Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У лютому 2015р. [PERSON] (Позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій»(Відповідач), третя особа: директор вказаного товариства Колмикова О.О., про стягнення заборгованості по заробітній платі. Звернення до суду та заявлені позовні вимоги Позивачка обґрунтовувала тим, що вона з 11.11.2013 року по 24.12.2013 року працювала в ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» на посаді помічника головного інженера проекту. За усною домовленістю з відповідачем було вирішено, що на період випробувального терміну, який буде тривати три місяці, її заробітна плата буде складати 2500 грн. Пропрацювавши 1 місяць 13 днів, вона не отримала від відповідача жодних грошових коштів, а тому з цих підстав вирішила звільнитись з роботи. Оскільки в день звільнення бухгалтерією підприємства не було проведено грошового розрахунку при звільненні, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3583,00грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 30.04.2015р. та 21.05.2015р. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Колмикова О.О., яка одночасно є третьою особою, і була присутня у судовому засіданні 30.04.2015р., заявлені позовні вимоги не визнала та проти їх задоволення заперечила, надала документи, які стосуються періоду роботи позивачки в товаристві. При цьому у судове засідання 21.05.2015р. представник відповідача та третя особа не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» на посаді помічника головного інженера проекту з 11.11.2013 року по 24.12.2013 року та була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні позивача з роботи відповідач не провів всіх розрахунків, передбачених трудовим законодавством, а саме: позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідно до штатного розпису місячний оклад позивача складав 1150,00 грн. Згідно журналу обліку робочого часу працівників товариства позивач пропрацювала в листопаді 2013 року 16 робочих днів(всього в місяці було 21 робочий день) , а в грудні 2013 року 17 робочих днів(всього в місяці було 22 робочих дні). Так, враховуючи кількість робочих днів в листопаді та грудні 2013 року, середньоденна заробітна плата в листопаді 2013р. - складала 54,76 грн, а в грудні - 52,27 грн. Таким чином, заробітна плата Позивача за фактично відпрацьований час за листопад 2013 року становить 876,16 грн (16 робочих днів *54,76 грн), а заробітна плата за грудень 2013 року становить 888,59 грн (17 робочих днів *52,27 грн), а всього складає 1764,75 грн. При цьому суд не приймає як належні та допустимі докази Табелі обліку використання робочого часу за листопад та грудень 2013р., а також нарахування заробітної плати [PERSON] за вказаний період, надані представником відповідача в судовому засіданні 30.04.2015р., оскільки вони оформлені не належним чином, а викладена в них інформація є суперечливою та недоведеною. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України. Згідно ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період роботи у відповідача в сумі 1764,75 грн. Частина 1 ст. 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вже зазначалося вище, оклад позивача за один місяць становив 1150 грн. Оскільки в листопаді 2013 року було 21 робочих днів, а в грудні 2013 року 22 робочих дні, середньоденна заробітна плата, розрахована судом відповідно до постанови Кабітену Міністрів України №100, становить 53,49 грн. ( 1150 грн +1150 грн : 43 робочих дні). Всього кількість днів за час затримки розрахунку за період з 25.12.2013 року по день прийняття рішення, а саме 21.05.2015 року, становить 343 робочих днів, а середній заробіток за час затримки розрахунку складає 18 347,07грн. (343 робочих днів * 53,49грн. середня заробітна плата за один робочий день). Отже, з урахуванням проведених судом розрахунків, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18 347,07 грн. Доказів зворотнього відповідачем надано не було. При цьому, розрахунок заборгованості по заробітній платі та розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наданий безпосередньо в судовому засіданні позивачкою, суд вважає таким, що не відповідає положенням постанови КМУ №100. У урахуванням наведеного позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial