Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У\~лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те,що 20 вересня 2012 року [PERSON] було призначено на посаду Новоград-Волинського міжрайонного прокурора\~та\~відповідно до\~вимог\~ЗаконуУкраїни «Про прокуратуру»\~забезпечено\~його службовим житлом - квартирою № 3 у будинку № 6 по вул. Тимошенка у м. Новоград-Волинському Житомирської області. [PERSON] прокуратури України від 29 квітня 2014 року № 11/1/21060 виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради повідомлено про те, що 25 квітня\~\~2014 року [PERSON] звільнено з посади Новоград-Волинського міжрайонного прокуратора. У ході обстеження вказаної службової квартири було встановлено, що в ній проживають [PERSON] та [PERSON] В, які винаймають дану квартиру у відповідача. На підставі ст. ст.\~71,\~96,\~124, ч.\~2 ст.\~107,\~ ч.\~1 ст.\~116 ЖК\~УРСР\~просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовою квартирою та виселити їх без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року, позов виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області задоволено. Визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування службовою квартирою № 3 у будинку № 6 по вул. Тимошенка у м. Новоград-Волинському Житомирської області. Виселено [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири.\~\~Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 25.05.2016 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ході розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог([PERSON] № 2 а. с. 29), зокрема просив суд на підставі ст. 124 ЖК\~УРСР\~ визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовою квартирою та виселити їх без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Представник ІІІ особи органу опіки та піклування зазначила, що не можна виселяти неповнолітню дитину [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Наказом [PERSON] прокуратури України від 20 вересня 2012 року № 1317к [PERSON] призначено на посаду Новоград-Волинського міжрайонного прокурора Житомирської області строком на п'ять років. У жовтні 2012 року прокуратура Житомирської області звернулася з листом до Новоград-Волинського міського голови та просила відповідно до вимог\~ст. 49 Закону України\~«Про прокуратуру»\~вирішити питання про забезпечення Новоград-Волинського міжрайонного прокурора Калініна С.В. житлом,\~яке\~визнати службовим житлом прокуратури Житомирської області. 28 серпня 2013 року виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради прийнято рішення про включення до числа службових Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури Житомирської області двохкімнатної квартири [ADDRESS] та видачу спеціального ордера на цю квартиру міжрайонному прокурору\~Калініну С. В. на сім'ю з трьох осіб: [PERSON], дружина [PERSON], син -\~\~[PERSON] 3 вересня 2013 року\~[PERSON]\~на сім'ю з трьох осіб видано ордер на вказане службове жиле приміщення. У спірному жилому приміщенні зареєстровані: [PERSON] В та його неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Наказом [PERSON] прокуратури України від 25 квітня 2014 року\~№711к\~\~[PERSON] В призначено Ізмаїльським міжрайонним прокурором Одеської області строком на п'ять років, звільнивши його в порядку переведення з посади Новоград-Волинського міжрайонного прокурора Житомирської області. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 124 ЖК України\~робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у\~статті 124 цього Кодексу, зокрема, сімї військовослужбовців; осіб, звільнених у звязку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників (стаття 125 ЖК України). Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у звязку з переміщенням по службі одного із подружжя, повязаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло. [PERSON] не припинив свою трудову діяльність як прокурор, він лише був переведений з посади Новоград-Волинського міжрайонного прокурора на посаду Ізмаїльського міжрайонного прокурора в іншому регіоні, у якому не був забезпечений житлом. Постановою ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення», яка є чинною, затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі Положення). Розділом IV Положення визначено хто може бути виселений із службового приміщення без надання іншого приміщення: робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку (п. 34). Згідно з пунктом 35 Положення без надання іншого жилого\~\~приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено: інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім'ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; сім'ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Відповідно до копії трудової книжки встановлено, що відповідач [PERSON], починаючи з 06.05.2003 року і на час предявлення позову та розгляду справи працює в органах прокуратури більше 10 років, не припинив трудову діяльність, є діючим прокурором, а тому вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення його та членів сімї із службового житлового приміщення без надання іншого житла є безпідставними.

Outcome: dismissed