Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

у лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Здорово» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 20.03.2018 року на вул. Млинівській, буд. 32 у м. Рівному сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та його автомобіля «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Рівненського міського суду від 06.04.2018 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Здорово» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/0016054. 22.03.2018 року ним страхову компанію було повідомлено про ДТП та 27.08.2018 року - подано заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СК «Здорово» не здійснило виплату страхового відшкодування та не прийняв вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. В зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати страхового відшкодування позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у відповідності до ст. ст. 1186, 1187, 1188 ЦК України в розмірі 39 962,68 грн., 1 200,00 грн. витрат на експертне дослідження, пеню за період з 26.11.2018 року по 18.01.2019 року відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 2 151,74 грн., на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 910,19 грн., інфляційні збитки в розмірі 2 565,47 грн., а всього - 46 790,08 грн., й також 768,40 грн. судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. від 19.02.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.06.2019 року (а.с. 36-37). 27.06.2019 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 07.11.2019 року (а.с. 39, 40). 17.11.2019 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 13.03.2020 року (а.с. 43, 44). 13.03.2020 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 16.07.2020 року (а.с. 47, 48). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 19.06.2020 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 25.11.2020 року (а.с. 54-55). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля «Fiat Nuovо Doblo» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2018 року на вул. Млинівській, 32 у м. Рівному сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля позивача «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови до постанови Рівненського міського суду від 06.04.2018 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Внаслідок даної ДТП було пошкоджено транспортний засіб позивача. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Здорово» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/0016054 від 09.07.2017 року зі строком дії з 10.07.2017 року до 09.07.2018 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 100 000,00 грн.. франшиза 0,00 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 27.08.2018 року позивачем було повідомлено страхову компанію про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно звіту 18/18 про оцінку автомобіля «Fiat Nuovо Doblo» реєстраційний номер [NUMBER] від 25.03.2018 року, складеного ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Fiat Nuovо Doblo» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП Складає 39 962,68 грн. (а.с. 14-21). Станом на день звернення до суду вказана сума страховою компанією виплачена не була, докази на підтвердження виконання обов`язку, передбаченого Законом, щодо виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу в матеріалах справи відсутні (а.с. 13). Крім того, згідно п. п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останнім представника для визначення розміру збитків направлено не будо, з огляду на що суд вважає обґрунтованою вимог про стягнення 1 200,00 грн., сплачених позивачем за складання звіту № 18/18 від 25.03.2018 року (а.с. 22). Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Звертаючись до суду позивач просить стягнути пеню за період з 26.11.2018 року по 18.01.2019 року в розмірі 2 151,74 грн. (а.с. 3-4). Проведений позивачем розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства щодо розрахунку пені, і не спростований відповідачем, тому суд вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «СК «Здорово» та власником автомобіля «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] на користь третіх осіб. В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року в справі № 6-927цс16. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем і не спростованого відповідачем, сума 3% річних за період з 26.11.2018 року по 18.01.2019 року становить 179,00 грн., інфляційні втрати за аналогічний період -910,19 грн. (а.с. 3-4). Зазначений розрахунок проведений відповідно до вимог Закону і не спростований відповідачем. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження, є доведеними, однак, підлягає частковому задоволенню, з огляду на допущену позивачем математичну помилку при підрахунку ціни позову, враховуючи її складові, визначені відповідним рахунком позивача, а тому, на думку суду, позов підлягає задоволенню у загальному розмірі 44 403,61 грн.. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial