Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У лютому 2014 року банк вернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог послався на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого він отримав кредит у розмірі 88790,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45% річних з кінцевим терміном повернення до 10.05.2028 року. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 759539,30 грн. За кредитні зобов'язання [PERSON] поручились відповідати [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із чим були укладені відповідні договори поруки. Оскільки відповідачі у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачують, банк просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] борг в сумі 759539, 30 грн. До початку розгляду справи по суті, відповідачем - [PERSON] подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи - [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним спірного кредитного договору на підставі ст.. 203, 207, 215 ЦК України у зв'язку із тим, що договір [PERSON] не укладав, підписи йому не належать, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились. Позивач у своїй заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений первісний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 006-2008-1431 за умовами якого, він отримав кредит у розмірі 88790,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45% річних з кінцевим терміном повернення до 10.05.2028 року, з 10.10.2010 р. процентна ставка була змінена на 10,05% річних за користування кредитом, з 10.10.2011 р. процентна ставка була змінена на 13,70% річних за користування кредитом, а [PERSON] зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з даним договором у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 006-2008-1431-Р від 14 травня 2008 року. Також, договір поруки №006-2008-1431-Р/1 від 14 травня 2008 року був укладений банком з [PERSON]. 10.10.2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 006-2008-1431 від 14.05.2008 року відповідно до якої сторони домовилися внести зміни до договору, а саме відповідно до п.1.1.1. з 10.10.2010 р. по 26.10.2010 р. включно, позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 10,05 % річних та за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 40,35 %. Відповідно до п. 1.1.3 з 27.10.2010 р. по 09.10.2011 р. включно, позичальник зобов'язується сплачувати проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 13,70 % річних та за користування коштами понад встановлений строк - в розмірі 41,1 %. 27.10.2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 006-2008-1431 від 14.05.2008 року. Відповідно до п.1 додаткової угоди б/н сторони домовилися внести зміни до договору, а саме було змінено базову процентну ставку з 13,45 % річних на 10,05 % річних, а також базову підвищену процентну ставку з 40,35 % річних на 18,05 % річних. Після внесення змін до основного кредитного договору 27 жовтня 2010 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] і [PERSON] були укладені нові договори поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч.2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається, що банк належним чином виконав свій обов'язок щодо надання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором. Водночас, [PERSON] свої обов'язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином. Загальна сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 04 грудня 2013 року складає 759539,30 грн., з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредиту - 11541,65 грн; сума дострокового стягнення кредиту - 662052,68 грн.; відсотки - 84907,48 грн.; підвищені відсотки - 1037,49 грн. Достовірність зазначених обставин підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором суд вважає первісні вимоги позивача про стягнення з відповідача 759539,30 грн. такими що підлягають задоволенню. Вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК Визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи те, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент укладення спірного договору сторонами не було додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, правові підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору відсутні. На підставі ст. 79, 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати слід стягнути з відповідачів.

Outcome: approved