Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У лютому 2016 року до суду звернувся [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року у с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається, зокрема із права на земельну частку (пай), розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,1 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія [NUMBER]. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки остання за життя склала заповіт,згідно з яким, зокрема своє право на зазначену вище земельну частку (пай) заповіла позивачу. Бажаючи оформити спадщину після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса, проте оформити у спадщину право на земельну частку (пай) позивач не може, оскільки сертифікат втрачений. З огляду на викладене, позивач просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] право на земельну частку (пай), розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,1 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія [NUMBER], зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 863, виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 травня 1997 року № 121. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте у заяві від 9 березня 2016 року секретар Івашковецької сільської ради, яка діє на підставі довіреності [PERSON] справу просить розглянути у її відсутність, заперечень проти позову не має. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] року у с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із права на земельну частку (пай) площею 1,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що вбачається із листа Відділу Дергеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області від 11 грудня 2015 року № С-20/0-19/19-15, згідно із яким [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,1 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія [NUMBER], зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 863, виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 травня 1997 року № 121 (а.с. 12). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки він є її сином, що вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] окрім того спадкодавець за життя склала заповіт від 16 серпня 2000 року, згідно з яким заповіла позивачу, зокрема своє право на земельну ділянку на підставі зазначеного вище сертифіката (а.с. 8, 11). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 14 грудня 2015 року № 1327 спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], вступивши у фактичне володіння спадковим майном (а.с. 10). Проте оформити право на земельну частку (пай) позивач не може, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] втрачений. Із постанови нотаріуса про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії від 18 лютого 2016 року № 195/02-31 вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва є відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) (а.с. 18). 20 листопада 2015 року у газеті «Шаргородщина» було опубліковано оголошення про втрату сертифіката Серія [NUMBER] (а.с. 13). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] - діти останньої та брати і сестри позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви (а.с. 14-17). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] року [PERSON] не заводилася (а.с. 27). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України). Так, згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548ЦК УРСР). Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 указано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину право на земельну частку (пай) площею 1,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON], яке належало останній на підставі сертифіката, який було втрачено. Окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому, позов слід задовольнити.

Outcome: approved