Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання позивача [PERSON] власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку набувальної давності. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями належав [PERSON] . Позивач разом із родиною вселились у цей будинок у 1996 році та за спільною домовленістю із власником [PERSON] мав проживати у ньому, доглядати домогосподарство, оскільки власного житла не мав. Зі слів [PERSON] позивачу було відомо, що він виїжджає на постійне місце проживання в Локачинський район, проте точної адреси не повідомив. Зв`язки із власником будинку давно втрачені, тому оформити правовстановлюючі документи на будинок у позасудовому порядку неможливо. У цьому будинку позивач продовжує проживати по сьогоднішній день, у ньому зареєстрований, здійснює за будинком догляд, з ним укладений договір на електропостачання, сплачує комунальні послуги. Тому з огляду на відкрите, добросовісне, безперервне володіння та користування цим майном понад 10 років вважає наявними підстави для визнання за позивачем права власності на будинок за набувальною давністю. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про підтримання позов у і розгляд справи за її і позивача відсутності. Від Головненської селищної ради засобами електронного зв`язку надійшла заява про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника селищної ради. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідженням викладених у позові фактичних обставин справи встановлено їх відповідність наявним у справі письмовим доказам. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років …, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Наявними у справі письмовими доказами підтверджено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно користується і володіє упродовж більше 10 років житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями по [ADDRESS] , який є законним об`єктом. Фактичний власник спірного нерухомого майна [PERSON] помер [INFO] в селі Затурці Локачинського району Волинської області, що доводиться копією актового запису про смерть № 3 від 07 грудня 2001 року. Витребуваною з держнотконтори Інформаційною довідкою від 15 жовтня 2021 року стверджено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Про добросовісність володіння позивача свідчить те, що це нерухоме майно він отримав безпосередньо від його власника. Жодні договірні правовідносини між ними не склалися. Тому, враховуючи обставини, за яких позивач вселився і користується житловим будинком по даний час, слід дійти висновку, що вчинені фактичним власником дії він вважав достатніми підставами для подальшого отримання права власності на це майно. Дослідженими доказами об`єктивно доведене безперервне поводження позивача із майном, яке за своїми ознаками притаманне власнику. Інших осіб, які претендують на це майно або ж проявляли до нього певний майновий інтерес у справі не встановлено. Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved