Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідачка [PERSON] у вересні 2017 року звернулась до нього з пропозицією про надання послуг щодо замовлення, монтажу та встановлення 29 металопластикових конструкцій у будинку за адресою: [ADDRESS] . Оскільки з відповідачкою [PERSON] він тривалий час знайомий, вони домовились усно про обсяг робіт щодо замовлення металопластикових конструкцій, демонтажу старих дерев`яних вікон і їх заміну на нові металопластикові конструкції, узгодили загальну вартість замовлення у розмірі 140 000 грн. та розмір завдатку за надання відповідних послуг у розмірі 47 000 грн. Вказував, що 03 листопада 2017 року відповідачка [PERSON] внесла завдаток в обумовленому розмірі. Після цього він замовив у постачальника [PERSON] , фізичної особи-підприємця (код за ДРФО [NUMBER] № свідоцтва [NUMBER], [ADDRESS] ), виготовлення 29 металопластикових конструкцій, які мали бути призначені для монтажу у будинку [ADDRESS] на загальну суму 110000,20 грн. і за які він зобов`язувався сплати після їхнього вивантаження за вказаною адресою згідно укладеного між ними договору купівлі-продажу № 03/11/2017 від 03.11.2017 року. Крім цього, 06 листопада 2017 року він уклав також договір підряду № 06/11-2017 з фізичною особою-підприємцем [PERSON] про монтаж та демонтаж у терміни з 06 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року вікон з двокамерним склопакетом (з енергозберігаючим склом) в кількості 29 штук на об`єкті за адресою - [ADDRESS] , за яким зобов`язувався прийняти вказані роботи та сплатити за їх виконання 25085 грн. Зазначав, що 11 листопада 2017 року у будинку [ADDRESS] було розпочато роботи щодо демонтажу старих дерев`яних вікон та встановлення нових металопластикових вікон на їх місце, які тривали до 25 листопада 2017 року. Після завершення виконання монтажною бригадою робіт потрібно було оплатити за надані послуги - виготовлення металопластикових вікон, їхній демонтаж та установку, враховуючи завдаток, в розмірі 93 000 грн. Однак відповідачка [PERSON] попросила відстрочити проплату на три дні, мотивуючи тим, що пізно ввечері у суботу (25 листопада 2017 року) банки зачинені і вона не може здійснити платіж, а тому вони домовились про відстрочку до 30 листопада 2017 року, оформивши при цьому розписку, за якою відповідачка зобов`язувалась погасити повністю борг у розмірі 93000 грн. до 30 листопада 2017 року. Однак, 30 листопада 2017 року відповідачка [PERSON] не погасила свій борг за виконане замовлення, незважаючи на неодноразові звернення до неї безпосередньо, телефонні розмови та смс-повідомлення. Не дочекавшись оплати від відповідачки, 04 грудня 2017 року він був змушений розрахуватися з постачальником [PERSON] за виготовлення 29 металопластикових конструкцій, встановлених у будинку [ADDRESS] на загальну суму 110000,20 грн. Відповідно на той час ним було понесено матеріальні збитки у розмірі 93000грн. Зокрема зазначав, що факт несплати боргу відповідачкою підтверджується наступними доказами: розпискою від 27.11.2017 року, у якій відповідачка [PERSON] підтверджує виконання замовлення згідно усної домовленості, сплату нею завдатку у зв`язку з цим у розмірі 47000,00 гр. і зобов`язується погасити борг до 30.11.2027 року; зверненням відповідачки від 18.07.2020 року, направленим йому у форматі файлового документу на Viber, в якому [PERSON] погоджується щодо наявності угоди про надання послуг щодо замовлення, монтажу та встановлення 29 металопластикових конструкцій у будинку за адресою: [ADDRESS] , сплати завдатку і виконання обумовлених усною угодою всіх видів робіт. Крім цього, у зверненні обґрунтовуються причини відмови погасити борг, що прямо свідчить про свідоме порушення, взятих на себе зобов`язань згідно усних домовленостей між позивачем та відповідачкою та оформленою розпискою; багаточисельними смс-повідомленнями, направлених з телефону [PERSON] йому на Viber, з тексту яких стає зрозумілим про визнання нею своїх боргових зобов`язань та небажанням їх виконувати. Посилаючись на вказане, просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 116591,03 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою від 27 листопада 2017 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми , а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового розгляду, а в подальшому справу призначено до судового розгляду. 31 грудня 2020 року від представника відповідачки через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому вказала, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та вважає їх безпідставними. Зокрема зазначала, що 15 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позички житлового приміщення, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у строкове та безоплатне користування житлове приміщення [ADDRESS] , після чого вона вирішила провести у приміщенні ремонтні роботи, зокрема заміну вікон, оскільки наявні в будинку вікна були старі. Вказувала, що у квітні 2017 року [PERSON] зустріла свого знайомого [PERSON] , який повідомив, що займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з продажем металопластикових вікон та дверей й відповідно запропонував свої послуги у закупівлі у виробника потрібної кількості вікон, демонтаж старих дерев`яних вікон та встановлення нових, вартість його послуг буде становити 140000 грн., на що [PERSON] погодилася. В подальшому, [PERSON] передала йому аванс у розмірі 47000 грн. Жодних договорів при цьому не укладалось, так як вони довіряли один одному. Через деякий час [PERSON] повідомив, що ним замовлено вікна та вони скоро будуть доставлені та встановлені. Також попросив передати йому іншу частину коштів. При цьому [PERSON] попросила його надати документацію на вікна, де б містилась інформація про їх виробника, характеристики, строки виготовлення та вартість. Однак [PERSON] відмовився надати такі документи, а тому залишок суми [PERSON] йому не передала. У зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час не давав про себе нічого знати, на дзвінки не відповідав, а також не встановив вікна, 03.10.2017 року [PERSON] звернулась до приватного підприємця [PERSON] та замовила у нього металопластикові вікна, а також послуги щодо демонтажу старих та установки нових. В подальшому, 27 листопада 2017 року до [PERSON] прийшов [PERSON] та знову почав вимагати передачі йому коштів, на що вона його повідомила, що його послуг не потребує та просила повернути аванс. [PERSON] повідомив, що передана сума коштів є не авансом, а завдатком, а тому назад не повертається, оскільки вікна він не зміг замовити з вини [PERSON] . Оскільки [PERSON] не хотіла втрачати суму, передану [PERSON] , вона вирішила продовжити з ним співпрацю, а замовлення на придбання вікон у ФОП [PERSON] відкликати. [PERSON] наполіг на написанні розписки, відповідно до якої [PERSON] повинна була йому передати до 30.11.2017 року ще 93000 грн., однак вони домовились, що до цього часу він пред`явить договори на виготовлення вікон. Однак вказувала, що ні до 30.11.2017 року, ні пізніше, [PERSON] жодних документів про те, що ним замовлено виготовлення вікон не надав, у зв`язку з чим у [PERSON] виникли сумніви щодо його добросовісності, а тому іншу частину коштів вона йому не передала. В подальшому, [PERSON] підтвердила своє замовлення на вікна у ФОП [PERSON] та 27 грудня 2017 року відповідно до акту виконаних робіт ним було завезено на територію будинку [ADDRESS] 29 металопластикових вікон, демонтовано старі дерев`яні вікна та встановлено нові. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання не виконав, вважає, що підстав для сплати йому 93000 грн. немає. Також вказувала, що до позовної заяви [PERSON] додав договір купівлі-продажу від 03.11.2017 року, укладений між ним та ФОП [PERSON] на придбання металопластикової конструкції, комплектуючих частин та матеріалів на загальну суму 110000,20 грн. однак вказаний договір [PERSON] не підписувався, про його існування їй відомо не було, доказів того що саме ці конструкції, замовлені [PERSON] у [PERSON] були встановлені у будинку [ADDRESS] немає. Крім того зазначала, що звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] посилається не на боргові відносини, що склалися між ними, а на невиконання [PERSON] зобов`язання за договором підряду. Разом з тим, зі змісту боргової розписки не вбачається факту передачі їй [PERSON] будь-якої суми коштів, які вона зобов`язалась повернути. Посилаючись на вищевикладене, просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому суду пояснив, що між ним та відповідачкою виникли відносини щодо закупівлі та подальшого монтажу метало пластикових вікон, існування яких підтверджено розпискою [PERSON] , згідно якої остання підтверджує факт замовлення вікон та подальший їх монтаж, а також сплачує завдаток в розмірі 47 000 грн. та зобов`язується оплатити решту суми вартості замовлення в розмірі 93 000 грн. до 30 листопада 2017 року. Однак, не зважаючи на те, що він виконав взяті на себе зобов`язання по купівлі та монтажу вікон, в обумовлені терміні [PERSON] своїх зобов`язань щодо оплати робіт по монтажу та заміни вікон не виконала, а тому просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] 93 000 грн. у рахунок повернення боргу за борговою розпискою, а також на підставі ст. 625 ЦК України три проценти річних та інфляційні витрати, а всього 116591 грн. 03 коп. Крім того, вказав, що ним надано суду усі докази на підтвердження факту придбання та монтажу 29 шт. металопластикових конструкцій у будинку [ADDRESS] , а також квитанції про оплату робіт й відповідно дані докази повністю спростовують факт замовлення [PERSON] вікон у ФОП [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , яка приймала участь в розгляді справи в режимі відео конференції, позов не визнала в повному обсязі та вказала, що дійсно між нею та [PERSON] існувала домовленість щодо встановлення у будинку, яким вона користувалася на підставі договору позики, металопластикових конструкцій та вона згідно розписки надала йому завдаток в розмірі 47 000 грн., однак [PERSON] в обумовлені строки свої зобов`язання не виконав та не встановив у будинку вікна, у зв`язку із чим вона була змушена звернутися до ФОП [PERSON] та замовити у нього заміну вікон. Саме даний підприємець здійснив заміну вікон у будинку по [ADDRESS] й відповідно нею згідно укладеного договору та акту приймання-передачі виконаних робіт були сплачені кошти за заміну вікон, однак квитанції про оплату у неї не збереглися. Надані позивачем докази щодо придбання та оплати монтажу вікон вважає підробленими. При цьому, з вимогами про повернення сплаченого нею завдатку на суму 47 000 грн. вона до суду не зверталася, оскільки позивач їй вказав, що ця сума є авансом та поверненню не підлягає. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову, а також вказала що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки будь-яких відносин між ним та відповідачкою [PERSON] , які б виникали з договору позики не було, а надана розписка містить безгрошовий характер, оскільки позивач ніяких коштів [PERSON] в бог не надавав. Третя особа - [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Разом з тим, від [PERSON] через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що між ним та [PERSON] дійсно 15.03.2017 року укладено договір позички житлового приміщення площею 441,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . За умов цього договору цільове призначення об`єкту позички - виключно лише проживання користувача. Жодної іншої мети цим договором не передбачалось, про подальший продаж цього приміщення вони не домовлялись. Вказував, що під час дії договору позички [PERSON] звернулася до нього з пропозицією щодо заміни вікон та решіток на вікнах, з чим він погодився та надав їй певну суму коштів на придбання вікон, решіток та виконання робіт з їх встановлення. Оскільки заміна вікон відбувалася за його кошти, потреби у наданні письмової згоди на це не було. [PERSON] , маючи в розпорядженні надані ним кошти, вже самостійно обирала підрядників, домовляючись про строки, оплату та вчиняла інші дії щодо їх заміни. Зазначав, що йому невідомі обставини договорів надання послуг по замовленню, монтажу і встановленню металопластикових конструкцій у його будинку, їх умови щодо строків виконання послуг та порядку і розміру їх оплати. Також він немає жодного відношення до вибору [PERSON] підрядників на виконання вказаних робіт по установці вікон, він з ними був незнайомий, оскільки усі питання по заміні вікон [PERSON] вирішувала самостійно. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала письмові пояснення [PERSON] , підтвердивши факт користування [PERSON] будинком по [ADDRESS] по договору позички будинку, а також підтвердила факт заміни у будинку вікон [PERSON] , кошти на заміну яких їй надавав її довіритель. Щодо вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу, то позов підтримала та просила про його задоволення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 листопада 2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 03/11/2017 (а.с.10-12). Оригінал даного договору позивачем був наданий для огляду в ході судового розгляду справи та відповідає копії,, яка наявна в матеріалах справи. Зокрема, за умовами даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця металопластикові конструкції, а також комплектуючі частини та матеріали, а останній зобов`язується прийняти у власність та оплатити товар в порядку і на умовах , визначених цим договором (п. 1.1. договору). Крім того, у п. 2.1 вищевказаного договору визначено, що оплата за товар здійснюється в національній валюті України (гривні) та загальна сума договору складає 110 000 грн. 20 коп. (п. 2.2 договору). Згідно п. 3.2 договору право власності на товар виникає у покупця по факту отримання товару, згідно видаткової накладної. Крім того, відповідно до специфікації, яка є додатком до договору купівлі-продажу, предметом договору є металопластикові конструкції в кількості 29 шт. на загальну суму 110 000 грн. 20 коп. (а.с. 13). Оригінал специфікації оглянуто в ході судового розгляду та він відповідає копії, яка наявні в матеріалах справи. Також судом встановлено на підставі наданих позивачем доказів, що позивачем придбані за вищевказаним договором купівлі-продажу металопластикові конструкції в кількості 29 шт. були оплачені 4 грудня 2017 року та 11 грудня 2017 року на загальну суму 110 000 грн. 20 коп., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 34 від 11 грудня 2017 року та квитанцією № 33 від 4 грудня 2017 року, оригінали яких були надані позивачем для огляду в ході судового розгляду (а.с.14), а також видатковими накладними № 15 від 11 листопада 2017 року та № 16 від 20 листопада 2017 року, оригінали яких оглянуті судом (а.с.18-19). В подальшому, з метою монтажу та демонтажу вікон з двокамерними склопакетами в кількості 29 шт. за адресою [ADDRESS] між [PERSON] , як замовником та ФОП [PERSON] , як підрядником, укладено договір підряду № 06/11-2017 на монтажні роботи від 6 листопада 2017 року (а.с. 15-16). Оригінал даного договору був наданий позивачем для огляду в ході судового розгляду та відповідає копії, яка наявна в матеріалах справи. Зокрема, за умовами даного договору підрядник зобов`язався виконати роботи з монтажу та демонтажу вікон з двокамерними склопакетами в кількості 29 шт. за адресою [ADDRESS] , а замовник зобов`язався прийняти вказані роботи в повному обсязі та оплатити їх вартість (п. 1.1 договору). Згідно п. 4.1 договору здача - приймання виконаних робіт здійснюється сторонами шляхом підписання Акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом трьох робочих днів з моменту повідомлення замовника про виконання монтажних робіт. Загальна вартість робіт з монтажу та демонтажу вікон з двокамерними склопакетами за договором становить 25 085 грн. та термін оплати визначено протягом трьох днів з моменту підписання акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на розрахунковий рахунок підрядника (п. 5.2 договору підряду). Крім того,відповідно до п. 6.1 договору підряду сторони погодили термін виконання робіт з установки вікон та дверей з 6 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року, а також відповідальність сторін у разі невиконання зобов`язання ( розділ 7 договору). При цьому, як встановлено судом, роботи з монтажу та демонтажу вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами в кількості 29 шт. за адресою [ADDRESS] були проведені 14 листопада 2017 року , що підтверджується актом № 1307 прийому-передачі робіт (надання послуг), складеним та підписаним між сторонами договору підряду( а.с. 17). Оригінал даного акту був наданий позивачем для огляду в ході судового розгляду справи та відповідає копії акту, який міститься у матеріалах справи. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] понесені витрати згідно договору купівлі-продажу металопластикових конструкцій та їх монтажу за адресою [ADDRESS] згідно договору підряду на загальну суму 135 086 грн. 05 коп. При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами, будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та згідно укладеного між ним та [PERSON] договору позички житлового приміщення від 15 березня 2017 року у період виникнення спірних правовідносин сторін перебував у безоплатному строковому користуванні строком на 2 роки у [PERSON] , яка зазначала в судовому засіданні, що використовувала дане приміщення під готель ( а.с. 61-64). Разом з тим, заперечуючи позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] вказувала, що металопластикові конструкції у будинку [ADDRESS] в кількості 29 штук були встановлені саме за її рахунок, згідно укладеного між нею та ФОП [PERSON] договору, оскільки позивач не виконав їх домовленість щодо придбання та встановлення вікон, за які нею було передано йому завдаток. Так, відповідно до договору № В_ST-111, укладеного 3 жовтня 2017 року між [PERSON] , як замовником та ФОП [PERSON] , як виконавцем, визначено, що замовник купує, а виконавець продає металопластикові вікна з двокамерним енергоефективним склопакетом та профілем REHAU EURO-DESING 70 в кількості 29 штук на загальну суму з урахуванням робіт по демонтажу та монтажу 5876,71 Євро (а.с. 80-81). Крім того, умовами вищевказаного договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 3 грудня 2017 року при умові повного виконання сторонами умов договору (п. 3.1 договору). Також з наданого [PERSON] на підтвердження своїх доводів щодо монтажу вікон за її рахунок акту прийому - передачі виробів та виконаних робіт по договору № В_ST-111, укладеного 3 жовтня 2017 року від 27 грудня 2017 року убачається, що [PERSON] підтверджує факт прийняття виробів згідно договору № В_ST-111, укладеного 3 жовтня 2017 року, а також перевірила роботу всіх конструкцій, якість та кількість, відповідність специфікації. Підтвердила, що всі вироби доставлені та узгоджені з нею у строк, згідно умов вищевказаного договору та претензій по якості та кількості не має. Крім того, відповідно до вказаного акту монтаж та демонтаж вікон проводився з 18 грудня 2017 року по 27 грудня 2017 року включно, виконано якісно та в повному обсязі та в строки (а.с. 82). Разом з тим, наданий відповідачкою [PERSON] договір № В_ST-111 від 3 жовтня 2017 року та акт прийому - передачі виробів від 27 грудня 2017 року суд до уваги як належний доказі на підтвердження виконання саме [PERSON] робіт з придбання вікон та їх монтажу не приймає, оскільки відповідачкою не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження оплати придбання 29 штук вікон та оплати робіт з їх монтажу на загальну суму 5 876,71 Євро, зокрема квитанцій, або інших документів, що підтверджує факт оплати. Таким чином, на думку суду [PERSON] не підтверджено факт як придбання вікон, так й факт оплати робіт щодо їх встановлення й відповідно не спростовано доводи позивача [PERSON] в частині придбання та монтажу вікон за його рахунок за адресою будівлі по [ADDRESS] , яка перебувала у користуванні [PERSON] на підставі договору позички. До того ж, відповідачкою не надано суду для огляду оригінали вищевказаного договору та акту приймання-передачі виконаних робіт, а надані лише фотокопії, що ставить під сумнів наданий відповідачем доказ за відсутності його оригіналу та підтвердження оплати. При цьому, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що міжсторонами склались правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, враховуючи фактичні обставини справи та доводи сторін, суд приходить до висновку, що фактично між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються саме положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Законом України «Про захист прав споживачів», а не положеннями норм ЦК України щодо позики, на які посилається позивач, оскільки вказуючи про існування розписки між ним та відповідачкою [PERSON] , згідно якої остання зобов`язалася у строк до 30 листопада 2017 року сплатити йому кошти в розмірі 93 000 грн., [PERSON] посилається на дану розписку виключно як на доказ існування між ним та відповідачкою правовідносин щодо придбання та монтажу вікон, тобто правовідносин щодо виконання певної роботи (підряду). Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу . Частина 2 ст. 837 ЦК України визначає, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Таким чином, умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін. Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За змістом статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною. Відповідно до статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. При цьому, судом вставлено, що договір підряду в письмовій формі між позивачем [PERSON] та [PERSON] на монтаж вікон не укладався й відповідно такий договір підряду на монтаж вікон за адресою [ADDRESS] був укладений між [PERSON] та ФОП та [PERSON] , в якому сторони визначили усі умови щодо предмету договору, його ціни та строків виконання й відповідно даний договір був виконаний як замовником, так й виконавцем у визначені в договорі строки, що підтверджено наданими позивачем доказами. Разом з тим, позивач звертаючись до суду із вищевказаним позовом зазначав, що саме ним були проведені за замовленням [PERSON] роботи щодо придбання та монтажу металопластикових конструкцій й відповідно існування між ним та [PERSON] правовідносин щодо виконання робіт по монтажу вікон підтверджується розпискою [PERSON] від 27 листопада 2017 року, а оскільки відповідачка не виконала своїх зобов`язань в частині оплати проведених ним робіт, просив стягнути з неї борг в розмірі 93 000 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні витрати. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] дійсно 27 листопада 2017 року, вже після проведення робіт з придбання та монтажу вікон у приміщенні за адресою [ADDRESS] склала розписку, згідно якої підтвердила, що отримала замовлення вікон та дверей з установкою на суму 140 000 грн., при цьому дала завдаток 47 000 грн., в чому сума боргу становить 93 000 грн., яку зобов`язується погасити до 30 листопада 2017 року (а.с. 9) . Оригінал розписки був наданий суду та існування власноручно написаної [PERSON] розписки позивачу [PERSON] відповідачкою був підтверджений в ході розгляду справи. Так, відповідно до норм чинного цивільного законодавства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Крім того, частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вже вказувалося судом, відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника,на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це - консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. Відповідних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №523/6003/14-ц, провадження № 14-84цс18. Разом з тим, як встановлено судом, між сторонами існувала лише усна домовленість, письмового договору щодо виконання [PERSON] як виконавцем (підрядником) конкретних робіт у певний строк та за певну плату сторони не укладали та як на підставу позову та існування певних правовідносин між сторонами щодо виконання робіт з монтажу вікон позивач посилається лише на розписку [PERSON] , яка в свою чергу не містить істотних умов, притаманних договору підряду, а надані позивачем договір підряду та купівлі-продажу вікон свідчить про існування правовідносин щодо договору підряду виключно між ним та ФОП [PERSON] . Таким чином, надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з того, що надана на підтвердження існування правовідносин між сторонами, які виникають з договору підряд розписка не містить чітко вираженої волі осіб щодо істотних умов договору підряду. Істотною умовою договору підряду є умова про його предмет, яким є результат праці підрядника. За таких обставин, оцінюючи розписку, суд приходить до висновку, що у даному випадку між сторонами не було досягнуто домовленості щодо виконання позивачем як підрядником конкретних монтажних робіт, їх результату, оплати та строку виконання. При цьому, доводи позивача [PERSON] щодо того, що у розписці відповідачки чітко визначено предмет договору підряду та строки; що складання розписки на підтвердження договору підряду вже після встановлення вікон не впливає на виникнення та існування між сторонами договірних правовідносин, суд відхиляє, оскільки розписка [PERSON] , яка підтверджує отримання позивачем завдатку, складена лише 27 листопада 2017 року, вже після придбання та монтажу вікон, тоді як усна домовленість між сторонами та придбання і монтаж вікон відбулась раніше, а у період з 3 по 14 листопада 2017 року вікна були придбані та встановлені, та вказана розписка не підтверджує, що станом на час такої домовленості між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору підряду. Таким чином, перевіривши та оцінивши надану позивачем розписку, суд дійшов висновку, що вона не є належними та допустимими доказом, який підтверджує факт погодження сторонами обсягу підрядних робіт та їх вартості й відповідно позивачем [PERSON] не надано суду інших належних доказів на підтвердження існування між ним та відповідачкою правовідносин, які виникають саме з договору підряду, а отже й досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов договору підряду на придбання та монтаж вікон й відповідно, укладення такого договору не доведено, а тому у [PERSON] не виникло зобов`язання за таким договором, і вона не може нести відповідальність за невиконане зобов`язання за договором підряду. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В світлі ст. 81 ЦПК України, сторона позивача не довела суду обставин укладення договору підряду, узгодження обсягів будівельних підрядних робіт та їх вартість. За таких обставин, а також ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення коштів з відповідачка, оскільки позивачем не доведено укладення між ними договору підряду. При цьому, суд вважає, що у даному випадку позивач мав звернутись з вимогами про поновлення свого порушеного права з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, з огляду на наступне. Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (Постанова ВСУ від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2018 року в справі №334/2517/16-ц). Як вже було встановлено судом, письмовий договір підряду між сторонами не укладався, між сторонами була наявна усна домовленість, умови якої як договору підряду судом встановлені бути не можуть, оскільки кожна із сторін озвучує свій варіант домовленостей, а у розписці умови притаманні договору підряду не зазначені. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про те, що сторонами були обумовлені всі істотні умови договору будівельного підряду, в зв`язку з чим такий договір не може вважатись укладеним й оцінка виконання умов неукладеного договору його сторонами неможлива, а отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачкою були отримані від позивача металопластикові конструкції за неукладеним належним чином договором, до цього часу кошти за вікна не повернуті та утримуються без достатньої правової підстави, а тому до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ст. 1212 ЦК України. Однак таких вимог позивач [PERSON] не заявляв. При цьому, відповідачкою також не заперечувався факт передачі [PERSON] за встановлені вікна 47 000 грн. згідно розписки в якості завдатку й відповідно доказів щодо звернення до позивача, починаючи з 2017 року (дати укладення розписки), з вимогами про повернення цих коштів [PERSON] суду не надано. Крім того, зважаючи на те, що у даному випадку суд відмовив у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати, пов`язані з оплатою судового збору згідно положень п.2 ст.2 ст.141 ЦПК України, не відлягають відшкодуванню та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed