Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У лютому 2018\~р. [PERSON] звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 13.06.2019\~р. про зміну предмету позову, яка ухвалою від 14.06.2019\~р. була прийнята до розгляду, просить визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1\~га, кадастровий номер [NUMBER] , призначену для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] становила 1/8, визначити, що частка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі відповідачі) та його, [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на ту ж саму земельну ділянку становить 1/8. У якості обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що зазначена земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності його синові [PERSON] , та належить відповідачам, його син помер [INFO] , він є єдиним його спадкоємцем, який прийняв спадщину, проте не може оформити у власність належну синові частку у земельній ділянці у зв`язку з невизначеністю розміру цієї частки. Відповідачі позов визнали. Судом з`ясовано, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.11.2015\~р. (а.\~с.\~12). [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.03.1980\~р. (а.\~с.\~16). Тобто, зважаючи на статті 1216 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом. [PERSON] прийняв спадщину [PERSON] , інші спадкоємці за законом, які прийняли цю спадщину, відсутні, що випливає постанови від 08.02.2019\~р. №\~293/02-31 державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко\~Г.А. та свідоцтва від 20.08.2017\~р. про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON] (а.\~с.\~14, 15). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином до [PERSON] перейшли права та обов`язки (спадщина) [PERSON] . [PERSON] був співвласником земельної ділянки площею 0,1\~га, кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] , іншими співвласником земельної ділянки є відповідачі та [PERSON] , вид спільної власності спільна сумісна, що підтверджується свідоцтвом від 03.07.2013\~р. про право власності на нерухоме майно та витягом від 03.07.2013\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.\~с.\~17 18, 19) З наведених документів вбачається, що частка [PERSON] , відповідачів та [PERSON] у праві власності на земельну ділянку не визначена. У зв`язку з тим, що частка [PERSON] у праві власності на вказану земельну ділянку не визначена, постаново від 08.02.2019\~р. №\~293/02-31 державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко\~Г.А. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку цієї земельної ділянки (а.\~с.\~14). Згідно з частинами першою та другою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Тобто земельна ділянка площею 0,1\~га, кадастровий номер [NUMBER] , призначену для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю. Частинами першою та другою статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У матеріалах справи відсутні докази того, що розмір часток співвласників у праві власності на земельну ділянку є різним. Крім того, як зазначалось вище, відповідачі позов визнали, що вказує на те, що вони згодні з тим, що розмір їхніх часток та часток [PERSON] і [PERSON] у праві власності на земельну ділянку є рівним, тобто становить по 1/8. Беручи до уваги зазначене, Суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання відповідачами позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов.

Outcome: approved