Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2013 році позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 242725 доларів США: 12.02.2013 року - 40500 доларів США зі строком повернення до 11.11.2013 року; 27 травня 2013 року - 59825 доларів США зі строком повернення до 01.12.2013 року; 20.06.2013 року - 92400 доларів США зі строком повернення до 25.12.2013 року; 05.06.2013 року - 50000 доларів США із строком повернення до 01.12.2013 року. На підтвердження отриманих грошових коштів відповідачем видано власноручно написані розписки. Станом на день звернення з даним позовом до суду грошові кошти не повернуто. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6237638,07 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до оригіналу розписки від 12 лютого 2013 року, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму в розмірі 40500 доларів США, які зобов`язувавсь повернути до 11 листопада 2013 року. Згідно оригіналу розписки від 27 травня 2013 року, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму в розмірі 59825 доларів США, які зобов`язувавсь повернути до 01 грудня 2013 року. Відповідно до оригіналу розписки від 05 червня 2013 року, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму в розмірі 50000 доларів США, які зобов`язувавсь повернути до 01 грудня 2013 року. З оригіналу розписки від 20 червня 2013 року вбачається, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму в розмірі 92400 доларів США, які зобов`язувавсь повернути до 25 грудня 2013 року. Як зазначено у Висновках Верховного суду України Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за друге півріччя 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Судом встановлено, що станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути грошові кошти у розмірі 6237638,07 грн. (245725 доларів США Х 25,698375 грн. - офіційний курс гривні станом на 03.02.2016 року). Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 07.06.2016 року, становить 2498.5658, а тому сума позики за розписками від 12.02.2013 року, 27.05.2013 року, 05.06.2013 року та від 20.06.2013 року (242725 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 6064643,84 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач взяті не себе зобов'язання по поверненню коштів не виконав, а тому враховуючи те, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за курсом гривні до долару США станом 03.02.2016 року, а тому беручи до уваги вимоги ст. 533 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 6890,00 грн..

Outcome: partial