Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, зазначивши, що з 18.01.2001р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. З 25.05.2004р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Відповідач надавав матеріальну допомогу дитині у незначному розмірі, з 2011 року - приблизно по 200,00 грн. в місяць. Вказаних грошових коштів недостатньо для забезпечення належного розвитку дитини. При цьому відповідач працездатний, є відомим перукарем та працює за спеціальністю, інших дітей на утриманні не має, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у сумі 1000,00 грн. щомісяця з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до уточненої позовної заяви, позивачка просить стягнути аліменти за минулий період з 26.02.2012р. по 25.02.2015р. у сумі 500,00 грн. щомісячно, оскільки у добровільному порядку та на її прохання відповідач не збільшував розмір грошової допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що оскільки відповідач має постійне місце роботи, аліменти повинні бути стягнуті у частці від його заробітку (доходу). Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (СК) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно з вищезазначеними нормами Сімейного кодексу України аліменти стягуються з усіх видів доходів платника аліментів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2001р. по 25.05.2004р. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.3). Дитина хворіє бронхіальною астмою, алергічним ринітом та знаходиться на диспансерному обліку, має інші захворювання, що підтверджується виписними епікризами та консультативними висновками лікарів. Сторонами визнається, що після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Позивачці встановлено третю групу інвалідності, встановлені обмеження щодо умов та характеру праці (а.с.6), вона отримує пенсію по інвалідності. Відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дитини на власний розсуд, що підтверджується випискою по рахунку позивачки (а.с.12-14), копіями платіжних доручень (а.с.27-69) та визнається сторонами. Відповідач працює перукарем, що підтверджується копією трудової книжки відповідача, 03.02.2015р. він уклав трудовий договір з фізичною особою, яка використовує найману працю, яким обумовлено щомісячну плату у розмірі 1220,00 грн. Разом з тим, зі змісту розміщених в мережі Інтернет рекламних оголошень та публікацій, вбачається, що відповідач [PERSON] має професійний досвід арт-директора, надає послуги перукаря-стиліста і імідж-дизайнера, заявляє про себе як одного з провідних спеціалістів в Україні, проводить авторські семінари. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що знайомилися в мережі Інтернет з рекламою професійних послуг [PERSON] та їх вартості. Наявність зазначених обставин щодо професійної діяльності відповідача має істотне значення і згідно до ч. 1 ст. 184 СК України дає підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги матеріальний стан дитини та стан її здоров'я, відсутність у відповідача інших дітей, суд дійшов до висновку, що аліменти мають бути визначені у розмірі 800,00 грн. щомісяця від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачка не доводить і судом не встановлено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. До звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач у добровільному порядку сплачував постійно аліменти на утримання дитини, останні роки у розмірі 250,00 -200,00 грн. щомісяця. Це не перешкоджало позивачці, не погоджуючись з розміром отримуваних аліментів, звернутися у будь-який час до суду з позовом про стягнення аліментів у більшому розмірі. Таким чином, вимоги позову про стягнення аліментів за минулий період суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, з відповідача.

Outcome: partial