Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У лютому 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням; усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням; виселити відповідачів із спірного приміщення, та стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2013 було розірвано, після чого [PERSON] уклав шлюб із позивачем [PERSON], у березні 2013 р. відповідач звернулася до суду із позовом до [PERSON] (колишнього чоловіка) про визнання права сумісної власності подружжя на рухоме та нерухоме майно та його поділ шляхом виділення частки в натурі та визнання права власності на його частку у якому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 відмовлено, однак ухвалою Апеляційного суду м. Києва вказане рішення скасовано частково та визнано за [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя на ? частину автомобіля [NUMBER]. 27.12.2016 [PERSON] подарував позивачу житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку на якій він розташований, однак відповідачі продовжують проживати в іншій частині спірного будинку, виселятися відмовляються та створюють перешкоди у користуванні ним у вигляді встановлення огорожі зачиненої на замок. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на порушення права власності позивача. Відповідач та її представник проти вказаних позовних вимог заперечували, оскільки вважають, що даний позов є необґрунтованим та передчасним, так як відповідачі не чинять перешкоди позивачу, а навпаки позивачі від'єднали їх від газо та електропостачання. За всі роки проживання обох сімей у різних частинах будинку проживали без взаємних вимог один до одного, оскільки відповідач [PERSON] народився у цьому будинку і проживає по цей день там із дня народження. Всі непорозуміння почались практично на передодні початку судового засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подавши до суду відповідні письмові заперечення по предмету позову (а.с. 90-93). Третя особа та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на порушення з боку відповідачів права користування житловим приміщенням. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2013 розірвано (а.с. 7). Згідно свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] 02.08.2013 укладено шлюб (а.с. 8). У квітні 2013 [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про визнання права сумісної власності подружжя на рухоме та нерухоме майно та його поділ шляхом виділення частки в натурі та визнання права власності на його частку у якому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 відмовлено (а.с. 9-12). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 рішення Святошинського районного суду м. Києві від 27.01.2016 скасовано частково та визнано спільною сумісною власністю автомобіль [NUMBER], номер шасі (кузова) [NUMBER], 2005 року випуску, а також визнано право власності на ? частину вказаного автомобіля (а.с. 15, 16). Відповідно до договору дарування житлового будинку від 27.12.2016 [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку на якій він розташований, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0750га (а.с. 17). Відповідно до Технічного паспорту фактично будинок складається з двох частин. Входи до будинку (в різні його частини) відокремлені і незалежні один від одного. Позивач і третя особа проживають в одній частині будинку, а відповідачі проживають в іншій частині будинку (а.с. 23-26). Згідно довідки Форми №3 та довідки про надання інформації на запит стосовно реєстрації за №31/26 від 31.01.2017 у спірному будинку зареєстровані та проживають чотири особи: [PERSON] (власник будинку), [PERSON] (чоловік власниці будинку) [PERSON] (син [PERSON]) та [PERSON] (колишня дружина [PERSON]) позивач її чоловік та відповідач [PERSON] (а.с. 29, 30). 18.01.2017 представником позивача надіслано до відповідачів вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком, шляхом зняття з реєстрації місця проживання та виселення, строком у десять робочих днів, з моменту отримання. Зазначені вимоги отримані 30.01.2017 (а.с. 31-38). На 11 день, тобто 13.02.2017 після отримання вимоги позивачі намагалися потрапити до частини будинку де проживають позивачі але хвіртка на огорожі були зачинені на замок, що не дало можливості підійти до будинку, про що і було складено акт (а.с. 39). Після другої спроби позивачами потрапити до частини будинку де проживають відповідачі працівниками ДОП Святошинського УП ГУ НП у м. Києві 08.12.2017 складено висновок, згідно якого зазначено, що 15.11.2017 до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві за зверненням представника позивача з приводу того, що він не може потрапити до будинку, так як всі двері зачинені на замки. Також у висновку зазначено, що під час проведення перевірки в ході відвідування будинку, двері ніхто не відкрив, опитати мешканців не вдалось можливим. У телефонній розмові відповідач повідомила, що на даний час у вказаному будинку не проживає так як у її часттині будинку вимкнуто газопровід та електроенергію (а.с. 133). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, нормами матеріального права встановлено право позивача, як власника будинку вільно ними розпоряджатися на власний розсуд, що і було зроблено позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зазначив, що відповідачами встановлені огорожа зачинена на замок, яка перешкоджає позивачу та третій особі вільно користуватися другою частиною будинку. Отже, позивач повина була надати суду докази, що саме відповідачі встановили огорожу зачинену на замок. Проте, матеріали справи таких доказів не мають, а акт складений представником позивача від 13.02.2017 не містить джерела, з якого отримана викладена у ньому інформація. Також, надані до суду 05.01.2018 докази представником позивача із посиланням чинення перешкод відповідачами у вигляді здійснення оголошення та складеного висновку працівниками ДОП Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 08.12.2017 судом не приймається до уваги, оскільки подані вже після оголошення початку розгляду справи по суті відповідно до журналу судового засідання від 30.08.2017, що є порушенням норм ЦПК України (а.с. 120). Крім того, представником позивача під час слухання справи клопотання про виклик свідків не заявлялося, отже єдиними доказами у справі є акт та висновок працівників ДОП Святошинського УП ГУ НП у м. Києві. З наданих суду документів вбачається, що між позивачем та мешканцями другої частини будинку з яких є відповідачі, склалася конфліктна ситуація яка пов'язана із внутрішнім переконанням кожної із сторін та ґрунтується на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів у підтвердження того, що саме відповідачами були встановлені перешкоди, які не дають можливості позивачу вільно користуватися другою частиною будинку, яка перебуває у її власності, а відтак, з урахуванням того, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що не підтверджені в залі судового засідання належними доказами, вони задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed