Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 07.11.2012 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00%, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить - 34,80%, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить - 43,20% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2019 року становить 360633,93 грн. і складається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 351452,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7250,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 134256,15 грн.і складається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132324,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 29.06.2018 року. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.11.2012 року між сторонами було укладено договір без номера про надання банківських послуг, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідачу було надано кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00%, з 01.09.2014 року процентна ставка змінюється та становить - 34,80%, з 01.04.2015 року процентна ставка змінюється та становить - 43,20% на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с. 8-33). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. Звернення до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка виникла, не принесли жодного результату. У зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2019 року становить 360633,93 грн. і складається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 351452,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7250,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, кредитодавець просив стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 134256,15 грн., якаскладається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132324,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 29.06.2018 року (а.с. 5-7). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 31.12.2019 року становить 360633,93 грн. і складається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 351452,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7250,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Кредитодавець просив стягнути заборгованість з відповідача в загальній сумі 134256,15 грн., якаскладається з наступного: 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132324,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 29.06.2018 року. Виходячи з викладеного вище, стягненню підлягає 1931,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 132324,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 29.06.2018 року, а всього 134256,15 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved