Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У лютому 2014 року до суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу В позовній заяві зазначено, що 02 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2168. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги. У сторін склались різні погляди на життя та на роль кожного з подружжя в сімейних відносинах. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з липня 2013 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Примирення та відновлення сімейних відносин є неможливим. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина буде проживати разом з матір'ю. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Під час розгляду даної цивільної справи судом було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач додатково просила суд після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». В судовому засіданні позивач вимоги позову з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог визнав повністю, не заперечував щодо його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2011 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2168, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданим 28 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Частиною 2 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам позивача. Визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене вище та на вимогу позивача про відновлення свого дошлюбного прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу необхідно відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved