Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що вона відповідно до розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації являється опікуном своєї малолітньої сестри [PERSON] [INFO] . [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню малолітньої [PERSON] , не приймають участі у її вихованні, не цікавляться її здоров`ям та освітою, не забезпечують її потреби. Під час телефонної розмови позивача з відповідачами, останні повідомили, що не заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , оскільки виконувати належним чином свої батьківськи обов`язки і опікуватися донькою вони не планують. Враховуючи викладене, з метою забезпечення законних прав та інтересів дитини, оскільки відповідачі свідомо нехтують виконанням покладених на них батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] та не приймають участі у її вихованні, не цікавляться її здоров`ям та освітою, просила позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29.01.2021 відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання під головуванням судді Васильченка О.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Головчаку М.М. Ухвалою суду від 22.06.2021 закрито провадження в частині позовних вимог щодо [PERSON] у зв`язку з її смертю. У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлялися про дату час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідачем [PERSON] до суду подана заява про визнання позову про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , розгляд справи просив здійснювати у його відсутності. Від третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, позов підтримує в повному обсязі. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.10.2018 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2019 р. відібрано малолітню [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення останніх батьківських прав. Розпорядженням № 275 від 04.11.2019 року Подільської районної в м. Києві державної адміністрації малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням № 279 від 21.04.2020 року Подільської районної в м. Києві державної адміністрації «Про призначення опікуна малолітній дитині» позивача [PERSON] призначено опікуном над малолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданого суду висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.03.2021, доцільно в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , по відношенню до [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, та подали заяви щодо не заперечення позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990, ратифікованої Україною 27.09.1991 (набрала чинність для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав , позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , не виявляв щодо дитини [PERSON] батьківського піклування, надав до суду заяву щодо визнання позову про позбавлення його батьківських прав. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини; після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, надав суду заяву, якою не заперечив, щодо позбавлення його батьківських прав, відзив на позов та заперечення до суду не подав, визнав позовні вимоги, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved