Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У листопаді 2017р. позивачка [PERSON] звернулась Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов В.Ю., Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просила суд: - поновити строк для подання вказаного позову про визнання виконавчого напису від 22 листопада 2013р. № 1914 таким, що не підлягає виконанню; - визнати виконавчий напис від 22 листопада 2013р. № 1914, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю., щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить позивачці, таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 12 вересня 2006р. між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого, в свою чергу був ПАТ «ОМЕГА БАНК», а на теперішній час ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» було укладено кредитний договір №2621/0906/88-077 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до п.п.1.1., 1.3., 1.4. якого, банк зобов'язався надати позичальнику на споживчі цілі грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 55000,0 дол. США на строк з 12 вересня 2006р. по 11 вересня 2016р. зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,9 % річних. 12 вересня 2006р., в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором було укладено іпотечний договір №2612/0906/88-077-Z-1 (далі по тексту - іпотечний договір), предметом якого є житлове приміщення квартира [ADDRESS], що належить позивачці. 28 листопада 2012р. згідно договору факторингу №15, банк відступив своє право вимоги до позичальника за кредитним договором на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яка, в свою чергу, того ж дня, на підставі договору факторингу б/н від 28 листопада 2012р. відступила набуте в такий спосіб право вимоги до позичальника на користь відповідача - ТОВ «Кредитні Ініціативи». 22 листопада 2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №1914 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягувачем виконавчий напис було пред'явлено до виконання, та Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 25 лютого 2014р. відкрито виконавче провадження № 42166675. Про оспорюваний вчинений виконавчий напис позивачці стало відомо лише 21 листопада 2017р. 23 листопада 2017р., позивачка звернулася до приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю., який вчинив нотаріальний напис і останній повідомив їй, що відповідач дійсно звертався до неї за таким написом, але ввівши його в оману, не повідомив про існування на той момент судового спору в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва щодо стягнення грошової суми із позичальника [PERSON], по кредитному договору, а також ввів в оману щодо безспірності заборгованості. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, в якій сторона просила здійснювати розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Відповідач та треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. Відзив на позов та пояснення на позов, від відповідача та третіх осіб на адресу суду не надходили. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. В судовому засіданні не встановлено, що позивачка в установленому законом порядку отримувала оспорюваний виконавчий напис, як і відсутні відомості про надсилання їй, як стороні виконавчого провадження копій відповідних процесуальних рішень державного виконавця, у зв'язку з чим, суд приходить що висновку, що позивачці слід поновити пропущений нею строк для звернення до суду з вказаним позовом. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, 12 вересня 2006р. між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого на теперішній час є відповідач, було укладено кредитний договір. Відповідно до п. 1.1., 1.3., 1.4 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на споживчі цілі грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 55000,0 дол. США на строк з 12 вересня 2006р. по 11 вересня 2016р. зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,9 % річних. 12 вересня 2006р., в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки згідно цього договору є житлове приміщення, а саме: квартира [ADDRESS], що належить позивачці на праві приватної власності. 28 листопада 2012р. згідно договору факторингу №15 банк відступив своє право вимоги до позичальника за кредитним договором на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яка, в свою чергу, того ж дня на підставі договору факторингу б/н відступила набуте в такий спосіб право вимоги до позичальника на користь відповідача - ТОВ «Кредитні Ініціативи». 22 листопада 2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №1914 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який був пред'явлений відповідачем до виконання 19 лютого 2014р. Відповідно до листа - відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю. від 23 листопада 2017р. за № 125/01-16 на запит сторони позивача, останній повідомив позивачку, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» дійсно зверталося до нього за таким написом, але ввівши нотаріуса в оману, кредитор не повідомив про існування на той момент судового спору в провадженні суду щодо стягнення грошової суми із позичальника [PERSON], по кредитному договору, а також ввів в оману щодо безспірності заборгованості. Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше. Судом встановлено, що на час звернення відповідача до третьої особи (приватного нотаріуса) сума заборгованості не була безспірною, так в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебувала на час вчинення виконавчого напису, цивільна справа № 760/16668/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також в грудні 2013р. до цього ж суду ТОВ «Кредитні ініціативи» було подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Протягом всього часу судового розгляду відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі була безспірною. Разом з тим, стороною позивача надано суду докази того, що на дату вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір з приводу заборгованості за кредитним договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved