Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олександрійська міська державна нотаріальна контора №1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позивач посилалася на те, що 27.12.2011 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку №19 по вул. Шевченка в смт. Димитрове, м. Олександрії Кіровоградської області. Позивач стверджує, що є єдиним сином та є єдиним спадкоємцем першої черги, але на момент смерті [PERSON] був неповнолітнім та відмови від спадщини нотаріусу не подавав. Позивач стверджує, що звернувся до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як дане свідоцтво видане брату померлого - [PERSON]. Позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1-796 від 07.12.2015 року, посвідчене державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 та видане на імя [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 27.12.2011 року; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок по вул. Шевченка, 19 у смт. Димитрове, м. Олександрії Кіровоградської області, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12402698. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як свідоцтво про право на спадщину за законом видано відповідачу правомірно. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 грудня 2011 року помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №219459, виданого 03.02.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з нерухомого майна належного йому житлового будинку №19 по вул. Шевченка в смт. Димитрове, м. Олександрії Кіровоградської області. За життя [PERSON] прийняв спадщину (буд. №19 по вул. Шевченка в смт. Димитрове, м. Олександрії Кіровоградської області), але не оформив спадкових прав після смерті [PERSON] (діда позивача), який помер 17.09.2009 року, згідно спадкової справи №86 від 2010 року, яка заведена Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1. [PERSON] народився 11.08.1994 року. Батько [PERSON], мати [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії І-ОЛ №262227, виданого 08.09.1994 року. Позивач [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] та є спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України та момент смерті останнього був неповнолітнім (17 років). У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 з відповідною заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але за інформацією, яка міститься у листі №164/01-16 від 05.02.2016 року за підписом завідуючої Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] вже видано. Згідно спадкової справи №115-2015 рік, заведеної Олександрійської міською державною нотаріальною конторою №1, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернувся: з заявою від 13.03.2015 року відповідач [PERSON], рідний брат померлого. У заяві від 13.03.2015 року, [PERSON] повідомив нотаріусу, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Крім того, надав рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.02.2015 року, де відповідачем зазначено Димитрівську селищну раду про визначення додаткового строку. На підставі вищевикладеного, державний нотаріус Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Кіровоградської області видала 07.12.2015 року, свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON]. На день смерті батька позивача 27.12.2011 року, позивачу [PERSON] виповнилося 17 років та позивач був неповнолітнім. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Отже, для малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також тих, цивільна дієздатність яких обмежена, законодавець робить виняток і незалежно, де і з ким вони проживають і чи подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо їх представники від спадщини не відмовилися. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування майна після смерті батька. На час відкриття спадщини, після смерті батька позивач був неповнолітнім, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається, таким, що прийняв спадщину. Докази щодо відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку не надані. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Частинами 1, 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже, свідоцтво про право на спадщину видане 07.12.2015 року вказує, що відповідач [PERSON] успадкував належне померлому [PERSON] майно: будинок №19 по вул. Шевченка в смт. Димитрове, м. Олександрії Кіровоградської області. Суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на отримання спадщини після смерті [PERSON], так як є рідним сином померлого. З матеріалів справи вбачається, що підставою для внесення відомостей щодо будинку №19 по вул. Шевченка, смт. Димитрове, м. Олександрія, Кіровоградської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна є свідоцтво про право на спадщину видане 07.12.2015 року [PERSON], номер запису про право власності 12402698. Дата державної реєстрації 07.12.2015 року. Відповідно до ст. 26 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно п. 2.6 «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №3502/5 від 12.12.2011 року, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином закон передбачає можливість скасування державної реєстрації прав у разі скасування не тільки рішення про державну реєстрацію прав, а й документів, на підставі яких така реєстрація проведена. Стаття 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, на підставі статей 59 та 60 ЦПК України. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд дійшов висновку, що [PERSON] довів обставини на яких ґрунтуються його вимоги та він захищає порушене право у такий спосіб, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved