Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги товариство обґрунтовувало тим, що 23.07.2007 між [PERSON] (як позичальником) та акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») був укладений кредитний договір № 014/9408/73/58235, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 38 548 дол. США зі сплатою 13 % річних. 21.04.2010 була укладена додаткова угода № 96-05/13/999 до кредитного договору в якій сторони домовились змінити термін остаточного повернення кредиту на 23.03.2016. 28.12.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Банк відповідно до умов договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, передбаченому даним договором. 02.08.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 014/9408/73/58235. За період користування кредитним коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Позивач вказав, що у зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 28.10.2019 має заборгованість у розмірі 3 226 349,97 грн. з яких: - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 232 487,15 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 167 133,88 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 8 332,54 грн.; - заборгованість по пені - 2 788 396, 40 грн. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 28.10.2019, відповідно до розрахунку заборгованості становить 115 968,56 грн., з яких нараховані 3 % річних - 23 645 грн., нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 92 323,56 грн. Представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007 у розмірі 115 968,56 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 921 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.12.2019 дану цивільну справу було передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 16.03.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі. 02.12.2020 представник позивача подав уточнену позовну заяву, зазначивши що з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки № 96-05/13/152 від 23.07.2007. За умовами договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 28.12.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Банк відповідно до умов договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, передбаченому даним договором. 02.08.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007 та договором поруки № 96-05/13/152 від 23.07.2007. За період користування кредитним коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Як зазначив представник позивача загальний розмір заборгованості перед кредитором становить 302 646,12 грн., які останній просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Крім того, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4 539,69 грн., та стягнути солідарно з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. 07.10.2021 представник [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву за вх. №44013, зазначивши, що позивачем не було надано до матеріалів справи жодного доказу, який би засвідчував той факт, що на підставі укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» договору про відступлення права вимоги № 114/2-16 від 02.08.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» дійсно було відступлено АТ «Оксі Банк» право вимоги за договором кредиту № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007 та договором поруки № 96-05/13/152 від 23.07.2007. Також представник відповідача зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки за умовами кредитного договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту до 15 числа кожного календарного місяця впродовж строку кредитування - з 15.05.2010 і до 15.03.2016 (включно), тобто строк позовної давності сплинув 15.03.2019. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідачів у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Представник позивача подав до суду відзив на заяву про застосування строків позовної давності, зазначивши що згідно п. 7 додаткової угоди № 96-05/13/999 від 21 квітня 2010 року до кредитного договору № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. В судове засіданні учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Представник позивача неодноразово подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 23.07.2007 між [PERSON] (як позичальником) та АТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 014/9408/73/58235, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 38 548 дол. США зі сплатою 13 % річних. 21.04.2010 була укладена додаткова угода № 96-05/13/999 до кредитного договору в якій сторони домовились змінити термін остаточного повернення кредиту на 23.03.2016. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки № 96-05/13/152 від 23.07.2007. За умовами договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 28.12.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Банк відповідно до умов договору відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, передбаченому даним договором. 02.08.2019 між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007 та договором поруки № 96-05/13/152 від 23.07.2007. Згідно розрахунків позивача, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів станом на 09.10.2020 становить 302 646,12 грн. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Крім того ст. ст. 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, порукою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається з розрахунку позивача, загальний розмір заборгованості, якій позивач хоче стягнути з відповідача становить 302 646,12 грн. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України. Обґрунтуванням вимог заборгованості відповідачів, позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до матеріалів справи неможливо встановити коли та в якому розмірі відповідач сплачував кошти за кредитним договором, тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Відносно застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо зобов`язань [PERSON] , то суд зазначає, що такого пропуску не було, оскільки як вбачається з п. 7 додаткової угоди № 96-05/13/999 від 21 квітня 2010 року до кредитного договору № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007, сторони договору домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років Але, стосовно вимог до поручителя, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Згідно п. 4.1 договору поруки, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 23.07.2007, цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором; також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки строк виконання боргового зобов`язання настав 23 березня 2016 року, а позовна заява була подана 19.11.2019, то строк позовної давності до поручителя закінчився. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів 20 000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 2, 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано прайс-лист Адвокатського об`єднання «Вердикт», договір про надання правової допомоги від 21.12.2019 року, заявку про надання правових послуг, платіжне доручення на суму 200 000 грн. Однак, в наданому платіжному дорученні не зазначено, що ці кошти були сплачені за надання правової допомоги саме за дану позовну заяву, а тому в частині стягнення судових витрат позов задоволенню не підлягає. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, в ст. 81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення боргу за кредитним договором. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється. На підставі ст.ст. 633,628, 525, 526, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed