Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 01.03.2016 року, о 14:20 годині, відповідач [PERSON], керуючи а/м ВАЗ р.н. 713-14ОЕ, по вул. Бреуса, в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача КІА р.н. [NUMBER], під керуванням останнього. Автомобілі отримали механічні пошкодження.Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси, від 28.04.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Згідно Звіту від 01.03.2016 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля [NUMBER], склала 59 760,63 (пятдесят девять тисяч сімсот шістдесят) гривень 63 коп. За складання Звіту від 01.03.2016 року позивач сплатив суму у розмірі 1200,00 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК«СКАЙД», відповідно до поліса серії АЕ № 6994203, який був дійсним на момент ДТП. Позивач у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву у якій просив позов задовольнити, справу слухати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надали. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що матеріалами справи доведено та в судовому засіданні підтверджено факт того, що права Позивача [PERSON] були порушені протиправними винними діями відповідача [PERSON], у звязку з чим позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що 01.03.2016 року, о 14:20 годині, відповідач [PERSON], керуючи а/м ВАЗ р.н. 713-14ОЕ, по вул. Бреуса, в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивача КІА р.н. [NUMBER], під керуванням останнього. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси, від 28.04.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Згідно Звіту від 01.03.2016 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля [NUMBER], склала 59 760,63 (пятдесят девять тисяч сімсот шістдесят) гривень 63 коп. За складання\~Звіту від\~01.03.2016\~року позивач\~сплатив суму\~у розмірі\~1200,00\~(одна\~тисяча двісті)\~гривень 00\~копійок,\~що підтверджується\~квитанцією. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця Відповідача була застрахована в ПАТ «СК«СКАЙД», відповідно до поліса серії АЕ № 6994203, який був дійсним на момент ДТП. Відповідно до ч.2 ст.528 Цивільного кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від у справі № 6-192цс16 від 29.06.2016 р., Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З огляду на це, саме на Відповідача покладається обовязок по відшкодуванню шкоди. Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;(частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1 статті 1194 ЦК України). Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що Позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди Відповідачем [PERSON], оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю Відповідача , розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Тому з Відповідача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 59 760,63 (пятдесят девять тисяч сімсот шістдесят) гривень 63 коп. Окрім матеріальної шкоди, заподіяної неправомірними діями Відповідача, Позивачу було завдано й моральну шкоду, яку Позивач оцінив 20000,00 (двадцять тисяч) гривень, 00 коп. та вважав, що ця сума є справедливою та співмірною, з тими моральними стражданнями які він пережив в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено його майно. Додатково, позивач поніс витрати на юридичне консультування його з приводу дорожньо-транспортної пригоди та засобів відновлення його порушеного права, що підтвердив договором про надання юридичних послуг та квитанцією до цього договору на суму 5740,00 (пять тисяч сімсот сорок) гривень,00 коп. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного, суд вважає, що компенсація матеріальної та моральної шкоди, а також витрат позивача на відновлення свого порушеного права підлягає стягненню з відповідача. Тому з Відповідача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 59 760,63 (пятдесят девять тисяч сімсот шістдесят) гривень 63 коп та моральна шкода в розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень, 00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує чи повязані ці витрати з розглядом справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в тому числі чи повязані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.2 ст.141 ЦПК України). Так, до витрат, повязаних з розглядом зазначеної справи, з врахуванням розрахунку, поданого представником позивача, відносяться: 1. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 1409,60 (одна тисяча чотириста девять) гривень, 60 коп. 2. витрати на правову допомогу в розмірі 5740,00 (пять тисяч сімсот сорок) гривень,00 коп 3. Витрати на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди в розмірі 1200,00 (одна тисяча двісті) гривень, 00 коп; 4. Витрати позивача на виклик відповідача та третьої особи в розмірі 433,60 (чотириста тридцять три) гривні, 60 коп. Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved