Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за договорами позики від 20 грудня 2017 року в загальному розмірі 190455 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 20 грудня 2017 року між ним і [PERSON] було укладено два договори позики, за умовами одного з яких він передав відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 132455 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути йому в строк до 25 грудня 2017 року, за умовами другого договору передав відповідачу 4000 грн. і 2000 доларів США, що за курсом валют на день подання позову становить 54000 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути йому в строк до 27 грудня 2017 року. Проте своїх зобов'язань останній належним чином не виконав, грошові кошти у визначені договорами позики строки та до цього часу йому не повернув. Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за двома договорами позики від 20 грудня 2017 року становить 190455 грн. 17 січня 2018 року він направляв боржнику [PERSON] претензію про повернення йому грошових коштів, проте вона відповідачем проігнорована, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 20 грудня 2017 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 132455 грн., які відповідач зобов'язувався повернути позивачу в строк до 25 грудня 2017 року. Того ж дня, 20 грудня 2017 року, між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений ще один договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 грн. та 2000 доларів США. Факт укладення сторонами цих договорів позики, їх умов та одержання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у зазначених розмірах підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 20 грудня 2017 року, оригінали яких знаходяться у позивача. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Згідно із ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладених двох договорів позики [PERSON] своїх зобов'язань за цими договорами від 20 грудня 2017 року належним чином не виконав, грошові кошти в розмірі 132455 грн., 4000 грн. і 2000 доларів США, що на момент подачі позову за курсом валют становить 54000 грн., всього в загальному розмірі 190455 грн. у визначений сторонами у договорах позики строк до 25 та 27 грудня 2017 року [PERSON] не повернув, що підтверджується наявним у позивача борговими документами - розписками відповідача про отримання ним вказаних вище сум позики. 16 січня 2018 року позивач [PERSON] направляв на адресу відповідача [PERSON] претензію з вимогою повернути суму боргу, проте вона останнім залишена без задоволення. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за договорами позики, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики в загальному розмірі 190455 грн. у межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1904 грн. 55 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved