Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту Банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 106849-cred від 18 грудня 2007 року. Уточнивши позовні вимоги (т.1, а.с. 187-191), Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по відсоткам, розраховану за період з 25 лютого 2011 року по 25 лютого 2016 року, у розмірі 10\~332,22 доларів США, що за курсом 1 долар США=27,21 грн. складає 281\~139,71 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що розрахунок заборгованості по відсоткам зроблено за останні пять років, оскільки відповідно до пункту 5.7 Договору передбачений пятирічний строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] вважали, що [PERSON] пропущений строк позовної давності, і просили суд застосувати наслідки пропуску строку. На їх думку пятирічний строк позовної давності по вимогам про стягнення процентів закінчився 1 листопада 2015 року. Ні нормами закону, ні умовами укладених договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, тому підстав для солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] немає. Посилаючись на положення частини четвертої статті 559 Цивільного Кодексу України, представники вважали також, що зобовязання за укладеними 18 грудня 2007 року договорами поруки є припиненими (письмові заперечення, т.1, а.с. 43-46, 72-74, тези в дебатах, т.2, а.с. 49-50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення в пресі (т.1, а.с. 91). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 18 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 106849-cred, згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 10\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі 24 відсотки на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2009 року. 18 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладені договори поруки - № 106849-cred/П1 та № 106849-cred/П2 відповідно, якими встановлена солідарна відповідальність поручителів та позичальника [PERSON] за невиконання умов кредитного договору. Позичальник умови кредитного договору не виконує. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук від 30 серпня 2010 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку було стянуто заборгованость в сумі 77\~194,05 грн. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 1 листопада 2010 року зазначене рішення залишене без змін (т.1, а.с. 8, 59,60). За повідомленням Автозаводського ВДВС м. Кременчук від 25 листопада 2016 року (т.1, а.с. 196) у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 51471266 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3237/10 про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь [PERSON] заборгованості в сумі 77\~194,05 грн. та у повернення судових витрат 758,37 грн. Зі змісту листа вбачається, що виконавчий лист надходив на виконання неодноразово; стягнень не було. Виконавчий лист № 2-3237 про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 77\~952,42 грн. повернутий стягувачу 25 жовтня 2012 року з підстав пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с. 195). Вирішуючи спір, суд виходить із наступного: Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу Кошти за кредитним договором відповідачами [PERSON] не повернуті. Отже, з огляду на положення статей 599, 1049 ЦК України усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню в межах строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність відповідно до статті 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідачами заявлено. Оскільки строк дії договору закінчився 18 грудня 2009 року, суд керується загальним строком позовної давності 3 роки. Нарахування відсотків за період з 25 лютого 2013 року по 25 лютого 2016 року відбувається наступним чином: починаючи з 28 лютого 2013 року прострочене тіло кредиту не змінюється та дорівнює 4\~719,13 доларів США. На цю суму нараховуються відсотки за ставкою 48% річних. За 3 роки нараховується 144%, що становить 6\~795,55 доларів США; що за курсом 27,21 грн. = 1 долар США це становить 184\~906,92 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] за період з 25 лютого 2011 року по 24 лютого 2013 року включно слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: partial