Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування позову вказував, що у період з 28.09.2015 року по 31.08.2016 року працював у ПрАТ «Азовелектросталь», після чого був звільнений у звязку із закінченням терміну дії строкового трудового договору. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з дня звільнення, тобто з 31.08.2016 року по день ухвалення судом рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати у сумі 310,86 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач з 28.09.2015 року по 31.08.2016 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується довідкою, наданою ПрАТ «Азовелектросталь» від 24.07.2017 року та наказом про звільнення від 31.08.206 року №246-К. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно наданої відповідачем довідки № 301/1-5 від 24.07.2017 року сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] складає 52 975,48 грн. Судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27.02.2017 року вказана заборгованість була стягнута з ПрАТ «Азовелектросталь». Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 Конституційний суд розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми та висновки Конституційного суду України свідчать, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права, про що також було зазначено в постанові Верховного суду України від 22.01.2014 року справа №6-159цс13. У звязку із тим, що остаточний розрахунок із позивачем проведений не був, на відповідача покладається обовязок виплатити середній заробіток з 01.09.2016 р. по день винесення судом рішення, тобто по 21.04.2017 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 310,86 грн., що відповідає передбаченому Порядку та не заперечується відповідачем. Відповідач не надав суду доказів та не представив на запит суду витребувані документи щодо середньоденної заробітної плати позивача, які б спростовували його розрахунки. За даними представленого відповідачем графіку роботи № 1-7 для працюючих за сумісництвом з робочим днем тривалістю 4,0 години на 2016-2017 роки середньостатистична кількість робочих днів за період з 01.09.2016 р. по 21.04.2017 р. складає 162 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.09.2016 р. по 21.04.2017 р. складає 50359,32 грн. (162 дні х 310,86 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 50359,32 грн. Стосовно підсудності справи суд відзначає, що згідно Постанови Вищого господарського суду України від 08 лютого 2017 року справа (№910/45/18/16) була скасована постанова Київського апеляційного господарського суду від 21 жовтня 2016 року та ухвала Господарського суду м.Києва від 28.03.2016 року у справі про банкрутство підприємства ПрАТ «Азовелектросталь», а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Отже на момент звернення до суду [PERSON] із даним позовом справа про банкрутство відповідача не була порушена, тому в даному випадку позовна заява підсудна місцевому суду загальної юрисдикції - Іллічівському районному суду міста Маріуполя Донецької області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640,00 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved