Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування Шевченківського району» (далі - КП «ЦОС Шевченківського району») звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив стягнути заборгованість за комунальні послуги в сумі 27 278,83 грн., що складається із заборгованості по квартирній платі в сумі 9375,06 грн., інфляційні втрати - 6216,65 грн., 3 проценти річних - 1686,58 грн. та судові витрати у розмірі 272,79 грн. за період з 01.02.2006 року по 01.06.2014 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не сплачує кошти за надані їй житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. У своїх запереченнях відповідачка зазначила, що із заявленими вимогами не погоджується обґрунтовуючи це тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є спірним. Також позивачка зазначає, що оплачувала житлово-комунальні послуги за період з 2006 по 2010 рік, проте вона не має можливості їх надати, оскільки квитанції про оплату не збереглися, так як ці періоди залишилися за межами позовної давності. [PERSON] в своїх запереченнях наголосила на тому, що перестала оплачувати рахунки з березня 2013 року з вини позивача, оскільки на числені письмові прохання відповідача про взяття на абонентський облік лічильників, які [PERSON] за свій рахунок замінила. [PERSON] вказує, що не могла оплачувати рахунки, які надавались позивачем так як в них зазначались показники загального будинкового лічильника та нормативів споживання. Технічної можливості зазначити в рахунку показники внутрішньо квартирних засобів обліку води не було, а тому з березня 2013 року по жовтень 2014 року виникла заборгованість. Позивачка вказала, що не оплачувала в цей період житлово-комунальні послуги, оскільки не погоджувалась із нарахованими позивачем сумами. Як зазначає відповідач в своїх запереченнях, вона не заперечує проти сплати заборгованості за період з березня 2013 року по жовтень 2014 року за умови надання позивачем обґрунтованого розрахунку. Апеляційним судом м.Києва було зобов'язано позивача взяти на абонентський облік квартирні прилади обліку холодної води, що встановлені в [ADDRESS] та провести перерахунок розміру плати за постачання холодної та гарячої води і водовідведення з 13 лютого 2013 року. Що стосується решти позовних вимог, відповідачка просила застосувати позовну давність. 22.05.2018 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01.02.2006 року по 01.06.2014 року в сумі 18 294,80 грн., що складається: основний борг - 10 391,57 грн., втрати від інфляційних процесів - 6 216, 65 грн., 3% річних - 1 686,58 грн. та судові витрати в сумі 272,79 грн.. 25.05.2018 року до суду надійшов відзив на заяву про зменшення позовних вимог, в якому представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності на надав суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період з 2011 року по лютий 2013 року. Також представник відповідача зазначив, що заборгованість виникла з березня 2013 року по жовтень 2014 року та відповідач не заперечує проти сплати заборгованості саме за цей період. 16.07.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає, що строк позовної давності не можливо застосувати, оскільки 24.12.2013 року було видано судовий наказ щодо відповідача, тому строк позовної давності переривається. В своїй заяві представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також, до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких він наголосив, що заборгованість відсутня, що підтверджується розрахунком позивача. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та користується комунальними послугами, які надавались та надаються КП «ЦОС Шевченківського району». Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового фонду господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківської районної у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до п. 2.1 Статуту, предметом діяльності позивача 2 є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг). Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із відзиву відповідача, остання просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача за даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року було скасовано судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м.Києва 24.12.2013 року, яким було стягнено заборгованість за житлово-комунальні послуги з відповідача. Разом з тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Проте, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Окрім того, слід зазначити, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд України під час розгляду справ №№ 6-160цс14, 6-31цс15 та 6-154цс15. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як вбачається з розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідачем здійснювалися щомісячні платежі по сплаті за житлово-комунальні послуги, таким чином визнаючи наявну заборгованість та перериваючи строки позовної давності, а тому доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності є необґрунтованими та не підлягають застосуванню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 10.06.2014 року ухвалою суду було скасовано виданий Шевченківським районним судом м.Києва судовий наказ від 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованості за житлово- комунальні послуги. У січні 2013 року позивачем було здійснено заміну лічильників гарячої та холодної води в квартирі [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року зобов'язано КП «ЦОС Шевченківського району» взяти на абонентський облік квартирні прилади обліку холодної води та гарячої води, встановлені в квартирі [ADDRESS] провести перерахунок розміру плати за постачання холодної та гарячої води і водовідведення з 13 лютого 2013 року. На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року позивач направив позивачу інформацію про обґрунтування суми, на яку було проведено перерахунок вартості послуг з централізованого холодного та гарячого водопостачання та надав розрахунок. Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рахунку попередження від 01.05.2018 року, [PERSON] сплатила заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року та їй було перераховано суму заборгованості за вказаний період на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості у відповідача існує заборгованість у розмірі 10 391,57 грн. З урахуванням заборгованості з відповідача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1 686,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 216,65 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved