Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся через суд з зазначеним позовом до [PERSON] на предмет усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зміну порядку участі у вихованні і спілкуванні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу за рішенням суду від 30 вересня 2013 року залишився проживати з матір`ю, однак у зв`язку з вчиненням [PERSON] йому перешкод спілкуванні з дитиною рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2014 року встановлений порядок спілкування батька з дитиною у вигляді зустрічей кожну другу та четверту неділю щомісяця з 10-00 год. до 12-00 год. у присутності матері [PERSON] , проте це рішення відповідач ігнорує і не виконує взагалі, підбурює дитину проти батька, а його звернення до виконавчої служби залишились без належного реагування, тоді як він бажає і намагається активно приймати участь у вихованні сина, виконує рішення суду про стягнення аліментів, негативно характеризуючих обставин, які б тягли обмеження його у спілкуванні з дитиною не має, тому з урахуванням позитивного висновку органу опіки та піклування, просив суд з підстав, визначених ст. 159 СК України, зобов`язати відповідача забезпечити позивачу безперешкодно спілкуватись з сином, [PERSON] , та приймати участь у його вихованні; встановити новий порядок спілкування батька з сином [PERSON] кожного вівторка та четверга з 15-00 год. до 19-00 год. без присутності матері. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 29 листопада 2019 року судді Колесніченко О.В . З відкриттям загального позовного провадження ухвалою суду від 24 січня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень. Відповідач 20 травня 2020 року подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, аргументуючи це тим, що шлюб розірвано було по досягненні дитиною 1 року через погрози і образи з боку чоловіка, що не змінилося і наразі, а дії позивача спрямовані не на спілкування з дитиною, а на з`ясування стосунків з відповідачем, приниження і прояв до неї агресії у переписці, розмовах, при зустрічах в присутності дитини, і доводи про невиконання рішення суду в частині вчинення перешкод у зустрічах відповідача з сином надумані, доказами не підтверджені, натомість сам позивач встановленого рішенням суду графіку побачень з дитиною не дотримується, то не приходить, то приходить не вчасно, що підтверджується відповідними актами. Крім того, питання виконання рішення суду врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом пред`явлення нового позову. Стосовно зміни графіку побачень з сином та їх тривалості і частоти, зазначила, що такий графік не відповідає інтересам дитини, його розпорядку і режиму дня, оскільки в будні дні тижня у заявлений позивачем час з 7-45 год. до 18-00 год. син перебуває у школі, приймає участь в інших заняттях у групі продовженого дня, відвідує заняття у спортивному гуртку (карате, загальна фізична підготовка по 2,5 год. тричі на тиждень), відвідує заняття англійської мови (1 год. тричі на тиждень), потрапляючи додому виконує решту домашніх завдань, вечеряє і готується до сну, з урахуванням перерв на відпочинок і харчування дитини відповідного віку, тоді як різку зміну режиму та графіку дитини виключно під зручності батька призведе до дестабілізації психологічного і фізичного стану малолітньої дитини, яка не зможе повернутися до врівноваженого емоційного стану після прогулянок посеред навчального тижня, виконання домашніх завдань ввечері, з урахуванням також відсутності усталеного, врівноваженого контакту з дитино, у зв`язку з чим доцільніше такі зустрічі з батьком проводити у вихідні дні тижня, а тому просила в задоволенні позову відмовити повністю. Позивач 13 липня 2020 року подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій на спростування доводів та міркувань відповідача виклав свої доводи про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання рішення суду від 19 серпня 2014 року через особисту неприязнь до нього, тоді як особисті стосунки не можуть бути підставою перешкод у спілкування з дитиною, перекручує факти щодо відсутності контакту з сином, який ним налагоджений і син радіє, коли вони бачаться, про що надав відео докази, а за для уникнення негативного впливу на сина неприязних стосунків між батьками він просив зміну порядку участі у спілкуванні з дитиною, який би виключав участь матері у їх побаченнях. Крім того, відповідач ні який спосіб не бажає надавати можливість спілкуватися з сином, щоразу відмовляючи у побаченнях з сином, а виконавча служба не забезпечує виконання рішення суду у примусовому порядку з посиланням на те, що рішення не зобов`язує виконавчу службу до якихось дій і у вихідні дні державний виконавець не працює, тому просив позов задовольнити і встановити новий порядок участі батька у спілкуванні з сином. Третя особа, отримавши копію позовної заяви, пояснень по суті позову не надала, направивши 11 лютого 2020 року висновок виконавчого комітету Центральної районної ум. Дніпрі ради від 18 грудня 2019 року про доцільність визначення порядку участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю та наполягав на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Додатково пояснив, що відповідач налаштовує дитину проти нього, син боїться без її дозволу навіть визначити власні бажання у прогулянці, і у вихідний день, визначений для зустрічей рішенням суду відповідач постійно з надуманих причин відмовляє йому у побаченні з сином,

Outcome: dismissed