Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування суми надміру виплаченої пенсії, мотивуючи тим, що 30.03.2015 року на адресу управління ПФУ у Вінницькому районі надійшла ухвала Вищого адміністративного суду по справі № К/800/18887/13 від 24.03.2015 року, якою були скасовані постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2013 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 року (справа № 2а/0270/5726/12), якими було задоволено позов Пенсійного фонду про стягнення з [PERSON] переплати пенсії в сумі 38 541,56 грн. Провадження в справі закрито. [PERSON], [INFO], перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області та отримував пенсію за вислугу років з 03.11.2006 року. При визначенні права на пенсію за вислугу років, управління керується Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 р. та постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Відповідач при зверненні за призначенням пенсії за вислугу років надав відомості, що є непрацюючим, про що також свідчить запис в трудовій книжці про звільнення з роботи за власним бажанням 31.10.2006 року на підставі наказу № 44 від 01.11.2006 року, а також підписав зобов'язання повідомляти управління ПФУ у Вінницькому районі про працевлаштування або звільнення з роботи в 3-х денний термін. За період з листопада 2006 року по 31 січня 2012 року відповідач не повідомляв про будь-які зміни у працевлаштуванні і рахувався на обліку в управлінні ПФУ у Вінницькому районі, як непрацюючий пенсіонер до того часу, як в січні 2012 року з відомостей персоніфікованого обліку стало відомо, що [PERSON] працює у відділі медичного забезпечення управління МВС України у Вінницькій області. Спеціалістом управління було надіслано запит до управління МВС України у Вінницькій області відділу медичного забезпечення, на який 06.03.2012 року отримано відповідь від 29.02.2012 року № 20/96 де зазначено, що [PERSON] працює на 0,5 ставки посади лікаря-психіатра Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору УМВС України у Вінницькій області по сумісництву з 29.08.2005 року по теперішній час. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», дана посада дає право на пенсію за вислугу років, а тому призначити пенсію за вислугу років можливо лише після звільнення з роботи. Оскільки відповідачем на момент звернення за призначенням пенсії 03.11.2006 року не було повідомлено про роботу на посаді лікаря-психіатра, а позивач дізнався про цей факт у січні 2012 року, то за період з листопада 2006 року по 31 січня 2012 року утворилась переплата пенсії яка становить 38 541 грн. 56 коп. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить поновити пропущений термін позовної давності, як такий, що пропущений з поважних причин та постановити рішення про відшкодування [PERSON] суми надміру виплаченої пенсії в розмірі 38 541 грн. 56 коп.. Представник позивача, Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області - Мільштейн С.В. в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, в якій позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та відмовити в задоволенні позову, враховуючи надані заперечення, згідно яких посилання позивача на те, що про порушення його права йому стало відомо лише в січні 2012 року, не відповідає дійсності. Так, про те, що відповідач працював у відділі медичного забезпечення Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області позивачу було відомо ще в 2006 році із відповідей від 03.11.2006 року та від 21.11.2006 року на неодноразові звернення до ПФУ в Ленінському районі м. Вінниці, тобто, в момент призначення пенсії, із відомостей персоніфкованого обліку, а не, як зазначає позивач, в січні 2012 року із листа відділу медичного забезпечення Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області. Також, про те, що відповідач працює, позивачу було відомо починаючи з 2000 року із щомісячних індивідуальних відомостей про застраховану особу, списків працюючих пенсіонерів, як з паперових, так і з електронних носіїв, які надавались позивачу Головним управління пенсійного фонду України у Вінницькій області та роботодавцями відповідача. Підтвердженням зазначеного є також ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 27.07.2012 року у справі за позовом Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про відшкодування суми надміру виплаченої пенсії, якою позов залишено без розгляду та встановлено факти і обставини, що про порушення прав позивачу було відомо в 2006 році. За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави перебігу спливу строку звернення до суду відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні позову з цих підстав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено по справі, ухвалою Вищого адміністративного суду по справі № К/800/18887/13 від 24.03.2015 року були скасовані постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2013 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 року, якими було задоволено позов Пенсійного фонду про стягнення з [PERSON] переплати пенсії в сумі 38 541,56 грн., провадження в справі закрито (а.с. 24 - 27). [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області та отримував пенсію за вислугу років з 03.11.2006 року (а.с. 5). При визначенні права на пенсію за вислугу років, управління керується Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 р. та постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Відповідач при зверненні за призначенням пенсії за вислугу років надав відомості, що є непрацюючим, про що також свідчить запис в трудовій книжці про звільнення з роботи за власним бажанням 31.10.2006 року на підставі наказу № 44 від 01.11.2006 року, а також підписав зобов'язання повідомляти управління ПФУ у Вінницькому районі про працевлаштування або звільнення з роботи в 3-х денний термін (а.с. 6 - 9). Згідно повідомлення відділу медичного забезпечення управління МВС України у Вінницькій області 29.02.2012 року № 20/96, [PERSON] працює на 0,5 ставки посади лікаря-психіатра Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору УМВС України у Вінницькій області по сумісництву з 29.08.2005 року по теперішній час (а.с. 10). Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», дана посада дає право на пенсію за вислугу років, а тому призначити пенсію за вислугу років можливо лише після звільнення з роботи. За період з листопада 2006 року по 31 січня 2012 року утворилась переплата пенсії, яка становить 38 541 грн. 56 коп. (а.с. 13 - 14). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст. ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 27.07.2012 року у справі за позовом Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області до [PERSON] про відшкодування суми надміру виплаченої пенсії, якою позов залишено без розгляду та встановлено, що позивачу було відомо про те, що [PERSON] є працюючим пенсіонером, оскільки при призначенні пенсії [PERSON] за його заявою від 03.11.2006 р., працівниками УПФ у Вінницькому районі було зроблено запит за № 624 від 13.11.2006 року та 21.11.2006 р. отримано відповідь від УПФ у Ленінському районі м. Вінниці з додатками форми ОК-2. Додаток цієї відповіді (а.с. 21 Пенсійної справи [PERSON]) містить відомості про працевлаштування [PERSON] в відділі Охорони здоров'я УМВС України у Вінницькій області, підтверджує той факт, що про порушення свого права позивачу було відомо ще в 2006 році (а.с. 36). Оскільки позивачу стало відомо про порушення його права в 2006 році, але до суду з позовною заявою він звернувся лише 14.04.2015 року, чим порушив загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, тому дана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. ч.4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Обставини, зазначені позивачем, як причини пропущення позовної давності, суд не вважає поважними. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed