Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

у листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду Полтавської області зі вказаним позовом, з наступними змінами та доповненнями позовних вимог (а.с.1-6, 111-113 т.1) посилаючись на те, що 01.10.2012 між [PERSON] та ФГ «АНАСКО» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,5800 га на території Павлівської сільської ради, кадастровий номер 5323085000:00:004:0013, який був зареєстрований у відділі Держземагенства у Машівському району. Позивачі вважають, що цей договір укладений з порушенням їх законних інтересів, оскільки власником спірної земельної ділянки, окрім [PERSON] , є також вони, в рівних частках, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачі стверджують, що в добровільному порядку розірвати договір оренди землі голова ФГ «АНАСКО» відмовився. 25.04.2019 р. було виділено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в натурі у спільну часткову власність по ј частині кожному, вищевказану земельну ділянку та рекомендовано посвідчити право власності на неї в установленому законом порядку. Натомість, зареєструвати за кожним із них право власності не вдалось, так як було відмовлено у зв`язку з тим, що станом на 27.07.2016 р. існували обмеження (обтяження) орендою від 18.12.2012 р., а угода про розірвання оренди не зареєстрована. Окрім цього позивачі зазначили, що ними пропущено строки позовної давності, причиною чого стало те, що обставини видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому було зазначено, що спадкоємцями майна є в тому числі і вони в рівних частинах з відповідачкою-2 їм стали відомі весною 2018 р., коли ознайомилися з вищевказаним свідоцтвом на спадщину за законом, а потім і дізналися про укладення договору оренди земельної ділянки. У зв`язку з викладеним позивачі просять: 1. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01.10.2012 р., укладений між [PERSON] та ФГ «АНАСКО» в особі [PERSON] , як такий, що вчинений батьками (в даному випадку матір`ю позивачів) з явним порушенням законних інтересів неповнолітніх дітей; 2. Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.10.2012 р. між [PERSON] та ФГ «АНАСКО» від 18.12.2012 р. за реєстраційним номером 532300004001886; 3. Визнати обставини причин пропуску строку позовної давності, зазначені в описовій частині позову поважними та поновити пропущений строк на звернення до суду. Ухвалою суду від 27.11.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.35 т.1). 17.12.2019 від представника відповідача-1 - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позову і застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Вважає, що на стадії підготовки і подання позовної заяви, яка включає в себе її підписання і подання позову не були дотримані вимоги встановлені ст.175 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про судовий збір», тобто до провадження прийнята позовна заява, яка не відповідає вимогам законодавства, а тому виникають сумніви щодо того, що ФГ «АНАСКО» матиме розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У позові не конкретизований зміст позовних вимог щодо кожного відповідача, що позбавляє можливості ФГ «АНАСКО» визначити конкретність предмета спору та його підстави. Про безпідставність позову свідчать матеріали самого позову та викладені позовні вимоги. Заявлений позивачами спосіб захисту не відповідає вимогам законодавства. Враховуючи норми законодавства, для скасування державної реєстрації земельної ділянки необхідна правові підстави, а такі вимоги позивачами навіть не заявлялись, скасування державного акту та скасування державної реєстрації земельної ділянки не є тотожними. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачі були обізнані про правомірне, договірне використання ФГ «АНАСКО» спірної земельної ділянки. Позивачі не наводять жодних обставин і не доводять факту, що вони не могли дізнатися про укладення спірного договору оренди землі, хоча не мали жодних обмежень в одержанні необхідної їм інформації та мали об`єктивну можливість ознайомлюватися з умовами договору оренди землі в зручний для них спосіб і час, а тому є передбачені підстави заявляти про застосування строку позовної давності до позовних вимог заявлених позивачами за спливом строку позовної давності (а.с.60-62 т.1). 04.03.2020 р. від відповідача-2 - надійшов відзив на позов, у якому вона визнає позовні вимоги позивачів - її дітей, оскільки вважає, що також є її вина в тому, що отримавши один державний акт на землю в порядку спадкування, вона фактично позбавила своїх дітей спадкового майна, яке їм по закону належить, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] спадкоємцями зазначені як його дружина, так і його діти - позивачі по справі, всі в рівних частках. Натомість, коли відповідачка отримувала державний акт на спадкове майно, а саме спірну земельну ділянку, то відразу не звернула увагу, що він виданий тільки на неї та в подальшому передала земельну ділянку в оренду (а.с.129-130 т.1). Ухвалою суду від 26.03.2020 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.154 т.1). У судовому засіданні позивачі та їх представники позов підтримали та представник позивачів - [PERSON] покликався на те, що договір оренди земельної ділянки, що укладений 01.10.2012 року між [PERSON] та ФГ «Анаско» на підставі державного акта від 18.05.2005 року, виданого на ім`я [PERSON] після смерті її чоловіка за наявності інших спадкоємців - дітей відповідача [PERSON] та позивачів по справі, без їх згоди та волевиявлення, тим самим порушено права його довірителів. Рішенням Михайлівської сільської ради виділено у власність земельні ділянки в частках усім спадкоємцям померлого батька позивачів, але посвідчити право вони не можуть, оскільки наявний договір оренди землі з ФГ «Анаско». Уважає що оспорюваний договір оренди землі є недійсним, оскільки укладений на підставі державного акта, що вже визнаний судом недійсним. Позивачі також пояснили, що про те, що вони також мають право на спадщину після батька, дізналися в 2018 році, коли робили ремонт в мами, а позивач [PERSON] повідомив, що в 2013 році пішов на строкову військову службу та з того часу з мамою не проживає, мешкає в Києві, про документи дізнався від сестер. Позивачі стверджують, що про договір з ФГ «Анаско» та про отриману матір`ю орендну плату не були обізнані. Представники відповідача -1 проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що на момент укладення оспорюваного договору позивачі [PERSON] та [PERSON] були вже повнолітніми, тобто обізнані про договір оренди землі, про який дізналися ще в 2012 році, а тому звернулися до суду з пропуском строку позовної давності. Також покликалися на відсутність спору позивачів з відповідачем [PERSON] , з якою вони об`єдналися та подали формальний позов. У 2018 році позивачі зверталися до ФГ «Анаско» з претензією про розірвання договору, натомість повинні були в досудовому порядку врегулювати питання оформлення належних їм часток, оскільки ФГ «Анаско» має законні сподівання на користування переданої йому в оренду земельної ділянки, оскільки після укладення у визначеному законом порядку договору оренди землі з [PERSON] виплатило останній орендну плату за весь період дії договору. Представник відповідача -1 Кабась З.Д. також наполягала, що позивачі не змогли пояснити, які їхні права порушені та не зверталися до відповідача та компетентних органів в досудовому порядку, щоб виправити помилку в державному акті, а тому спір має формальний характер та спрямований на порушення прав фермерського господарства, яке добросовісно користується правами орендаря. Покликалася на те, що позивачі до 2018 року проживали з матір`ю за однією адресою та мали доступ до документів, а тому обізнані про те, що вони являються спадкоємцями до майна померлого батька та про укладений договір оренди землі, у зв`язку з чим просила застосувати строк позовної давності. Відповідач-2 позов визнала та пояснила, що в 2002 році помер її чоловік [PERSON] та всі їхні троє дітей були на той час неповнолітні. Вона звернулася для оформлення спадщини до нотаріуса, в неї був на руках сертифікат, в 2005 році отримала державний акт, спочатку земля була в оренді іншого підприємства, потім в 2012 році передала землю в оренду [PERSON] , але підписувала чисті аркуші паперу, вже пізніше побачила, що підписала договір на 49 років. В 2018 році вони з дітьми робили вдома ремонт і діти виявили документи про те, що вони також спадкоємці після смерті батька на належний йому земельний пай, а договір підписаний тільки нею, після того вони почали звертатися до адвоката. Суд, заслухавши пояснення сторін та представників, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, 01.10.2012 укладено договір оренди землі між [PERSON] та Фермерським господарством «АНАСКО», за умовами якого [PERSON] передала в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради, загальною площею 6,58 га, зі сплатою орендної плати в натуральній та грошовій формі не менше 3% у строк з 1.09 по 31.12 , договір був зареєстрований у відділі Держземагенства у Машівському районі, запис 18.12.2012 р. за номером 532300004001886 (а.с. 11,12 т.1, 38-47 т.2). Як убачається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0286060 (а.с.18 т.1) він виданий [PERSON] на підставі розпорядження Машівської райдержадміністрації від 01.04.1997 р. №113 на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Павлівка» розміром 6,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2003 р., виданим державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Асановою Р.Ш., спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина - [PERSON] (відповідачка-3 по справі) та неповнолітні діти, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачі по справі) в рівних частках кожному спадкове майно, що складається з права на земельну ділянку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Павлівка» розміром 6,45 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавцю на підставі права, посвідченого сертифікатом ПЛ №0286060, виданого Машівською райдержадміністрацією 20.12.1997 р., зареєстрованого 11.02.1998 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №60 (а.с.23 т.1). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За вимогами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25.04.2019 р. визнано незаконним та скасувано розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 06.01.2005 р. за №6 «Про передачу у власність земельних ділянок громалянам Павлівської сільської ради у розмірі земельної частки (паю)» у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на дільниці приватизації бувшого КСП «Павлівка», а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №142215 площею 6,580 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, який був виданий 18.05.2005 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації №6 від 06.01.2005 року та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010555800012 і скасовано його державну реєстрацію (а.с.19-21 т.1, 45 т.2 ). Згідно з рішенням сільського голови Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області на 27 сесії сьомого скликання №1235 від 16.08.2019 р. було вирішено виділити гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в натурі (на місцевості) у спільну часткову власність по ј частині кожному, земельну ділянку площею 6,5800 га за кадастровим номером 5323085000:00:004:0013 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області та рекомендовано вказаним особам посвідчити право власності на вказану земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (а.с.24 т.1). 29.09.2018 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - позивачі по справі звернулися до ФГ «Анаско» - відповідача-1 по справі, з претензією щодо добровільного розірвання договору оренди землі укладеного 01.10.2012 р. та відповідного укладення в подальшому 4 договори оренди з кожним із них, власників вказаної земельної ділянки та вказано строк для надання відповіді (а.с.13 т.1). У відповідь на вказане звернення голова ФГ «Анаско» [PERSON] повідомив, що підстав для розірвання договору оренди землі немає (а.с.14 т.1). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Оскільки на час укладення договору оренди 01.10.2012 року між [PERSON] та ФГ «Анаско» земельна ділянка, яка передана [PERSON] в оренду вказаному фермерському господарству, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.12.2003 року, належала в рівних частках позивачам та відповідачу [PERSON] , тобто остання не була єдиним власником земельної ділянки та не мала права одноособово нею розпоряджатися, а в подальшому і державний акт, виданий на ім`я [PERSON] визнаний судом недійсним, а тому і оспорюваний договір оренди земельної ділянки потрібно визнати недійсним. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачами спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18). Отже, позов потрібно задовольнити в повному обсязі. Розглядаючи доводи представників відповідача - 1 щодо пропуску позивачами строку позовної давності, суд уважає що позивачі звернулися до суду з дотриманням строку позовної давності та зазначає, що у відповідності з вимогами ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 2161 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд враховує ту обставину, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [PERSON] та державного акта на ім`я [PERSON] позивачі були неповнолітніми а тому не були обізнані про вказані документи, а відповідно в подальшому і про оспорюваний правочин, як такий, що порушує їхні права на спадщину батька. Крім того, потрібно зауважити, що за змістом довіреності від 29.05.2009 року (а.с.47), яка міститься в додатках до договору оренди землі від 01.10.2012 року, наданого представником відповідача-1, [PERSON] уповноважила [PERSON] , який є головою ФГ «Анаско», представляти інтереси останньої в усіх установах та організаціях з питань, пов`язаних з користуванням та розпорядженням, без права відчуження належної їй на підставі Державного акта на право власності на землю ПЛ. №142215, виданого 18.05.2005 року, земельної ділянки, а за доводами [PERSON] він виплатив [PERSON] орендну плату авансом, тобто позивачі не були обізнані і про отримання матір`ю орендної плати. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору потрібно покласти на відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved