Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2014 року між позивачем та ПАТ «Ургазпромбанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Прибуткова осінь» № F-EUR-10478, відповідно до якого початкова сума вкладу становить 100 000 Євро, строк повернення вкладу - 10 лютого 2015 року, процентна ставка (річних) становить 10,0%. 06 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Ургазпромбанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Свята наближаються!» № F-USD - 10848, відповідно до якого початкова сума вкладу становить 237 500 доларів США, строк повернення вкладу - 06 квітня 2015 року, процентна ставка (річних) становить 12,0%. 7 квітня 2015 року в ПАТ «Ургазпромбанк» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу як вкладнику гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/26255/15 задоволено позовні вимоги ТОВ «Санко» до Національного банку України та: - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період з листопада 2014 року по квітень 2015 року - щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Ургазпромбанк» на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ «Ургазпромбанк» за період з серпня 2011 року по вересень 2014 року та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст. 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», норм Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS. - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період з серпня 2011 року по вересень 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Ургазпромбанк» на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ «Ургазпромбанк» та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст. 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», норм Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS. - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках публічного акціонерного товариства «Ургазпромбанк», яка виразилась у порушенні строків: - надання ПАТ «Ургазпромбанк» результатів інспекційної перевірки за період з серпня 2011 року по вересень 2014 року встановлених статтею 19 Господарського кодексу України; - повідомлення ПАТ «Ургазпромбанк» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з серпня 2011 року по вересень 2014 року. Вказана постанова ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2016 року залишена без змін. У зв'язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивач вважає, що йому завдано майнової шкоди на загальну суму 92 613,35 Євро та 254 454 доларів США, що еквівалентно не повернутій сумі вкладу, яку просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 31-37). Зазначила, що між позивачем та ПАТ «Ургазпромбанк» виникли договірні відносини, у зв'язку з чим повернення суми вкладів повинно здійснюватись банком, а не відповідачем. Позивачем не доведені вимоги з приводу відшкодування шкоди, зокрема неправомірність дій відповідача, його вина тощо. Представники залучених до судового розгляду третіх осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Ургазпромбанк» не з'явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Ургазпромбанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Прибуткова осінь» № F-EUR-10478, відповідно до якого початкова сума вкладу становить 100 000 Євро, строк повернення вкладу - 10 лютого 2015 року, процентна ставка (річних) становить 10,0% (а.с. 8-10). 06 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Ургазпромбанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Свята наближаються!» № F-USD - 10848, відповідно до якого початкова сума вкладу становить 237 500 доларів США, строк повернення вкладу - 06 квітня 2015 року, процентна ставка (річних) становить 12,0%. (а.с. 6-7). 7 квітня 2015 року в ПАТ «Ургазпромбанк» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу як вкладнику гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Ургазпромбанк» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов'язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві та підтвердила представник позивача у судовому засіданні. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Ургазпромбанк» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи представника позивача про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов'язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов'язань є обов'язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Тому, хоча постановою Окружного адміністративного суду м. Києва визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов'язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими. Крім того, під час судового розгляду представником позивача не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «Ургазпромбанк» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Суд звертає увагу на те, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимоги посилається на положення ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об'єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України «Про Національний банк України»). Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб'єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed