Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Державний реєстратор департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Ординська Олена Вячеславівна, про встановлення факту родинних зв`язків, визнання договору припиненим та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після її смерті позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і їй стало відомо, що право власності на належне тітці домоволодіння [ADDRESS] за відповідачем по справі [PERSON] на підставі договору довічного утримання укладеного 10.01.2002 між [PERSON] та [PERSON] . Про існування даного договору вона не знала, тітка про нього ніколи не говорила, відповідач до тітки приходила рідко, їй не допомогала. Починаючи з 2002 року, відповідачці будинок за договором довічного утримання не передавався, а залишався у повному та безроздільному користуванні [PERSON] , яка проживала у ньому, доглядала, робила ремонт, обробляла город, сплачувала повністю комунальні послуги. 22.04.2019 померла [PERSON] , а відповідно договір довічного утримання припинився, тобто втратив свою юридичну силу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] ; визнати договір довічного утримання укладений 10.01.2002 між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дундук В.В., реєстровий номер 108, припиненим з 22.04.2019; скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 16.07.2019 за [PERSON] , здійснену Державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Ординською Оленою Вячеславівною, на підставі договору довічного утримання, реєстровий номер 108 від 10.01.2002, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дундук В.В. (а.с.2-9, 133-134). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська (а.с.36). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року забезпечено позов шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] разом із земельною ділянкою, площею 921 кв. м., та яке складається з: А-1 житловий будинок шл. бетон житловою площею 23,7 кв. м.; Б - сарай цегла шл. блок; В - сарай метал; Г - уборна дерево; Д - душ цегла; Е - навіс; № 1-4 огорожі; № 5 колодязь; І замощення (а.с.42). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також за клопотанням позивача витребувано докази з Амур-Нижньодніпровського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області копію актового запису про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] ; з Державного архіву Дніпропетровської області копію актового запису про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] ; у Комунального пвідприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентарізації» відомості про реєстрацію права власності за алресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 (а.с.45). 12 лютого 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача (а.с.53). 27 лютого 2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача (а.с.72). Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.118). 27 квітня 2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача (а.с.125). 26 травня 2020 року у судовому засіданні свої пояснення надали позивач, її представник та представник відповідача і оголошено перерву для виклику свідків (а.с.153-154). 22 червня 2020 року в судовому засіданні допитано свідка [PERSON] і оголошено перерву у зв`язку із неявкою інших свідків (а.с.166). 09 липня 2020 року по справі ухвалено рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема суду пояснила, що відповідач ніколи не допомогала [PERSON] . Остання самостійно обробляла город, сплачувала комунальні послуги, робила ремонтні роботи по дому. Весь час з моменту укладання договору довічного утримання [PERSON] проживала у будинку одна і користувалася ним одноособово. Представник відповідача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Суду пояснила, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Проте, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують рідство позивача з [PERSON] , не дає їй підстави отримати спадщину, а тому [PERSON] просила встановити факт родинних відносин, який у судовому засіданні знайшов своє пітвердження в повному обсязі. Що стосується договору довічного утримання, то за змістом даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] разом із земельною ділянкою. Проте, фактично домоволодіння [PERSON] не передавалося. [PERSON] залишилася проживати у будинку, повністю та безроздільно користувалася усім домоволодінням, що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та показами свідка [PERSON] . Таким чином, відповідачкою не доведено отримання нею у власність домоволодіння [ADDRESS] відповідно до правил ст.128 ЦК УРСР. За даними КП «ДМБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на зазначене домоволодіння було зареєстроване за [PERSON] і тільки 16.07.2019 після смерті [PERSON] відповідачка зареєструвала своє право власності. Оскільки [PERSON] [INFO] , договір довічного утримання припинився, тобто втратив юридичну силу, і, як наслідок, право власності на спірне домоволодіння за відповідачкою було зареєстровано безпідставно. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, підтримавши письмовий відзив на позов. Зокрема суду пояснив, що 10.01.2002 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який виконувався сторонами на протязі 17 років і за життя [PERSON] нею не оспорювався. Крім того, відповідач прийняла вказане домоволодіння, виконувала договір довічного утримання, поховала [PERSON] , а після її смерті зареєструвала своє право власності на спірне домоволодіння. Вважає позовні вимоги безпідставними, а тому просив у задоволенні позову відмовити (а.с.92-95). Третя особа Державний реєстратор департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Ординська О.В., будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, до суду не з`явилася. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дундук В.В., реєстровий номер 108 (а.с.13). Згідно п.4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до вимог\~ст.425\~ЦК УРСР\~за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. За ст.426 ЦК УРСР договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). Згідно п.9\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності\~Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього\~Кодексу\~щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. В\~ст.744 ЦК України\~закріплено поняття договору довічного утримання, зокрема, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно\~ст.748 ЦК України\~набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334 цього Кодексу, а саме право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Розглядаючи справу, суд зазначає, що фактично позивачем надані докази, які стосуються виконання договору довічного утримання. Проте до суду позивач звернулася із позовом про припинення договору довічного утримання, який в силу вимог ч.2 ст.755 ЦК України і так припинився зі\~смертю відчужувача. Суд зазначає, що за своє життя [PERSON] протягом 17 років, з дня укладення спірного договору довічного утримання не визнавала його недійсним, не розірвала його. Крім того, свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] за життя, десь за рік до смерті, їй говорила про наявність договору довічного утримання і мала намір його розірвати, проте цього не зробила. Щодо сплати комунальних послуг, ремонту, утримання спірного домоволодіння та надання допомоги [PERSON] , то це відносится до виконання договору довічного утримання, що не є предметом даного розгляду. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Таким чином, зазначені докази щодо утримання нерухомого майна, надання допомоги [PERSON] не є предметом доказування під час розгляду даної цивільної справи, підставою позову по якій є припинення договору довічного утримання у зв`язку зі смертю відчужувача. Що стосується вимог позивачки [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, то вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.234 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень наданих у п. 1\~Постанови\~\~Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей\~255,\~271 Цивільного Процесуального Кодексу України\~\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Звертаючись до суду із вимогами про встановлення факту родинних стосунків, позивач посилається на те, що встановлення данного факту має для неї юридичне значення, оскільки дасть можливість реалізувати свої спадкові права. Водночас, доказів того, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, наявна відкрита спадкова справа, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, суду не надано. Відтак встановлення факту родинних відносин з померлою 22 квітня 2019 року [PERSON] не породжує для позивачки [PERSON] будь-яких юридичних наслідків, не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для встановлення факту родинних відносин відсутні. Позивач та представинк позивача, як на підставу позову посилаються на письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Між тим, докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Факт - це явище об`єктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи. Докази можуть бути представлені у різній формі. Так, фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути отримані (встановлені) судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази отримуються у встановленій процесуальним законом формі. Недотримання (порушення) форми отримання доказів обумовлює те, що вони при вирішенні судом справи до уваги братись не будуть. Недопустимими є докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до положень про мінімальні гарантії Конвенції (ст. 6) завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, як були одержані докази. Тобто судові докази повинні бути одержані способом, який гарантує право на справедливий суд. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За змістом ч.2 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний\~з`явитися до\~суду за\~його викликом\~у визначений\~час і\~дати правдиві\~показання про\~відомі йому\~обставини. Як вбачається з положень\~ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Відповідно до положень\~ст. 230 ЦПК України, в судовому засіжанні кожний свідок допитується окремо. Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань. Текст присяги підписується свідком. З положень\~ст. 233 ЦПК України, вбачається, що оголошення показань свідків можливе лише, якщо вони зібрані за судовим дорученням. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що надані письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - є недопустимими доказами по цій справі, оскільки зазначені вище докази одержані з порушенням порядку встановленого законом (вищевказані свідки не були допитані в судовому засіданні з дотриманням всіх процесуальних норм, показання свідків не зібрані за судовим дорученням). Крім того, не є можливим встановити чи саме ці особи писали свої свідчення, до якого органу, чи обізнані вони про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Враховуючи результат розгляду справи, вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача. Крім того, згідно ч.9 ст.158 ЦПК України \~у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, заходи забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] разом із земельною ділянкою, площею 921 кв. м., та яке складається з: А-1 житловий будинок шл. бетон житловою площею 23,7 кв. м.; Б - сарай цегла шл. блок; В - сарай метал; Г - уборна дерево; Д - душ цегла; Е - навіс; № 1-4 огорожі; № 5 колодязь; І замощення, накладені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2020 року підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed