Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником квартири за вищевказаною адресою. В квартирі зареєстрована відповідач, яка доводиться їй колишньою невісткою. Рішенням суду від 30 березня 2020 року шлюб між її сином і відповідачем розірвано. З 2004 року відповідач в квартирі не проживає, залишила житло з власної ініціативи, забрала усі свої речі та в квартиру з цього часу не поверталась, фактично проживає в [ADDRESS] . Неодноразові звернення до відповідача, у тому числі зі сторони її сина, знятись з реєстрації за цією адресою в добровільному порядку виявилися марними, тому захист її прав власника житла підлягає у судовому порядку. Такими своїми діями відповідач обмежує її у реалізації прав власника житла, так як реєстрація відповідача у квартирі унеможливлює оформлення субсидії, а також її відчуження. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлялася у встановленому порядку, у тому числі шляхом публікації на офіційному сайті судової влади судового оголошення, про перебування цієї справи на розгляді суду достовірно обізнана, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення за адресою її фактичного місця проживання в місті Овруч, про яке позивач зазначала у позовній заяві, однак у жодне судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів суд встановив такі фактичні обставини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ № 986088 від 04 березня 2008 року. Довідкою відділу ЦНАП виконавчого комітету Любомльської міської ради від 14 липня 2021 року № 2837 про склад сім`ї стверджено, що по [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , її син [PERSON] , онук [PERSON] та невістка [PERSON] . Рішенням Любомльського районного суду від 30 березня 2020 року у справі № 163/1750/19 зареєстрований 27 квітня 1996 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач вселилась у це житло на правах члена сім`ї як невістка власника. Твердження позивача про непроживання відповідача в спірній квартирі з 2004 року по справі не спростовані, тому суд вважає цю обставину доведеною, зокрема й з огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, повернення без вручення адресованих відповідачу за зареєстрованою адресою судових повідомлень за закінченням строку зберігання та отримання нею цих повідомлень за адресою фактичного місця проживання в місті Овруч, про яке в позовній заяві зазначала позивач. Отже, очевидним є те, що відповідач в квартирі не проживає понад п`ятнадцять років, вибула із цього житла за власним волевиявленням, поважності причин її непроживання в квартирі не встановлено, перешкоди для її вселення в житло упродовж цього періоду були відсутні, по сьогоднішній день жодного інтересу до цього житла вона не проявляє. Згідно із ч.1 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини дають підстави для висновку про доведеність заявлених позовних вимог та їх відповідність вимогам чинного законодавства, через що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved