Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.10.2010 року, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.09.2012 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, сімейне життя з відповідачем не склалось, а коли спільній дитині виповнилось два місяці, пішов із сім`ї, з того часу позивачка з відповідачем проживають окремо, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає участі у її вихованні, навчанні, про моральний та фізичний розвиток не піклується, в її матеріальному забезпеченні участі не приймає. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.12.2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , проте з серпня 2018 року відповідач з місця роботи звільнився, рішення суду в добровільному порядку не виконує, сплату аліментів припинив, станом на грудень 2018 року має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 14870,45 грн. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] ., який діє на підставі довіреності від 09.01.2019 року, у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, не заперечували проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Смалєва Л.П., яка діє на підставі довіреності від 26.12.2018 року, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок про доцільність задоволення вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Просила винести рішення, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 22.07.2019 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2010 року по 12.09.2012 року. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.09.2012 року шлюб між ними розірвано. [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 31.03.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком якої зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис №369. Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 09.10.2018 року та акту про фактичне місце проживання, складеному головою КСН «Західний», [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З відповіді на адвокатський запит, наданої Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу «Ясла-садок №21 «Веселка» Маріупольської міської ради Донецької області» (ДНЗ №21) вих.№235 від 09.01.2019 року, [PERSON] відвідувала садок з травня 2013 року по червень 2017 року. За час відвідування, батько дитини в дошкільному закладі не з`являвся, її успіхами не цікавився. За характеристикою, виданою директором Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №53 Маріупольської міської ради Донецької області», учениця 2-Б класу [PERSON] навчається у зазначеному закладі, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Вихованням дитини займаються мати та бабуся, батько дівчинки, [PERSON] , за півтора року навчання дитини жодного разу не був у школі, не цікавився життям та успіхами доньки, участі в її вихованні та навчанні не приймає. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.09.2012 року шлюб, укладений 19.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішення набрало законної сили 24.09.2012 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.12.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 06.12.2011 року та до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 31.12.2018 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 14870,45 грн., що підтверджується довідкою Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №30754079/4 від 10.01.2018 року про розрахунок боргу із сплати аліментів. Згідно наданих копій медичних документів, [PERSON] , [INFO] , має хронічне захворювання шкіри, з квітня 2015 року постійно спостерігається та обстежується лікарем дерматовенерологом, за станом здоров`я потребує відпочинку на морському узбережжі. У липні 2017 року проведено оперативне втручання, знаходилась на стаціонарному лікуванні. Незалежним спеціалістом психологом [PERSON] надано висновок від 16.01.2019 року, який остання оголосила та підтвердила під час допиту в судовому засіданні у якості спеціаліста. Згідно висновку за результатами психодіагностичного дослідження неповнолітньої [PERSON] , 2011 р.н., встановлено, що мати - [PERSON] для своєї дитини є значною дорослою людиною, має з нею теплі люблячі відносини. Мати дитини має гарний батьківський потенціал для самостійного виховання дитини, може в повній мірі забезпечити необхідні умови для її повноцінного та гармонічного психофізичного розвитку у спокійній обстановці позитивного мікроклімату. Батько за самовідчуттям дитини у її житті не представлений. [PERSON] не приймає участі у житті та вихованні дочки, дитина його не пам`ятає та не знає. Він здійснює перешкоди у вільному пересуванні дитини поза межами країни, маніпулюючи вказаним, припинив сплачувати аліменти. Відтак, бажання [PERSON] захистити свою родину та позбавити [PERSON] батьківських прав, як такого, що не виконує батьківських обов`язків у відношенні дочки [PERSON] , відповідає інтересам як самої [PERSON] , так і інтересам дитини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є близькими родичами та знайомою позивачки, повністю підтвердили обставини викладені у позові, зазначили, що позивачка з відповідачем проживають окремо, дійсно відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям та здоров`ям дочки [PERSON] , не приймає участі у її вихованні, навчанні, має іншу родину, де вже народилась дитина. На прохання позивачки надати дозвіл на виїзд дитини для оздоровлення у зв`язку із захворюванням, вимагав гроші. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради №13-31-56 від 23.05.2019 року, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 05.06.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №312, та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2019 року. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За тлумаченням ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням дочки не займається, її життям не цікавиться, з його боку відсутня будь-яка турбота про неї, про її розвиток, проживає окремо від неї. Зазначені факти підтверджені як свідками, так і наданими письмовими доказами. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки щодо малолітньої дочки [PERSON] , а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачкою витрати на судовий збір у сумі у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved