Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням. У своїй позовній заяві просила суд усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Русанюком З.З. Інша 1/2 частина квартири належить матері позивачки - [PERSON] . З 2014 року позивач та відповідач почали зустрічатися, однак однією сім`єю, як чоловік і жінка не проживали, оскільки відповідач був у зареєстрованому шлюбі. Сторони по справі мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 03 серпня 2016 року позивач за проханням відповідача, зареєструвала останнього за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя між сторонами не склалося. 14 червня 2020 року позивач зверталася до органів поліції із заявами про насильство зі сторони відповідача. Відносно відповідача було винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб, заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою з 14 червня 2020 року по 24 червня 2020 року. Позивач вказує. Що не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідач відмовляється покинути квартиру, посилаючись на те, що він зареєстрований за даною адресою. Відповідач комунальними послугами користується, однак е сплачує. У зв`язку з чим позивач звернулася з вказаним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до слухання по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, проте 10 травня 2021 року на адресу суду надсилала заяву про визнання позовних вимог. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Суд,

Outcome: approved