Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У лютому 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 23 травня 2008р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого єПублічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»)та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 154000,00 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, яка складається з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR з кінцевим терміном погашення кредиту 23.05.2018р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р.між банком та [PERSON]був укладений договір поруки від 23.05.2008р. №SR-508/023/2008, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобовязань, позивач остаточно просив суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON]суму заборгованості за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р. станом на 27 січня 2015 року в розмірі 1634222,01грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн. 16 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, щоТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя, оскільки [PERSON] ще 17 липня 2014року припинив належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., а тому за її думкою, строк звернення банку з вимогою до поручителя закінчився 18 січня 2015року. Зазначала, що у 2013р. та у 2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були укладені додаткові договори за №1 від 22 лютого 2013 року, та за №2 від 24 лютого 2014 року до кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., відповідно до умов яких на періоди з 25 лютого 2013 року до 22 липня 2013 року (включно) та з 24 лютого 2014 року до 22 липня 2014року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом встановлювалася фіксована процентна ставка у розмірі 13,99% річних. Стверджувала, що за значеними додатковими договорами, згоди на укладення яких вона не надавала, було збільшено обсяг її відповідальності, як поручителя. Посилаючись на викладені обставини позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати договір поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», припиненим. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», діюча на підставі довіреності від 11 березня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (т.1. а.с.166). Відповідач [PERSON], та його представник, діючий на підставі довіреності від 22 квітня 2015 року у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надав заяву про відкладання розгляду справи, посилаючись на знаходження представника у відрядженні, але при цьому докази, які підтверджують ці обставини, суду не представили (т.2, а.с.46,50,59). Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання відповідача та його представника, яким було відомо про розгляд у справі, а також надання представником заяви про відкладення розгляду справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії відповідача та його представника суд відносить до таких, що суперечать вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. У зв'язку з неявкою відповідача [PERSON], та його представника, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 13 травня 2016 року у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнала, та просила відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала, та просила суд їх задовольнити у повному обсязі (т.2, а.с. 7-9, 46). При цьому представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 13 травня 2016 року в процесі судового засідання неодноразово заявляла клопотанняпро відкладення розгляду справи та оголошення перерви у судовому засіданні, про витребування доказів, які вже містяться в матеріалах справи, що дає суду підстави стверджувати про неналежне здійснення останньою своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у затягуванні судового розгляду даної справи, яка з 2015 року не може бути вирішена по суті. Тому такі дії представника відповідача суд відносить до таких, що суперечать вимогам ч. 3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 23 травня 2018 року [PERSON] подав ЗАО «ОТП Банк» кредитну заявку на отримання кредиту за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р. (т.1 а.с.44). 23 травня 2008р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та був укладений кредитний договір №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 154000,00 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, яка складається з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR з кінцевим терміном погашення кредиту 23.05.2018р. (т.1, а.с. 44-54). В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р.між банком та [PERSON]був укладений договір поруки від 23.05.2008р. №SR-508/023/2008, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (т.1,а.с.42-43). Згідно з умовами договору факторингу № б/н від 25.12.2014р. та додатком до нього ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги в тому числі за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] І.(т.1, а.с.255-279). Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. Відповідно до п.1.9.1 частини №2 кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та /або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 кредитного договору), та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі-«вимога»). При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позивальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати надсилання позичальнику відповідної вимоги. Встановлено, що 22.01.2015 року банком на адресу [PERSON], була відправлена досудова вимога про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.13,14). Згідно з п. 1.2. договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя чи до всіх одночасно. Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п. 3.2. договору поруки, поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником його боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити і, виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. При цьому, згідно п. 3.4. Договору поруки, така вимога вважається отриманою поручителем, якщо її буде надіслано поштою за адресою, вказаною в договорі поруки. У звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, банком було направлено [PERSON], на адресу, зазначену в договорі поруки, відповідну досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором за вих.ДКС93120 від 22.01.2015р. (т.1, а.с.11,12). Судом встановлено, що через невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., станом на 27 січня 2015р. склалася заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1634222,01грн., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом 93281,44 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 1474779,56 грн. , сума відсотків за користування кредитом 5652,56 доларів США, еквівалент по курсу НБУ 89366,97 грн., сума пені за прострочення виконання зобовязань 70075,48 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 27 січня 2015р. відповідно до умов кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р.(т.1,а.с.8,10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у 2016р. звертався до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою про врегулювання заборгованості за кредитним договором, та банком погоджено підписати з останнім додаткову угоду про конвертацію боргу (т.1 а.с.167-254). Судом встановлено, що 24 лютого 2013 року за заявою відповідача з метою реструктуризації боргу, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., згідно умов якого на період з 25 лютого 2013 року до 22 липня 2013 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 13,99% (5,99% + FIDR), яка дорівнювала раніше встановленійплаваючій процентній ставці, що складалася з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR (т.2, а.с.53-55). Крім того, 24 лютого 2014 року за заявою відповідача з метою реструктуризації боргу, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., згідно умов якого на період з 24 лютого 2014 року до 22 липня 2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом замість плаваючій процентної ставки, що складалася з фіксованого відсотку (5,99% річних) + FIDR, була встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 13,99% (5,99% + FIDR) річних до дати закінчення кредитного договору (т.1 а.с.33, т.2 а.с.56-58). Тобто, в результаті укладення додаткових договорів до кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлювалася фіксована процентна ставка у розмірі 13,99% (5,99% + FIDR) річних, яка не перевищувала розмір процентної ставки, встановленою кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р. Зазначені обставини підтверджують факт укладення [PERSON] кредитного договору та отримання ним кредиту, та свідчать про бажання останнього сплачувати кредит, оскільки останній вчиняв дії щодо врегулювання заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку в повному обсязі однім із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Встановлено, що згідно з умовами п. 1.2. договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р. укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON]передбачено, що банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя чи до всіх одночасно. Тому, позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин (т.1, а.с. 11-14). Відповідачами не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів у підтвердження цих заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо посилань [PERSON] в своєму зустрічному позові на припинення договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., укладеного між нею та ЗАТ «ОТП Банк», на підставі ч.1,4 ст.559 ЦК України, суд не може приймати їх до уваги виходячи з наступного. При укладені договору поруки з ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON]не оскаржувала його умови і погоджувалась з ними, шляхом підписання зазначеного договору. Зазначені обставини не заперечувались представником відповідачки у судовому засіданні. Отже, договір поруки, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачкою за зустрічним позовом, не оскаржувався. На обґрунтування зустрічного позову позивачка посилалась на постанови Верховного Суду України за 2014 рік, якими встановлено, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а оскільки банк відповідно до умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобовязання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку. В даному випадку із зазначеними посиланнями [PERSON]суд не може погодитись у звязку з наступними обставинами. По-перше, відповідно до п. 3.2. договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником його боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. При цьому, згідно п. 3.4. Договору поруки, така вимога вважається отриманою поручителем, якщо її буде надіслано поштою за адресою, вказаною в договорі поруки. Тобто спірним договором був встановлений строк, який відраховується здати отримання відповідної письмової вимоги банку. Встановлено, що 22.01.2015р. [PERSON], було направлено на адресу, зазначену в договорі поруки, відповідну досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а 26 лютого 2015року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості(т.1, а.с.11,12). Суд вважає, що є хибною позиція позивача за зустрічним позовом щодо посилання на те, що [PERSON] ще 17 липня 2014року припинив належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., у звязку з чим порука припинилась 18.01.2015 року. Як встановлено ізрозрахунку заборгованості від 27 січня 2015р. відповідно до умов кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., [PERSON] припинив належним чином виконувати визначені договором зобовязання 05.11.2014року, у звязку з чим зверненням 22.01.2015року із досудовими вимогами до нього та поручителя банк не порушив шестимісячного строку звернення з такою вимогою (кінець стоку спливає в такому разі 06.05.2015 року), а також слід зазначити, що банк у межах зазначеного строку цілком правомірно звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів. Таким чином, у своїй зустрічній позовній заяві позивачка не навела відповідно до вимог діючого законодавства підстав припинення договору поруки відповідно до вимог ст.559 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що в 2013р. та в 2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додаткові договори за №1 від 24 лютого 2013 р. та за №2 від 24 лютого 2014 року до договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., згідно умов яких сторони домовились про внесення змін та доповнень до договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., а саме в разі зміни, у тому числі збільшення розміру боргових зобовязань та інших зобовязань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобовязання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем вказаних договорів вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору (т.2, а.с.53-58). За таких обставин, суд вважає, доводи позивачки за зустрічним позовом про збільшення обсягу відповідальності, без її згоди, не знайшли свого підтвердження, оскільки вказані додаткові договори до договору поруки №SR-508/023/2008 від 23.05.2008р., підписані та не оскаржувались останньою до 16 травня 2016 року. Щодо посилань представника позивача за зустрічним позовом на ту обставину, що додаткові договори до договору поруки не підписувались позивачкою, суд вважає звернути увагу на той факт, що позивачка, починаючи з 26 лютого 2015 року (дати предявлення позову банком), а тим більш з 16 травня 2016 року (дати подання зустрічного позову) не зверталась до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі у звязку з не підписанням нею додаткових угод до договору поруки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договорами та судових витрат підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON]про визнання договору припиненим слід відмовити у повному обсязі у звязку з їх не законністю. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 3441,00грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved