Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач взяв у не' в борг грошові кошти в сумі 9 400 доларів США, які зобов`язався повернути до 18.05.2009 року, але ухилився від взятого на себе зобов`язання і борг не повернув. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року стягнуто з [PERSON] 65 599,00 грн. основного боргу, 3% річних, що становить 555 грн. та судові витрати в розмірі 782 грн., а всього стягнуто 66 876 грн. Також зазначає, що в подальшому рішеннями Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року, 21.05.2014 року, 03.10.2014 року, 28.05.2015 року, 16.09.2015 року, 26.01.2016 року, 30.06.2016 року, 21.12.2016 року, 06.06.2018 року, 12.03.2019 року, 31.07.2020 року з відповідача були стягнуті інфляційні втрати, 3% річних та проценти за користування позикою. Як вказує позивачка, що на зазначені рішення судів видані виконавчі листи, а ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавчі провадження, які об`єднані у зведене провадження №42527850. Таким чином, загальна сума боргу відповідача змінювалась згідно часткових сплат та накладених стягнень та на 01.02.2020 року складає 396 134,37 грн. Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути з відповідача за період з 01.02.2020 року по 31.01.2021 року 3% річних в сумі 11 91659 грн., інфляційні втрати боргу в сумі 22 579,66 грн., процент за користування позикою в сумі 4 790,31 грн., а всього стягнути 39 286,56 грн. 08.02.2021 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 98). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Згідно довідки про причини повернення від оператора поштового зв`язку, лист суду повертається за закінченням терміну зберігання (а.с. 101) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 9400 доларів США 00 центів строком до 18.05.2009. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 66876 грн. (а.с. 6-7). Однак через невиконання відповідачем рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 6022 грн 10 коп. (а.с. 8-9), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати в сумі 152 грн 27 коп. (а.с. 10-12). В подальшому позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 задоволено частково та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 1417 грн 81 коп., інфляційні витрати у розмірі 43 грн 60 коп. та судові витрати по справі у розмірі 243 грн 60 коп. (а.с. 15-17), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2014 залишено без змін (а.с. 18-20). 03.10.2014 рішенням Святошинського районного суду м. Києва на користь [PERSON] стягнено з [PERSON] суму боргу за договором позики від 18.11.2006 за період з 18.05.2009 до 23.07.2014 у розмірі 42449 грн 45 коп., 9 (а.с. 21-23) яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 було змінено в частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період у розмірі 29546 грн 26 коп. та судові витрати (а.с. 24-27), 25.02.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 в незмінній частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 залишено без змін (а.с. 28-30). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2015 у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 18.11.2006 відмовлено (а.с. 34-35), яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2015 скасовано та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 5562 грн 63 коп. процентів за користування позикою (а.с. 36-38). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2015 стягнено на користь [PERSON] з [PERSON] суму боргу разом із судовими витратами у розмірі 28261 грн 97 коп. (а.с. 31-33); рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2015 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 59437 грн 00 коп. (а.с. 39-42); рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 4720 грн 25 коп. (а.с. 43-45); рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 12499 грн 06 коп. (а.с. 46-48); рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 16395 грн 02 коп. (а.с. 49-51). За змістом відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 29.06.2016 № 27917, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010, що станом на 29.06.2016 рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 207962 грн 09 коп. (а.с. 67-71). За змістом відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22.02.2018 № 11350/15 8-27, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010, що станом на 22.02.2018 рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 233 805 грн 84 коп. (а.с. 72-80). За змістом відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 06.05.2019 № 31407, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010, що станом на 06.05.2019 рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 253 618 грн 66 коп. (а.с. 81-89). Згідно розрахунку заборгованості станом на 04.02.2021 за період з 01.02.2020 до 31.01.2021 складає: 3% річних - 11 916 грн. 59 коп.; інфляційні витрати - 22 579 грн. 66 коп.; процент за користування позикою - 810 грн. 06 коп. а загалом 39 286 грн. 56 коп. (а.с. 90-93). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 17 Постави пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. У постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 по справі N3-65гс11 висловлена наступна правова позиція: «оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є необґрунтованим». Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі N6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов`язковим для всіх судів України, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі зазначених вище судових рішень є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що відповідач не виконує зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України по справах N6-59цс13, N3-65гс11, позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, а також процент за користування позикою, оскільки це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 740 грн 55 коп. тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved