Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

у лютому 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить стягнути на свою користь із відповідача [PERSON]В заборгованість у розмірі 535853,33 грн. Позов позивачем обґрунтований тим, що у період із 01.06.2014 року по 31.12.2015 року здійснювалася планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» . Під час проведення даної ревізії було виявлено , що внаслідок невжиття заходів щодо перегляду чинних на підприємстві тарифів (перегляду тарифів по квартплаті та калькуляції) не реалізації права щодо звернення до органів місцевого самоврядування з метою затвердження економічно обг7рунтованих тарифів, допущено покриття витрат фізичних осіб мешканців гуртожитку на загальну суму 535853,33 грн. Державною фінансовою інспекцією України від 02.06.2015 року було поставлено вимогу усунути порушення законодавства та вирішити питання про притягнення винних працівників до відповідальності. Проведеною перевіркою встановлено, що порушення було допущено з вини начальника відділу планування та звітності філії «Будівельно-монтажна фірма «УКРГАЗПРОМБУД» [PERSON], яка у відповідності до посадової інструкції виконувала обовязки щодо проведення аналізу технічно-економічних показників по філії та її структурних підрозділів за звітний період, давала пропозиції по покращенню виробничо господарської діяльності філії. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 16.07.2015 року № 139 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій філії «Будівельно монтажна фірма «Укргазпромбуд» ПАТ «Укртрансгаз» встановлено граничний розмір квартирної плати за утримання будинків і прибудинкових територій у розмірі 1,19 грн. за 1 кв.м. загальної площі. Дане рішення не скасовано, не визнавалося недійсним та є чинним на даний час і обовязковим для виконання. Відповідною судовою практикою підтверджено, що неотримання коштів в результаті проведення господарської операції не може бути підставою для визначення такої діяльності як господарської, оскільки завжди існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції, а тому з цих підстав відсутня її вина. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: у період із 01.06.2014 року 31.12.2015 року здійснювалася планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «УКРТАНСГАЗ» . Під час проведення даної ревізії виявлено невжиття заходів щодо перегляду чинних на підприємстві тарифів, що є недотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово комунальні послуги» від 01.06.2011 року № 869,п.1,7 п.1 ст.21, 31 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875, що призвело до покриття витрат на загальну суму 535853, 33 грн. про складено акт Державної фінансової інспекції України від 02.06.2016 року за № 05-14/762. Сторонами не заперечується, що відповідач обіймала посаду начальника відділу планування та звітності філії «Будівельно-монтажна фірма «УКРГАЗПРОМБУД». Відповідно до п. 4.2 посадової інструкції [PERSON] уповноважена проводити аналіз техніко економічних показників по філії та її структурних підрозділах за звітніий період, дає пропозиції по покращенню виробничо господарської діяльності Філії. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення КЗпП, а саме загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників передбачені статтею 130 КЗпП. Так, у відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 130 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно статті 138 КЗпП для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. За результатами розгляду даної справи суд приходить до висновку, що позивач не довів підстав для настання цивільно правової відповідальності відповідача, яка передбачена статтею 130 КЗпП, а саме те, що збитки у розмірі 535853,33 грн. було спричинено позивачу винними діями останнього. З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed