Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

у лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Інгострах» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 03.12.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір страхування від нещасних випадків № K2K7NS-12B36RG, предметом якого є майнові інтереси позивача, що не суперечать законодавству України, пов»язані з життям, здоров»ям та працездатністю. Умовами договору передбачено, що відповідач зобов»язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування позивачу, а останній зобов»язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови і правила договору, а також передбачено, що страховим випадком є події, які стались внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії цього договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами, зокрема, ушкодження органів зору. Розмір виплати становить від 750,00 грн. до 25 000 грн. Позивачем страховий платіж сплачувався щомісяця в розмірі 10,00 грн. 11.01.2017 року стався страховий випадок та позивач отримав ушкодження органів зору, про що 12.01.2017 року було по телефону повідомлено відповідача та 19.01.2017 року відповідачу було направлено письмове повідомлення про настання страхового випадку. Позивачем на лікування було витрачено 28014,88 грн. Однак, звернувшись до відповідача за виплатою страхового відшкодування на загальну суму 25000 грн., позивач отримав лише 2500 грн., у виплаті решти суми йому було відмовлено, що позивач вважає порушенням умов договору та його прав, а тому просить суд стягнути на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 22500, 00 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з»явився. Подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Позов просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду надав заперечення на позов та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави, які в них викладені. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Так, відповідно до правил ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а правилами ст. 5 цього ж Кодексу визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При цьому, положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 03.12.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір страхування від нещасних випадків № K2K7NS-12B36RG, предметом якого є майнові інтереси позивача, що не суперечать законодавству України, пов»язані із життям, здоров»ям та працездатністю. Умовами договору передбачено, що відповідач зобов»язується у разі настанні випадку здійснити страхове відшкодування позивачу, а останній зобов»язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови і правила договору, а також передбачено, що страховим випадком є події, які стались внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії цього договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами, зокрема, ушкодження органів зору. Розмір виплати становить від 750,00 грн. до 25000 грн. (а.с.7). Позивачем страховий платіж сплачувався щомісяця в розмірі 10,00 грн. 11.01.2017 року позивач отримав травму та йому встановлений діагноз: проникаюче поранення склери з внутрішньоочними сторонніми тілами, гемофтальм, відшарування сітківки лівого ока (а.с.11-23). 12.01.2017 року позивач повідомив телефоном відповідача та 19.01.2017 року відповідачу було направлено письмове повідомлення про настання страхового випадку (а.с.9-10). Позивачем на лікування було витрачено 28014,88 грн., що підтверджується копіями чеків, рахунків та платіжними дорученнями (а.с.24-34). Позивач у встановлені договором та правилами строки звернувся до відповідача із заявою та необхідними медичними документами, та відповідачем у встановленому договором порядку було складено страховий акт № Z170OPB700004D від 24.01.2017 року, відповідно до висновків якого отримання позивачем ушкоджень ока було кваліфіковано як травматичне ушкодження та у відповідності до умов страхування, вказана подія входить до переліку страхових подій, визначених договором страхування, за якими передбачена виплата страхового відшкодування за статтею 14.б «Ушкодження ока, яке не призвело до зниження гостроти зору: б) проникаюче поранення очного яблука, опіки ІІ-ІІІ ступеня, гемофтальм», в розмірі 10 % від страхової суми, яка за договором складає 25000 грн. та до виплати визначено 2500 грн. (а.с.69-70). 24.01.2017 року на картковий рахунок позивача відповідачем була перерахована сума в розмірі 2500 грн. в рахунок страхового відшкодування за договором № K2K7NS-12B36RG від 03.12.2012 року (а.с.71). Так, відповідно до правил ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», визначено, що при настанні страхового випадку, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону, при укладенні договору страхування, страхувальник зобов'язаний надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. Крім того, пунктом 3 ч. 1ст. 26 Закону передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Також слід зазначити, що згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правилами ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані із життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи (п. 4.1 договору). Відповідно до п. 4.2 укладеного сторонами у справі договору та правил страхування, страховик зобов»язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов»язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування. Так, частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування»визначено, що випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з ним стався страховий випадок, розмір витрат, пов»язаних з лікуванням складає 28014,88 грн., граничний розмір страхового відшкодування складає 25000 грн., а відповідачем виплачено лише 2500 грн., а тому вважає, що відповідач незаконно відмовив йому у виплаті повного страхового відшкодування та різниця має бути стягнута на його користь. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору страхування (п.6.1) страховими випадками згідно зазначеного договору страхування та правил страхування є наступні події, які стались внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо): смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку; ушкодження здоров»я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно додатку № 1 до Правил страхування. Повний перелік пошкоджень та розмір суми виплат зазначений у таблиці № 1 «Ушкодження здоров»я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» Додатку № 1 до Правил страхування (а.с.59, 72-115, 116-154). Аналіз наведених умов договору та правил дає підставу для висновків про те, що виплата страхового відшкодування здійснюється виключно за переліком наслідків травм (ушкоджень), що зазначені в Таблиці № 1 Правил страхування та відповідним відсотковим співвідношенням від страхової суми, що і складає розмір страхової виплати. Розмір відшкодування за кожною травмою є фіксованим, перелік травм вичерпний та відшкодування витрат на лікування вказаним договором та Правилами страхування не передбачено. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин сторін, оцінивши усі докази в справі в їх сукупності, а також зважаючи на те, що відповідачем були здійснені всі необхідні дії та виплати у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, суд вважає, що в діях відповідача відсутні будь-які порушення щодо виконання договору з приводу якого заявлено спір, та виплата позивачу здійснена у встановленому договором розмірі, а тому позов є необґрунтований та безпідставний, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed