Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації про визнання батьківства. В подальшому надав суду уточнений позов до [PERSON] про визнання батьківства в якому вказував, що з 2003 по 2015 роки він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Проте, оскільки на момент народження дітей батьки останніх не перебували в шлюбі між собою та не подали заяви про визнання батьківства, а тому записи про батька [PERSON] та [PERSON] були внесені до актових записів про народження дітей на підставі ст. 135 СК України, а саме за вказівкою матері. Влітку 2015 року [PERSON] виїхала до Російської Федерації на заробітки, після чого зникла. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2019 року [PERSON] визнана безвісно відсутньою з 01 жовтня 2015 року. З моменту виїзду матері діти, які офіційно залишилися без батьківського піклування, проживають з позивачем та фактично перебувають на його опікуванні. Посилаючись на викладене, [PERSON] з метою захисту прав та інтересів дітей просив на підставі ст. 128 СК України про визнання його батьківства щодо малолітніх в судовому порядку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб порталі судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Представники третіх осіб без самостійних вимог - Вознесенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилися, проте надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач та його представник в своїх заявах не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом з письмових матеріалів справи (а.с. 2-5, 9, 10) встановлено, що з 2003 по 2015 роки позивач проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Проте, оскільки на момент народження дітей батьки останніх не перебували в шлюбі між собою та не подали заяви про визнання батьківства, а тому записи про батька [PERSON] та [PERSON] внесені до актових записів про народження дітей на підставі ст. 135 СК України, а саме за вказівкою матері (а.с. 67-71). Влітку 2015 року [PERSON] виїхала до Російської Федерації на заробітки, після чого зникла. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2019 року [PERSON] визнана безвісно відсутньою з 01 жовтня 2015 року (а.с. 4-5). З письмових матеріалів справи (а.с. 12, 13) вбачається, що з моменту виїзду матері діти, які офіційно залишилися без батьківського піклування, проживають з позивачем та фактично перебувають на його опікуванні (а.с. 6-8). [PERSON] позбавлений можливості підтвердити своє батьківство щодо дітей в адміністративному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше [INFO] , суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3). Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); - у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК); - батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК) (п. 4). Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це (п. 9). Згідно звітів тестів ДНК на батьківство від 17 квітня 2020 року, проведених лабораторією ENDEAVOR DNA, [PERSON] на 99,999995 % є батьком неповнолітнього [PERSON] та на 99,99994 % є батьком неповнолітньої [PERSON] (а.с. 52-55). В той же час Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. За встановлених обставин, суд вважає доведеним те, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved