвано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON]. В свідоцтві про народження батьком дитини записаний [PERSON]. Згідно Актового запису про народження № 75 від 13.01.2015 року, вчиненого 13 січня 2015 року за № 75 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, батьком [PERSON] зазначений [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідні заяви позивачем, відповідачем та іншою особою своєчасно подані не були. Згідно ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 127 СК України, має право оспорювати своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження. На підставі викладеного, з огляду на обставини справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки іншим шляхом захистити свої права позивач не має змоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. З 19 листопада 1996 року до 23 листопада 2006 року він перебував у шлюбі із відповідачкою. З 27 серпня 2004 року по 30 грудня 2004 року він працював у Павловському районі Московської області Російської Федерації, протягом даного періоду додому не повертався та близьких стосунків з відповідачкою не підтримував, а тому він не є батьком [PERSON]. З цих підстав, посилаючись на ст.136 СК України, позивач просив суд виключити відомості про нього як батька [PERSON] з актового запису про його народження №9, складеного 28 липня 2005 року виконавчим комітетом Щиборівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2013 року затверджено угоду про примирення між позивачем та відповідачем, згідно якої останній зобов'язується відшкодувати йому завдані збитки у сумі 12 000 грн. у строк до 31 грудня 2014 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача з постановленням по справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено угоду про примирення в порядку ст. 468 КПК України. Згідно даної угоди, [PERSON] зобов'язується відшкодувати потерпілому [PERSON] завдані кримінальним правопорушенням збитки у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. у строк до 31 грудня 2014 року. Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2013 року визначено, що [PERSON] дійсно зняв кошти з кредитної картки «Приват банк», що належить [PERSON], у сумі 12 000 грн. Даним вироком затверджено угоду про примирення та [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 850 грн. штрафу. До 31 грудня 2014 року [PERSON] умови угоди не виконав, і не сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000 грн. На час розгляду справи відповідач не надав суду жодного доказу, який свідчив би про виконання ним свого зобов'язання згідно угоди про примирення між ним та позивачем від 31 жовтня 2013 року. Отже, згідно норм ст. 1166 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, вказавши, що 23 серпня 2008 року у виконавчому комітеті Бджілянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, він зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис №05. Від спільного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні. Протягом 2013 року сімейне життя подружжя поступово погіршувалося через різні погляди на життя. На даний час фактичні шлюбні стосунки припинені, позивач проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою. Позивач [PERSON] до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Судом встановлено, що подальше сімейне життя суперечить інтересам сім'ї, сторони миритися не бажають. Відповідач після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, а тому з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 02 вересня 2005 року він з відповідачкою знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб, сім'ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини були припинені з вересня 2014 року. Спору стосовно проживання дітей не мають. У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 вересня 2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1046 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2005 року). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 березня 2006 року, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05 листопада 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції), які проживають разом з відповідачкою. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, оскільки, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 01.03.1997 року відділом РАЦС Арбузинського району Миколаївської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 11. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В шлюбі перебуває вперше. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна немає. На примирення не згоден. В зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю підтримав позовні вимоги та просив слухати справу в його відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю визнала позовні вимоги та просила слухати справу в її відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 01.03.1997 року відділом РАЦС Арбузинського району Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 11 (а.с.2). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано. Керайонучись ст.ст.10, 59, 209, 212 - 215, 235 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 15 травня 2004 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з грудня 2012 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 15 травня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 15 травня 2004 року актовий запис № 290 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з грудня 2012 року, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Спір щодо місця проживання [PERSON] відсутній. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved