Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У лютому 2015 року прокурор Долинського району Кіровоградської області звернувся до суду з цим позовом в інтересах Кіровоградської обласної лікарні, посилаючись на те, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно вищевказаного вироку 8 червня 2014 року о 10.00 годині [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-110270», держаний номер [NUMBER], порушуючи п. п. 2.3. (б), п. 10.1., п. 16.13. Правил дорожнього руху не надав переваги в русі мопеду «Вайпер», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], допустив зіткнення з цим мопедом. Внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, згідно висновку судово-медичної експертизи № 108 від 15 липня 2014 року потерпілій [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої частини стегна зліва, вивиху головки стегна зліва, множинних саден, забої мяких тканин, що мають ознаки середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоровя більше двадцяти одного дня. Порушення [PERSON] Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному звязку з виниклою дорожньо-транспортною пригоду та її наслідками у вигляді спричинених середньої тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] Потерпіла [PERSON] після вчинення щодо неї злочину перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні у період з 8 червня 2014 року по 28 червня 2014 року, тобто 20 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня, згідно інформації лікарняного закладу у той період становила 340,89 грн. Таким чином, Кіровоградською обласною лікарнею витрачено на лікування [PERSON] 6817,80 грн. У судовому засіданні прокурор прокуратури Долинського району Кіровоградської області [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Так як відповідач, який належним чином повідомлений та від якої не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За змістом цього вироку 8 червня 2014 року о 10.00 годині [PERSON] керуючи власним автомобілем «ЗАЗ-110270», державний номер [NUMBER], порушуючи вимоги п. п. 2.3. (б), п. 10.1., п. 16.13. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, не надав дорогу мопеду «Вайпер», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], допустив зіткнення з указаним мопедом. Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 108 від 15 липня 2014 року отримала такі тілесні ушкодження: закритий перелом верхньої третини стегна зліва, вивих головки стегна зліва, множинні садна, забої мяких тканин, що мають ознаки середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоровя більше двадцяти одного дня. Порушення [PERSON] Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному звязку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а. с. 3, 4). Згідно інформації Кіровоградської обласної лікарні № 381/31 від 27 січня 2015 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні у травматологічному відділенні з 8 по 28 червня 2014 року, тобто двадцять ліжко-днів. Вартість лікування по фактичним витратам склала без вартості медикаментів придбаних хворим за власні кошти, виходячи з вартості одного ліжко-дня у травматологічному відділенні 20 л/дн. х 340,89 грн = 6817,80 грн (а. с. 5). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року N 11\~«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» звернуто увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Як суд вище зазначав, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказане правило, суд уважає доказаним той факт, що внаслідок неправомірних, винних дій відповідача у справі [PERSON] потерпілій у справі [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень. За наявності цього [PERSON] перебувала на лікуванні у Кіровоградській області лікарні. Строк лікування становив двадцять днів, а саме з 8 по 28 червня 2014 року. Загальна вартість лікування з урахуванням того, що один ліжко-день лікування у лікарні становить 340,89 грн, відповідно двадцять днів 6817,80 грн. Злочинне діяння відповідача [PERSON] та перебування потерпілої [PERSON] на лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні є у безпосередньому причинному звязку, а відповідно у сукупності всі елементи складу, що дає підстави для прийняття судом рішенням про задоволення позову. Відповідно до вищевикладеного, підлягає задоволенню позов прокурора до [PERSON] про відшкодування шкоди. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 9, 11 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп; органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень. Як убачається з вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2015 року засуджений [PERSON] є інвалідом другої групи. Згідно вищевказаного, у цій справі обидві сторони звільненні від сплати судового збору, а тому ці витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved