Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У лютому 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до Відділу освіти Виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, уточнивши його в квітні 2015 р. та залучивши співвідповідачем Криворізьку загальноосвітню школу 1-3 ступенів № 27 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначила, що вона в період з 25.08.1988 р. по 27.08.2009 р. працювала в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 27. При виконанні покладених на неї трудових обовязків, вона займала такі посади: вчитель російської мови та літератури, класний керівник, вихователь ГПД, заступник директора з навчально-виховної роботи. Згідно до Акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 28.11.2008 р., загальний стаж її роботи станом на 28.11.2008 р., складає 31 рік 8 місяців, у даній професії 30 років 8 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 8 місяців. Внаслідок виконуваної роботи, вона отримала хронічну професійну хворобу, а саме хронічний гіпертрофічний ларингіт рецидивуючого перебігу, стійка вторинна дистонія, в результаті чого вона постійно змушена звертатись до лікарів за отриманням медичної допомоги. За результатами первинного огляду НДІ профзахворювань Профпатологічною МСЕК, та згідно Довідки МСЕК від 14.01.2009 року, їй було встановлено 30% ступеню втрати професійної працездатності у відсотках та визнано інвалідом третьої групи. За результатами повторного огляду НДІ профзахворювань Профпатологічною МСЕК, та згідно Довідки МСЕК від 17.12.2009 року, їй було безстроково встановлено 30% ступеню втрати професійної працездатності у відсотках та безстроково визнано інвалідом третьої групи. В результаті виконання покладених на неї трудових обовязків у несприятливих умовах праці, вона отримала важке професійне захворювання, в результаті чого змушена проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікуватись в стаціонарному режимі. Вона не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю хвороби та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, больові відчуття у горлі. Всі ці обставини ускладнюють її життя. Просить стягнути з відповідачів 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, солідарно. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача - відділу освіти виконкому Тернівської районної у місті [PERSON] ради позов не визнала, надала письмові заперечення, та вказала що [PERSON] працювала вчителем російської мови та літератури в КЗШ № 105 з 25.08.1979 р. по 25.08.1988 р. та в КЗШ № 27 в період з 25.08.1988 р. по 27.08.2009 р., звільнившись у 2009 р. за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років. [PERSON] сама бажала такого педагогічного навантаження, яке їй надавалося за її згодою та погодженням з профспілковим органом, тому, що отримувала за це подвійну заробітну плату. Законом України «Про загальну середню освіту», встановлений мінімум педагогічного навантаження вчителя, який складає 18 навчальних годин протягом навчального тижня. Тому педагогічне навантаження може становити і більше 18 навчальних годин. Крім цього, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише за наявності вини особи, яка її завдала. В акті розслідування хронічного професійного захворювання, вказано, що комісія не встановила осіб, які не виконували гігієнічні регламенти і нормативи, тобто винних осіб не встановлено. Крім цього, умови оплати праці педагогічних працівників в навчальних закладах регулюються Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. № 102. Відповідно до п. 63 зазначеної Інструкції, навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками навчальних закладів розподіляється керівником установи (директором закладу) за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склалися у закладі. При цьому, обсяг навчальної та іншої педагогічної роботи, яку може виконувати педагогічний працівник за основним місцем роботи, граничними розмірами не обмежується, тому відділ освіти не має жодного відношення на розподіл навантаження в закладі. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача КЗШ № 27, у судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що позивач сама бажала такого педагогічного навантаження, яке їй надавалося за згодою та погодженням з профспілковим органом. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працювала вчителем російської мови та літератури в КЗШ № 105 з 25.08.1979 р. по 25.08.1988 р. та в КЗШ № 27 в період з 25.08.1988 р. по 27.08.2009 р.. (а.с. 7-8). Працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримала професійні захворювання та висновком МСЕК від 14.01.2009 р. їй з 14.01.2009 р. до 01.01.2010 р. встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 30 %, а 17.12.2009 р. їй було встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 17, 22). З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2008 р. слідує, що позивачу встановлено діагноз: хронічний гіпертрофічний ларингіт, рецидивуючий перебіг, стійка вторинна дистонія. При цьому, розслідування проводилося у відношенні Криворізької ЗОШ № 27, а не відділу освіти, що зазначений органом управління, до сфери управління якого належить ЗОШ № 27, як підприємство, що має свій код згідно з ЄДРПОУ та реєстраційний номер у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань. Крім цього, участь в розслідуванні професійного захворювання приймали саме працівники СШ № 27, а представник РОНО участі не приймав (а.с. 9). Із цього суд робить висновок, що належним відповідачем є саме КЗОШ № 27, а не Відділ освіти виконкому Тернівської районної у місті [PERSON] ради. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2008 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є робота протягом 16 навчальних років 5 місяців, із них 1 рік 7 місяців у СШ № 105 м. Кривого Рогу, в умовах перенавантаження на голосовий апарат, яке складало від 21 до 27,4 академічних годин, що наговорюються впродовж тижня, при допустимих 16-20 годин, згідно п. 2.6 в таблиці 4.11.8 «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості на напруженості трудового процесу», ГН 3.35-3.38; 6.6.1-083-2001 р., в результаті порушення посадовими особами керівництва Криворізької ЗОШ № 27, де працював хворий. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 30 % втрати працездатності безстроково, а також характер захворювань, пов'язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача КЗШ І-ІІІ ступеню № 27, де вона працювала з навантаженням на голосовий апарат, яке перевищувало допустиме протягом 14 повних років 7 місяців, моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Воназмушена змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють її життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок її життя, порушили її нормальні життєві звязки. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 13000 грн. за встановлені 30 % втрати професійної працездатності та період роботи в 14 років 7 місяців. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 243 грн. 60 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial