Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровоградізвернулось до суду з вищевказаним позовом, просило: - стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в сумі 550,98 грн. На обґрунтування позову зазначено, що УПФ України в м. Кіровограді [PERSON] призначена пенсія по інвалідності. 10.10.2007 року відповідач звернувся до позивача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника та надав свідоцтво про смерть батька та матері, тобто є круглою сиротою. Після переведення пенсії з виду на вид відбувся збій програмного забезпечення та до пенсії відповідача помилково х жовтня 2011 року по грудень 2013 року виплачувалась надбавка, як особі з числа дітей сиріт у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки надбавка за кодом виплати 812 (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 186). Позивач, посилаючись на положення Постанови Правління ПФУ від 25.11.2014 року за № 25-3 зазначив, що переплата пенсії це сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії) виплачена з різних причини понад розмір, визначений законом. Згідно до п.4 вище зазначеної постанови суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. В випадку виплати відповідачу надбавки за кодом виплати 812, як особі з числа дітей сиріт у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, відбулась рахункова помилка. 21.05.2015 року позивачем направлено відповідачу повідомлення щодо необхідності зявитись у відділ пенсійного забезпечення, та про наявність в нього переплати по його пенсійній справі з проханням повернути суму 550,98 грн. на рахунок управління ПФУ в м. Кіровограді, як безпідставно отриману надбавку за період з 01.11.2011 року по 30.11.2013 рік. Оскільки до теперішнього часу сума переплати пенсії не повернута, позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Представник позивача до початку судового засідання надала заяву до суду про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просив врахувати надані ним письмові заперечення на позовну заяву і застосувати строк позовної давності. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровограді. Позивачем призначено відповідачу пенсію за віком по інвалідності, відповідно до його заяви (а.с. 6). 10.10.2007 року відповідач звернувся до позивача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника (а.с. 8). Згідно розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді [PERSON] змінено один вид пенсії на інший (а.с. 11-12). Позивачем було здійснено індивідуальний перерахунок, під час якого Управлінням було виявлено, що під час переведення [PERSON]з одного виду пенсії на інший спеціалістами Управління було помилково нараховано надбавку як особі з числа дітей сиріт у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, в результаті чого за період з 01.10.2011 року по 31.11.2013 року утворилася переплати в розмірі 550,98 грн. (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплати, а також добросовісність набувача презюмуються. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). В матеріалах справи відсутні докази того, що завдана позивачу шкода у вигляді виплаченої відповідачу пенсії в сумі 550,98 грн. є обєктивним наслідком поведінки відповідача. Позивачем також не надано доказів того, що [PERSON]скоїв будь-які зловживання зі свого боку або подав Управлінню недостовірні дані під час нарахування та виплати його пенсії. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була добровільно виплачена позивачем відповідачу, як засіб до існування, також не знайшли свого підтвердження. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 550,98 грн., які є сумою пенсії, призначеною йому Управлінням ПФУ, так і не встановлено наявності рахункової помилки, а також виплата коштів проведена позивачем добровільно, то відповідно до ст. 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді не підлягають задоволенню. Щодо заяви про застосування строку позовної давності, то згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином підстав до застосування строку позовної давності у суду не має. Судові витрати віднести за рахунок держави. \~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного і

Outcome: dismissed