Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що на обліку служби у справах дітей Трускавецької міської ради перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що у мами [PERSON] тривала хвороба, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків, та відбуванням батьком [PERSON] покарання у місцях позбавлення волі, рішенням Трускавецького МВК «Про надання дозволу неповнолітньому, іншим громадянам діяти при укладенні договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню, встановлення опіки над малолітньою, призначення опіки над житлом неповнолітнього, призначення днів та годин побачень з малолітнім сином та визнання рішення такими, що втратили чинність» від 26 лютого 2014 року № 60 [PERSON] призначено опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON]. На даний час дитина проживає разом з опікуном в його помешканні за адресою: [ADDRESS]. З 2014 року дитина перебуває на вихованні бабусі (опікуна), яка створила їй належні умови для проживання та навчання, утримує її, забезпечує одягом, взуттям та іншими речами, необхідними для нормального розвитку дитини. В кінці 2016 року батько дитини [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі та надав до служби у справах дітей Трускавецької міської ради нотаріально засвідчену заяву від 18 листопада 2016 року № 962 про відмову від своєї доньки, її утримання та виховання. На його думку, в інтересах дитини є залишити її під опікою бабусі. Комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки. Позивач просить у позовній заяві позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що відповідач дійсно не займається вихованням дитини, не цікавить її навчання. З часу звільнення з місць позбавлення волі не проявляв інтересу до її життя та розвитку. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, пояснила, що відповідач є її сином, онукою не цікавиться, не надає коштів на її утримання та не виконує своїх батьківських обов'язків відносно своєї дочки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, до суду надіслав заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, зазначає, що заявлений позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір'ю дитини [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 18 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції /арк. справи 4/. Відповідно до висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків, № 1 від 06 лютого 2014 року, № 2 від 31 серпня 2015 року, та висновку № 3 від 29 серпня 2016 року, складених Бориславською центральною міською лікарнею, [PERSON] має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків /арк. справи 5-7/. Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від № 60 від 26 лютого 2014 року «Про надання дозволу неповнолітньому, іншим громадянам діяти при укладенні договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню, встановлення опіки над малолітньою, призначення опіки над житлом неповнолітнього, припинення опіки над неповнолітньою, призначення днів та годин побачень з малолітнім сином та визнання рішень такими, що втратили чинність» над малолітньою [PERSON], [INFO], встановлено опіку; [PERSON] призначено опікуном над малолітньою онукою [PERSON] /арк. справи 8/. Комісією з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 23 листопада 2016 року встановлено, що малолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей як дитина, позбавлена батьківського піклування, так як у мами тривала хвороба, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків, а батько відбував покарання в місцях позбавлення волі. У листопада 2016 року батько дитини [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі та надав до служби у справах дітей нотаріально завірену заяву № 962 від 18 листопада 2016 року про відмову від виховання та будь-якого матеріального утримання дочки. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не дбає про духовний і фізичний розвиток дитини, жодних коштів на утримання сина не виділяє. З огляду на наведене, комісія вирішила вважати за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] /арк. справи 9/. Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 343 від 24 листопада 2016 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» /арк. справи 10/. Свідоме небажання батька виконувати свій батьківський обов'язок підтверджується його заявою від 18 листопада 2016 року, у якій він стверджує той факт, що йому відомо, що його донька знаходиться на вихованні та опіці її бабусі - [PERSON], вихованням доньки він взагалі не займається вже довший час, матеріально її не утримує і утримувати не буде, тому погоджується, щоб вона і надалі перебувала під опікою бабусі. Заява посвідчена приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., зареєстровано в реєстрі під № 962 /арк. справи 11/. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] здійснює повноцінний догляд за [PERSON] Зокрема, доказом цього є акти обстеження умов проживання від 06 вересня 2015 року та від 06 вересня 2016 року, де зазначено, що для розвитку та вихавання дити за місцем проживання її опікуна створено всі необхідні для цього умови /арк. справи 12-13/. Відповідно до характеристики учениці 3-Б класу середньої загальноосвітньої школи № 1 м. Трускавця [PERSON] спокійна, добра, охайна, з однокласниками не конфліктує. Опікуни постійно цікавляться її навчанням, поведінкою, регулярно відвідують школу /арк. справи 14/. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачаться з обставин, встановлених судом, відповідач - батько дитини - нехтує інтересами своєї дитини, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи доказів дає суду достатні підстави стверджувати, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, не маючи жодних об'єктивних перешкод, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] по її утриманню, вихованню, піклуванню, не дбає про її фізичний, розумовий та моральний розвиток, по забезпеченню належних матеріальних умов проживання дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти, що зафіксовано у написаній ним особисто заяві, а тому, враховуючи інтереси малолітньої, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 689 грн. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дітей визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина здорова та повністю знаходяться на утриманні держави та опікуна, стан здоров'я відповідача, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, офіційно ніде не працює, однак є працездатним, інвалідностей не має. Суд вважає, що з врахуванням вказаних обставин, з метою захисту інтересів дитини, з відповідача [PERSON] слід стягувати в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 від всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати вимогам законності та справедливості. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд приходить до висновку про підставність заявленого позову та необхідності позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнення аліментів в користь опікуна [PERSON] на утримання дитини [PERSON] Також з відповідача слід стягнути судовий збір у користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved