Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до Вишневої міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Вона є єдиною спадкоємицею до майна померлого чоловіка. У спадковій квартирі, яка є спільним майном подружжя, вона проживала увесь час. У встановлений законом строк вона не звернулась до нотаріальної контори, оскільки ускладення її хвороби, що унеможливлювало її переїзди на значні відстані та потребувало тривалого лікування у зв`язку із постійним загостренням стану хвороби. Оскільки чоловік помер в [PERSON] , їй необхідно було отримати свідоцтво про його смерть і лише 02 листопада 2018 року вона змога його отримати. Але нотаріус при зверненні її до нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки місце її реєстрації та реєстрації її чоловіка були різними. Окрім неї за весь час до нотаріальної контори ніхто не звертався. Просила визначити додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. 28 листопада 2018 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 лютого 2019 року. 22 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 05 квітня 2019 року. Представник позивача при розгляді справи позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Представник Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засіданняне з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник відповідача подала суду заяву та просила розгляди справу відсутності представника відповідача міської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст.247Цивільного процесуальногокодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 28 жовтня 2018 у відділенні зі справ населення та міграції м. Нетанья, Ізраїль. Померлий [PERSON] доводився чоловіком позивачу по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , зареєстрованого у Вишнівському ЗАГС Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом [PERSON] за життя заповіту не складав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до поданих позивачем доказів, спадкоємцями першої черги після її смерті є його дружина [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази та позивач не повідомив про наявність інших спадкоємців. Таким чином позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги має право на спадкування після смерті [PERSON] , що також підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55388461 від 06 березня 2019 року, в якій вказано, що спадкових справ до майна померлого [PERSON] , [INFO] , не виявлено. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом було встановлено, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що вона періодично починаючи з 2012 року перебувала на амбулаторному лікуванні в умовах денного стаціонару, що підтверджено відповідними доказами. Також суд враховує, що свідоцтво про смерть було отримано позивачем лише у жовтні 2018 року. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. На думку суду, подання [PERSON] позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». З огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у [PERSON] з урахуванням наведених нею переконливих мотивів у позові, виникло «законне сподівання» в успадкуванні прав на нерухоме майно від [PERSON] через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст. 1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі). Проаналізувавши докази в їх сукупності, ураховуючи відсутність інших спадкоємців [PERSON] , які б прийняли спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про те, що позивач з поважних причин пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved