Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі - ТОВ «ФК «Аланд»), в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №39455, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 22920,43 грн, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 08 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С вчинив виконавчий напис №39455 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором в сумі 22920,43 грн. 28 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №63433142 про примусове виконання виконавчого напису №39455, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з позивача на користь стягувача грошових коштів у сумі 22920,43 грн. Позивач посилався на те, що 03 жовтня 2013 року не укладав кредитний договір з публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), оскільки 13 липня 2013 року втратив свій паспорт, про що написав заяву до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у зв`язку з чим зазначений паспорт визнано недійним і 05 вересня 2013 року позивач отримав новий паспорт. Однак невідома особа, що скористалася паспортом позивача, вклеївши фотографію, уклала з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір про відкриття банківського рахунку та кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 03 жовтня 2013 року №02082/04128LCCA. 27 січня 2014 року позивач повідомив про зазначені обставини ПАТ «Платинум Банк», в результаті чого начальник планового управління ПАТ «Платинум Банк» направив до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомлення про кримінальне правопорушення від 12 березня 2014 року. За результатами огляду документів в матеріалах кримінального провадження вбачається, що обличчя позивача та обличчя особи на фотокартці, що вклеєна у втрачений позивачем паспорт є різними, підписи суттєво відрізняються. Ураховуючи те, що позивач не мав та не міг мати зобов`язань перед ПАТ «Платинум Банк», то і ТОВ «ФК «Аланд» не могло стати по відношенню до них правонаступником на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 23 березня 2018 року №148/К. Тому відсутність заборгованості позивача виключала можливість вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, не перевіривши безспірності заборгованості за кредитним договором, нотаріус вчинивши виконавчий напис, порушив вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, заборгованість за виконавчим написом стягується за період, що перевищує три роки. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та про стягнення з відповідача судових витрат. До позовної заяви позивач додав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати від приватного нотаріуса Горая О.С. належним чином засвідчені копії документів, які були надані ТОВ «ФК «Аланд» та стали підставою для вчинення виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №39455 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в сумі 22920,43 грн. Крім того, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису в рамках виконавчого провадження №63433142 про примусове виконання виконавчого напису №39455, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з позивача на користь стягувача грошових коштів у сумі 22920,43 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у [PERSON] належним чином засвідчені копії документів, які були надані ТОВ «ФК «Аланд» та стали підставою для вчинення виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №39455 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в сумі 22920,43 грн. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., вчиненого 08 вересня 2020 року №39455. 21 січня 2021 року позивач подав заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також подав заяву про приєднання до матеріалів справи доказів розміру витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи для вирішення питання розподілу судових витрат. Відзив від відповідача не надійшов. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 жовтня 2013 року ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Ковпаківським РВ СМУ ГУМВС України) уклали договір «про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. 27 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Голови правління ВАТ «Платинум Банк» із листом, в якому повідомив про втрату 13 липня 2013 року паспорта серії [NUMBER] , виданий Ковпаківським РВ СМУ ГУМВС України. 20 березня 2014 року начальник правового управління ПАТ «Платинум Банк» звернувся до начальника Шевченківського РУ ГУМВС України м. Києва про вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення. Згідно з повідомленням Управління міграційної служби України в Сумській області паспорт серії [NUMBER] , виданий Ковпаківським РВ СМУ ГУМВС України, виданий на ім`я [PERSON] з 10 серпня 2013 року зареєстрований як недійсний у зв`язку із втратою. 08 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С вчинив виконавчий напис №39455 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором в сумі 22920,43 грн. 28 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №63433142 про примусове виконання виконавчого напису №39455, що вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з позивача на користь стягувача грошових коштів у сумі 22920,43 грн. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису -це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису-надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності-це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем,оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ураховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості, тому наявні підстави для задоволення позову. В роз`ясненнях, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 07 лютого 2014року № 2, у 10 пункті роз`яснень зазначено, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тільки за наявності всіх умов, передбаченихЗаконом України «Про нотаріат» № 3425-XII. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов в цій частині є обґрунтованим. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, 21 січня 2021 року позивач подав до суду договір №42 від 04 листопада 2020 року про надання правової допомоги, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №42 від 04 листопада 2020 року, розрахунок судових витрат, та «Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги №42 від 04 листопада 2020 року, в якому зазначена вартість 11 400 грн за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, підготовка проекту позовної заяви, підготовка проекту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, підготовка проекту клопотання про витребування доказів, представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні 21 січня 2021 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги №42 від 04 листопада 2020 року, виписку з рахунку адвоката Приходька А.С. за період з 01 січня 2020 року до 21 грудня 2020 року, квитанції від 26 листопада 2020 року та від 21 грудня 2020 року на загальну суму 11400 грн про оплату [PERSON] [PERSON] гонорару адвоката. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, оскільки цей розмір доведений та документально підтверджений. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн та заяви про забезпечення позову у сумі 420,40 грн підлягають стягненню з відповідача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved