Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08 січня 2013 року [PERSON] отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 1132 грн. строком повернення до 08 лютого 2013 року. Окрім того, 22 квітня 2013 року відповідач додатково отримав від нього в борг 2 520,00 грн зі строком повернення до 22 травня 2015 року. Відповідач власноруч підписав договори позики та розписки. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобов'язання [PERSON] не виконав. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті,борг у розмірі 3 652 грн. не повернутий. Окрім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні збитки від неповернутої суми. Так, інфляційне збільшення суми боргу за договором позики від 08січня 2013 року складає 918, 04 грн., за договором позики від 22 квітня 2014 року - 2043,69 грн. Також, за прострочення виконання зобов'язання нарахував 3% річних від простроченої суми 1132 грн. за 1098днів прострочення складає 102,16 грн., від простроченої суми 2520,00 грн. за 995 днів прострочення - 206,09 грн. Тому змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 3 652 грн., інфляційні збитки - 2 961,73 грн., 3% річних - 308,25 грн., а також судові витрати у розмірі 551,20 грн. У судове засідання позивач не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. При розгляді справи судом встановлено, що 08 січня 2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у борг грошові кошти у розмірі 1132 грн. Отримані в борг кошти [PERSON] зобов'язувався повернути до 08 лютого 2013 року, що підтверджується договором позики від 08 січня 2013 року та власноручно написаною розпискою про отримання позики. Окрім того, 22 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір позики, за умовами якого останній отримав у борг 2 520 грн. з терміном повернення до 22 травня 2013 року. Відповідно до ст. 629 ЦКУкраїни договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При розгляді справи судом встановлено. що позивач виконав свої договірні зобов'язання перед [PERSON] у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договорами позики. Однак, у встановлений договором строк, [PERSON] не повернув позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики. В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Отже, за договором позики від 08 січня 2013року з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути основну суму боргу у розмірі 1 132 грн., за договором позики від 22 квітня 2013 року - 2 520 грн. А всього - 3 652 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно п. 4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» вбачається, що відповідно до частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що [PERSON] за договорами позики повинен був повернути гроші у встановлений строк, то з цього часу він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Так, за договором позики від 08 січня 2013 року термін повернення боргу - 08лютого 2013 року, період прострочення з 09.02.2013 року по 11.02.2016 року тобто 1098 календарних днів. Три відсотки річних за період прострочення зобов`язання 1098 днів з суми 1132грн. становить 102,16 грн., що підлягає стягненню з [PERSON] За договором позики від 22 квітня 2013 року термін повернення боргу - 22 травня 2013 року, період прострочення з 23.05.2013 року по 11.02.2016 року тобто 995 календарних днів. Три відсотки річних за період прострочення зобов`язання 995 днів з суми 2 520 грн. становить 206,09 грн., що підлягає стягненню з [PERSON] Таким чином, загальна сума 3% річних складає 308,25 грн. Індекс інфляції - це показник динаміки загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлені в гривні, а тому ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки виконання грошового зобов`язання, вираженого у гривні. За період прострочення з лютого 2013 року по лютий 2016 року сукупний індекс інфляції становить 1,811. Таким чином, інфляційні збитки становлять 2 961,73 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу, трьох процентів річних та інфляційних збитків у загальному розмірі 6 921,98 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією від 15 лютого 2016 року про сплату позивачем судового збору.

Outcome: approved