Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У лютому 2020 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 року в розмірі 9 682,35 грн, 3% річних в розмірі 588,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 1700,50 грн, а всього у сумі 11 971,67 грн, та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав у період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. послуги по будинку [ADDRESS] , який ввійшов до державного житлового фонду, віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва, переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та обліковується на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач щомісяця виконував комплекс робіт, направлених на задоволення потреб споживача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлового будинку, а також утримання прилеглої до нього прибудинкової території. [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання йому житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір по цій квартирі відповідачами, як власниками, не укладено. Відповідачі отримують від позивача послуги, є споживачами і знаходяться у фактичних договірних відносинах із позивачем. Позивач звернув увагу суду, що належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку [ADDRESS] про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі не надходили. Протоколи рішень зборів співвласників будинку про відмову від послуг позивача про визначення управителя та повідомлення про укладений договір про надання послуг управління багатоквартирним будинком, договір з енергопостачальною організацією на послуги з електропостачання до позивача не надходили. Відповідачі споживають послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримують від позивача щомісяця рахунки на оплату послуг, але не сплачують за фактично отримані послуги. Позивач неодноразово нагадував відповідачам про необхідність оплатити заборгованість за послуги, але відповідачі борг не сплатили. В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 322, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач зазначає, що відповідачі належним чином не виконали свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у них виникла заборгованість за спожиті послуги в розмірі 9 682,35 грн, яку позивач, як надавач послуг, просить стягнути в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування, 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 29.04.2020, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій (а.с. 202-203). В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. Сторони по справі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судові повістки вважаються доставленими. Справа неодноразово переносилася у зв`язку з відсутністю сторін. Позивач надіслав клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить витребувати довідку про реєстрацію місця проживання відповідачів та номерів ідентифікаційного коду. 5 березня 2021 року ухвалою Голосіївського суду м. Києва інформацію про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] з 01.05.2015 по 01.06.2020, витребувано з Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 223). Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, зазначивши, що заявлені позовні вимоги та підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є власниками приватизованої квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,5 м2, на праві спільної приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.12.2019 та довідкою КК «Центр комунального сервісу» про надання інформації № 02/01/05-849 від 25.11.2019 (а.с. 38, 39). На виконання ухвали суду від 05.03.2021 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація надала довідку № 100-6785 від 13.05.2021, у якій зазначила, що відповідно до Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] зареєстровані в спірний період відсутні. Також повідомила, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 30.06.2020 р. відповідач 1 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.08.1988 р. (а.с. 201). Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 20.07.2020 р. відповідач 2 [PERSON] зареєстрована адресою: [ADDRESS] з 18.02.2000 р. (а.с. 218). Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що будинок 28 віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням Голосіївського районної в місті Києві ради 41 сесії V скликання від 19 жовтня 2010 року №41/10 було передано майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва з балансу Голосіївської районної в місті Києві ради на баланс КП ««Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» 31 жовтня 2010 року й відповідно до акту прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року було передано, зокрема, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а.с.21-22). З 01.05.2015 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснювало функції з утримання будинку [ADDRESS] . Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку, а також вихідні дані для визначення і розрахунку їх вартості підтверджується матеріалами справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними контрагентами для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду, а саме: договір про постачання електричної енергії № 17195 від 31 серпня 2004 року, укладений між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», зокрема щодо обслуговування будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.156), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 04 червня 2015 року №406, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с.46), договір № 03/08д від 03 серпня 2015 року щодо проведення дезінфекційних робіт, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с.40), договір № 427/1А від 11 січня 2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції (а.с.70), договір №10 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 січня 2016 року (а.с.54), договір № 07/10-16Д/311 від 15 жовтня 2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції (а.с.63), договір № 2 від 5 січня 2017 року про надання послуг дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Проф дез контроль плюс» (а.с.79), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 20 січня 2017 року №13 (а.с.88), договір № 85 від 5 квітня 2017 року про надання послуг, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» (а.с. 99), договір № 37 від 7 лютого 2018 року про надання послуг дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Комуналка» (а.с.111), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12 лютого 2018 року №54 (а.с.118), договір № 114 від 2 березня 2018 року про надання послуг (а.с. 128), договір на закупівлю електричної енергії № 17195-Т117/350 від 16 грудня 2016 року (а.с. 161), договір на закупівлю електричної енергії № 17195-Т118/587 від 13 грудня 2017 року (а.с. 167), договір № 20114011 ПВ від 04.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 173), договір № 17 від 10 січня 2019 року про надання послуг (а.с. 141). Водночас факт ненадання послуг або зниження якості послуг (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Відповідачі не надали суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що послуги не були надані їм КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» чи надані неналежним чином (звернення з претензіями, скаргами). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідачів - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачами таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Як встановлено судом, відповідачі, як власники квартири, належним чином не виконали свій обов`язок з оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що надавались позивачем, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку у них виникла заборгованість в період з 01.05.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 9 682,35 грн за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати). У листопаді 2019 року позивач звернувся з претензією №431-391 від 22.11.2019 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наголошував на необхідності їх термінової оплати, зазначав платіжні реквізити для проведення розрахунків, а також повідомляв про можливість проведення реструктуризації боргу й інформував про місцезнаходження центру комунального сервісу (а.с. 24). Це підтверджено фіксальним чеком АТ «Укрпошта» від 25.11.2019 року (а.с. 23). Відповідь на вказану претензію не надійшла. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 1700,50 грн та три проценти річних у розмірі 588,82 грн. Розрахунок заборгованості проведено відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачами (а.с. 15-17). Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, не спростовані відповідачем, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved