Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.10.2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та погодилась із тим, що банк має право у будь який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договоромпо поверненню кредиту та сплаті відсотків, відповідач станом на 13.01.2019 року має заборгованість у сумі 11923 грн. 62 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1254 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4332 грн. 50 коп., пені в сумі 5292 грн. 37 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в сумі 543 грн. 98 коп. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Ухвалою від 14.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з викликом сторін у судове засідання. 08.04.2019 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що вона позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову, оскількиу наданій позивачем на підтвердження своїх вимог анкеті-заяві від 13.10.2011 року відсутні будь які відомості та відмітки про дату випуску картки, видачі картки та загальний строк її дії, відсутні відомості про звернення відповідача з проханням надати кредитний ліміт та його розмір, що свідчить про недоведеність вимог позивача. Розрахунок заборгованості зроблений без достатніх правових підстав, без узгоджених сторонами суттєвих умов кредитного договору, з порушенням вимог чинного законодавства щодо подвійного нарахування відсотків на відсотки, застосування подвійною юридичної відповідальності. Крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови в позові за її заявою про застосування такого строку.. 25.04.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказано, міжПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладенокредитний договір у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При отриманні кредитної картки відповідач надала згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Банком суду надані докази щодо отримання відповідачем платіжної картки, щодо перевипуску платіжної картки, виписку з рахунку позичальника,інформацію щодо строку пере випущеної картки № [NUMBER] та докази, що саме ця картка надавалася відповідачу. Факт наявності заборгованості [PERSON] перед банком підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовані відповідачем. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 13.10.2011 року [PERSON] , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що вона згодна з тим, що ця анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між банком та нею договір про надання банківських послуг, вона ознайомилась та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому виді. [PERSON] зобов`язалась виконувати вимоги умов та правил користування надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк»-www.privatbank.ua. Після підписання кредитного договору [PERSON] була надані кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , термін дії останньої - до серпня 2021 року. Відповідно до витягу з тарифів, базова сплата відсотків за користування кредитними коштами банком встановлена - 3 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, що відповідно, складає 36 % річних. Суд також встановив, що 01.07.2015 року проведено старт карткового рахунку за кредитною карткою № [NUMBER], картковий ліміт - 2000 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався Банком. Встановлено, що [PERSON] на власний розсуд визначилася у виборі контрагента та визначені умов спірного договору. Суд також встановив, що [PERSON] за спірним договором постійно поповнювала рахунок у терміналі самообслуговування для погашення заборгованості, зараховувала перекази з електронної системи банку «Приват24» на свій картковий рахунок за спірним договором. Отже, судом встановлено, що 13.10.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняла такожна себе зобов`язанняза вказаним кредитним договором здійснювати погашення кредитуобов`язковими щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), сплачувати пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1% від суми загальної заборгованості (нараховується 1 раз в місяць за кожен день прострочення кредиту), та штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 13.01.2019 року становить 11923 грн. 62 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1254 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4332 грн. 50 коп., пені в сумі 5292 грн. 37 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в сумі 543 грн. 98 коп. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами та пенею підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем належними та допустимим доказами не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Водночас суд враховує, що пеня розрахована в межах строку позовної давності. На підставі вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 1254 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4332 грн. 50 коп., пені в сумі 5292 грн. 37 коп., слід задовольнити. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів: 500 грн. (фіксованої частини) та 543 грн. 98 коп. (процентної складової) слід врахувати наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Безпідставними є доводи відповідачки [PERSON] , що між сторонами взагалі не було укладено кредитного договору в належній (письмовій) формі, оскільки підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про сплив позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, проте суд відхиляє дану вимогу відповідача через наступне. Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Статтею 258 ЦК Українипередбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Банком суду наданіналежні та допустимі докази щодо отримання відповідачем платіжної картки, щодо перевипуску платіжної картки, виписку з рахунку позичальника,інформацію щодо строку пере випущеної картки № [NUMBER] , який на даний час не закінчився, та докази, що саме ця картка надавалася відповідачу. Також судом встановлено, що відповідач тривалий час активно користувалась кредитною карткоюта використовував кредитні кошти, а також здійснювала поповнення картрахунку для погашення кредиту, відсотків та інших нарахувань відповідно до договору. З наданих позивачем виписокпо картці відповідача та розрахунку її заборгованості за кредитом, вбачається, що останню операцію, яка свідчила б про визнання боргу, відповідачем було здійснено в лютому 2018 року. При цьому, суд вказує, що виписка по рахунку відповідача є належним і допустимим доказом, оскільки такий рух коштів фіксується автоматично відповідним програмним забезпеченням, яке враховує всі платежі, зняття коштів, їх перерахування, списання банком та всі здійснені нарахування на залишок заборгованості за кредитом у відповідності до умов договору (відсотків, неустойки). Отже, враховуючи останній платіж відповідача та строк дії перевипущеної кредитної картки (серпень 2021 року), строк позовної давності розпочався в лютому 2018 року та станом на день звернення банку до суду у лютому 2019 року з даним позовом не сплив. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial