Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором від 17 березня 2007 року останній отримав кредит у розмірі 3 438 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із порушенням зобов'язань відповідача за кредитним договором, станом на 13 лютого 2014 року існує заборгованість: 17 893 грн. 16 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 010 грн. 76 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 45 985 грн. 25 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 885 грн. 29 коп. штраф (процентна складова) на загальну суму 61 091 грн. 14 коп. 11 вересня 2017 року позивачем уточнені позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 60\~841,37 грн., яка складається з: 15\~660,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 168,46 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 43\~720,48 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 791,47 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 218). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що відповідач не був ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту, на які посилається позивач, а тому просять застосувати позовну давність, встановлену законом строком в один рік. Розглянувши справу, вивчивши і дослідивши надані сторонами докази, суд, ґрунтуючись на фактах, встановлених у судовому засіданні, дійшов висновку, що у даному випадку підлягає застосуванню позовна давність, а тому у позові необхідно відмовити. Так, 17 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір про отримання останнім кредитних коштів у розмірі 3 438 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит виданий на строк 12 місяців (а.с. 6). Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2008 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитом у розмірі 7\~183,32 грн. (а.с. 26). Постановою державного виконавця ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 15 листопада 2010 року закінчено виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового наказу у зв'язку зі сплатою боргу у повному обсязі (а.с. 28). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Суд критично оцінює і не приймає до уваги посилання позивача на те, що до розглядуваних правовідносин необхідно застосувати позовну давність тривалістю в пять років, яка погоджена сторонами при укладенні кредитного договору, з таких підстав. Так, абзацом 1 ч. 1 ст. 259 ЦК України дійсно передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Однак абз. 2 ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачає обовязкову умову погодження сторонами збільшення позовної давності, а саме те, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умова про встановлення позовної давності тривалістю пять років передбачена у п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ). Наведені умови були додані позивачем до позовної заяви, і хоча вони зафіксовані у документі, однак цей документ не містить підпису відповідача [PERSON] Кредитний же договір між позивачем та відповідачем був укладений шляхом заповнення відповідачем анкети позичальника та заяви позичальника на документі, який підписаний відповідачем (а.с. 6). Однак наведені анкета та заява позичальника не містять відомостей про будь-які домовленості сторін щодо позовної давності. Хоча у заяві позичальника і міститься відмітка про те, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), однак позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору відповідач був ознайомлений саме з цими Умови, які додані до цивільного позову та які передбачають збільшення позовної давності. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що сторонами була збільшена позовна давність за домовленістю сторін під час укладення кредитного договору, а тому до вимог в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) підлягає застосуванню позовна давність, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України тривалістю в один рік, а до інших вимог загальна позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Викладений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в його постанові № 6-757цс15 від 01.07.2015р. Вирішуючи питання про початок перебігу позовної давності суд керується вимогами ст. 261 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що кредитним договором, укладеним сторонами 17 березня 2007 року, передбачено, що [PERSON] надає Позичальнику кредит на строк 12 місяців, підлягають застосуванню вимоги ч. 5 ст. 261 ЦК України, згідно з якими за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 253 ЦК України, згідно яким перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, суд дійшов висновку, що в розглядуваних правовідносинах перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання відповідачем кредитного зобов'язання з 18 березня 2008 року, а сплив строк позовної давності в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) 18 березня 2009 року, а в частині інших вимог, які не були предметом розгляду судом при видачі судового наказу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2008 року, 18 березня 2011 року. Підстав для зупинення перебігу позовної давності, а також поважних причин його пропуску судом не встановлено. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Тому, враховуючи, що відповідач звернувся до суду із заявою, якою просить застосувати строки позовної давності, передбачені ЦК України (а.с. 40, 41, 47), у позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed