Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У листопаді 2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - позивач, банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01 лютого 2011 р. Ообґрунтовуючи свої вимоги тим, що в зв'язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом станом на 19 жовтня 2017 р. за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 30 752,57 грн., що складається з: 14 594,74 грн. - тіло кредиту, 5 575,98 грн. - відсотки за користування кредитом; 8 641,25 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг»: 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1440,60 грн. - процентна складова штрафу. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Провадження у справі відкрито 04 грудня 2017 року та справу призначено до розгляду на 02 лютого 2018 р. (а.с. 39). У зв'язку з розглядом суддею Батрин О.В., як черговим слідчим суддею, клопотань органів досудового розслідування, справу знято зі складу та перенесено на 19 березня 2018 р. (а.с. 42). Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи дана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). У судове засідання 19 березня 2018 р. учасники справи, будучи належним чином повідомленими, не з'явились. У позовній заяві міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва (а.с. 38). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання (а.с. 41, 47), що у розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзив відповідач не подав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач,належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01 лютого 2011 р. між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України укладений кредитний договір б/н, у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за умовами якого відповідач 01 лютого 2011 р. отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відпадає строку дії картки. Відповідач посвідчив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському caйті, та з якими відповідач ознайомився під час написання такої заяви, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банків послуг» власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. За положеннями п. 2.1.1.12.2 «Умов та правил надання банків послуг» в разі непогашенім клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Згідно з п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень. а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Оскільки, відповідачем порушувалося зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», до яких він приєднався, то станом на 19 жовтня 2017 р. за ним обраховується прострочена заборгованість за тілом кредиту на суму 14 594,74 грн., 5 575,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями п. 1.1.5.20 «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф відповідно до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених Тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Згідно наданого Позивачем розрахунку останнім відповідачу нараховано пеню в розмірі 8 641,25 грн., правильність якого відповідачем не спростована. Таким чином, вказаний розмір пені за прострочення виконання зобов'язання із своєчасного повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1440,60 грн. штрафу (процента складова) з огляду на таке. Положеннями «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, а також сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання. У Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 висловлена наступна правова позиція: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про не дотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в частині позовних вимог про задоволення вимог про стягнення штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» слід відмовити з огляду на зазначені вище вимоги законодавства та правову позицію Верховного Суду України. Враховуючи те, що відповідачем порушено передбачений договором б/н від 01 лютого 2011 р. порядок погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за його користування, позовні вимоги в частині стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості: 14 594,74 грн. - тіло кредиту, 5 575,98 грн. - відсотки за користування кредитом та нарахованої позивачем пені - 8 641,25 грн. підлягають задоволенню. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в розмірі 1499,04 грн. покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial