Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВІПКАР» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи тим, що він з 3 вересня 2012 року по 17 грудня 2014 року працював у відповідача на посаді спеціаліста з логістики. Проте, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 17 710 грн. 97 коп. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду, просив стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 грудня 2014 року по 26 лютого 2015 року у розмірі 21 851 грн. 06 коп. Сторони до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача надала суду письмові заперечення, відповідно до яких вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі визнають. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечує, оскільки така затримка виплати заробітної плати сталась не з вини відповідача (державним виконавцем накладено арешт на рахунок відповідача при здійснення виконавчих дій про стягнення кредитної заборгованості). Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 3 вересня 2012 року по 17 грудня 2014 року працював у відповідача ТОВ «ВІПКАР» на посаді спеціаліста з логістики (а.с. 4-6). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 710 грн. 97 коп. (а.с. 7). Тому, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 467 грн. 90 коп. (а.с. 8). З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 17 грудня 2014 року по 26 лютого 2015 року у розмірі 21 851 грн. 06 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Всього підлягає до стягнення підлягає 39 562 грн. 03 коп. (17 710 грн. 97 коп., + 21 851 грн. 06 коп.). При цьому, доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки така затримка сталась не з вини відповідача (державним виконавцем накладено арешти на рахунок відповідача при здійснення виконавчих дій про стягнення кредитної заборгованості) є безпідставними, оскільки вказаний арешт накладений у виконання наказу господарського суду про стягнення кредитної заборгованості товариства перед банком та відповідачем не доведено факту вжиття всіх заходів щодо скасування вказаного арешту та виплати заборгованості по заробітній платі. Оскільки при пред'явленні позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 395 грн. 62 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved