Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 11407,22 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2013 року між сторонами укладено договір №8202203520 про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії. Відповідно до умов вказаного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та кредитну лінію, для оплати будь яких операцій із застосуванням картки в разі недостатності власних коштів відповідача. Договором визначено, що кредитна лінія з лімітом у розмірі не більше 4000 гривень відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме до 31.07.2017 року. Базова процентна ставка за користування становить 40% річних. У відповідності до договору клієнт зобов`язується сплачувати банку суми всіх операцій, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, погашати банку всю існуючу заборгованість за кредитним договором та процентами за користування кредитом. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 02.10.2020 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, загальна сума якої становить 11407,22 грн. Враховуючи те, що в добровільному порядку її не погашає, просив позов задовольнити, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 25.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.01.2021 року відповідач надав письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу у його відсутність. 15.02.2021 року до суду надійли заперечення позивача на заяву відповідача про застосування позовної давності. Вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки Банк своєчасно звертався до відповідача з вимогами про виконання зобов`язання належним чином 30.08.2017 року та 23.10.2018 року, проте заборгованість не погашена. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві та у запереченні просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, у заяві від 26.01.2021 року просив розглянути справу у його відсутність. За вказаних обставин суд розглядає справу без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, письмову заяву відповідача та письмові заперечення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.03.2013 року між сторонами укладено договір №8202203520 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки у рамках зарплатного проекту, а також додаткову угоду № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 01.03.2013 року №8202203520. Відповідно до умов вказаних договорів позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та кредитну лінію, для оплати будь яких операцій із застосуванням картки в разі недостатності власних коштів відповідача. Договором визначено, що строк дії кредиту з лімітом не більше 4000 гривень на строку, що відповідає строку дії основної картки, а саме до 31.07.2017 року. Базова процентна ставка за користування становить 40% річних. У відповідності до договору клієнт зобов`язується сплачувати банку суми всіх операцій, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, погашати банку всю існуючу заборгованість за кредитним договором та процентами за користування кредитом. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк надав відповідачу кредитні кошти. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 14) відповідач на погашення заборгованості кошти вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 02.10.2020 року становить 11407,22 грн. та складається із: заборгованості по кредиту - 3897,81 грн., заборгованості по процентах - 5422,81 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 415,83 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 439,00 грн., 3 % річних від простроченої суми кредиту - 374,25 грн., інфляційні збитки - 857,52 грн. Враховуючи викладене, суд констатує, що було порушене право позивача за захистом якого він звернувся до суду. 26.01.2021 року відповідач надав письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі сплином позовної давності. Позивач, у відповідь на заяву відповідача вказав, що Банк звертався до відповідача з вимогою про виконання зобов`язання належним чином, а тому строки позовної не були пропущені, оскільки банк своєчасно звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість. Тобто позивач вважає, що строк позовної давності не пропущено, тому не навів причин пропуску цього строку. Водночас з такою позицією позивача суд не погоджується, оскільки законодавець визначив, що особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого права. Згідно п.2.6 додаткової угоди №1 встановлено строк дії кредиту - до 31.07.2017 року (а.с.11). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України, для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 року по справі №912/1104/18 та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18 (ЄДРСРУ № 84420963). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Відтак, враховуючи наведене вище, а також те, що представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 08.11.2020 року (дата поштового відправлення, згідно штампу пошти на конверті а.с.61), в якій висунув вимоги щодо стягнення заборгованості за договором №8202203520 від 01.03.2013 року про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки у рамках зарплатного проекту та вставлення кредитного ліміту до нього, та те що строку дії кредиту сплинув 31.07.2017 року - строк дії картки, що відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності з підстав пропуску позовної давності, суд приходить до висновку, що в данному спорі сплив строк позовної давності, який суд рахує з 31.07.2017 року, тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір в сумі 2102,00 гривень, що сплачений позивачем, стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed