Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

У лютому 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулися [PERSON] (надалі за текстом - позивач 1), [PERSON] (надалі за текстом - позивач 2), [PERSON] (надалі за текстом - позивач 3, разом поіменовані - співпозивачі) з позовом до Київської міської ради (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог співпозивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком позивачу 1 та батьком позивачів 2 та 3. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири [ADDRESS] та кошти в сумі 21000 грн., які знаходяться на рахунку померлого в АТ КБ «Приватбанк». 21.01.2020 року співпозивачі звернулись до Чотирнадцятої державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась за [PERSON] . Однак, 21.01.2020 року державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Оскільки співпозивачі вважають причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, вони звернулися до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року дану справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 25 травня 2020 року від позивачів надійшла заява про усунення недоліків, квитанції про сплату судового збору співпозивачами [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, у якому просив прийняти рішення по суті справі відповідно до чинного законодавства. Ухвалою суду від 12.10.2020 року витребувано у державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державного нотаріальної контори Іваненко Раїси Семенівни належним чином завірену копію спадкової справи [PERSON] , який помер [INFO] . Представник Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи без її участі. 16.03.2021 року до суду надійшла спадкова справа №48/20, заведена після померлого [INFO] [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у місті Києві, актовий запис від 18.02.2019 року №3243 (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видано Палацом одруження 11.08.1972 року, [PERSON] та позивач 1 уклали шлюб (а.с.16). Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , які видані Залізничним відділом РАГСу 24.04.1974 року, позивач 2 та позивач 3 є синами [PERSON] (а.с.15, 17). На підставі свідоцтва про право власності від 08.10.2001 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та позивачу 3 в рівних частках (а.с.28). 21.01.2020 року співпозивачі звернулись до Чотирнадцятої державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась за [PERSON] 21.01.2020 року державним нотаріусом винесено постанови №176/02-31, №177/02-31, №178/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.19-21). Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 565/1145/17 (Постанова від 26.06.2019 року). Із наданих співпозивачами пояснень, судом встановлено, що причинами пропуску строку для прийняття спадщини мало місце тривалі хвороби спадкоємців, що підтверджується відповідними медичними документами (а.с.22-27). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, поважність причин пропущення строку для прийняття спадщини та наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Відтак, оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім є тримісячний строк з моменту набрання законної сили цим рішенням.

Outcome: approved