Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві, в якому просив зобов'язати відповідача підтвердити йому медичний стаж в період військової служби з 29.08.1995 року по 15.03.2002 рік, стягнути з відповідача суму недорахованої виплати надбавки за вислугу років в період з 2014 року по січень 2018 року у сумі 19487 грн. 69 коп. та зобов'язати в подальшому виплачувати надбавки за вислугу років. В обґрунтування позову вказує, що працює лікарем-хірургом хірургічного кабінету Міської консультативно-діагностичної поліклініки ТМО «Психіатрія» у м. Києві. В січні 2017 року він звернувся до відповідача для уточнення та визначення стажу для обчислення надбавки за вислугу років на підставі трудової книжки та інших документів, підтверджуючих наявність медичного стажу. На теперішній час ним самостійно було нараховано 24 роки і один місяць трудового лікарського стажу в період його діяльності, а саме: з 08.12.1993р. по 30.06.1995р. - лікарем-інтерном поліклініки №1 ДТМО Московського району м. Києва; з 03.07.1995р. по 01.09.1995р. - лікарем-педіатром поліклініки №1 ДТМО Московського району м. Києва; з 29.08.1995р. по 15.03.2002р. - служби в Збройних силах України (з 29.08.1995р. по 24.06.1998р. - слухачем Військово-медичного відділення Українського державного медичного університету - Української військово-медичної академії; з 24.06.1998р. по 24.01.2000р. - командиром навчально-медичного взводу 9 Військового госпіталю Північного оперативного командування; з 24.01.2000р. по 24.10.2001р. - начальником лазарету Київського військового інституту управління і зв'язку; з 24.10.2001р. по 15.03.2002р. - начальником лазарету Військового інституту телекомунікацій та інформатизації НТУУ КПІ); 01.02.2002р. по 01.06.2002р. - лікарем-хірургом поліклініки №2 ТМО Печерського району м. Києва; з 01.06.2002р. по 04.10.2007р. - лікарем-хірургом Центральної районної поліклініки Печерського району м. Києва; з 04.10.2007р. по 01.12.2007р. - лікарем хірургом військкомату Печерського району м. Києва; з 01.12.2007р. по 31.12.2007р. - лікарем-хірургом завідувачем хірургічним кабінетом; з 01.01.2008р. по теперішній час - лікарем хірургом Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1, а згодом Міської консультативно-діагностичної поліклініки ТМО «Психіатрія» у м. Києві. Відповідно до п. 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009 року (далі - Порядок), надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. З 08.12.2013 року він не отримував надбавку за медичний стаж в сумі 19487 грн. 69 коп. 25.01.2018 року позивач отримав відповідь від відповідача про те, що йому відмовлено в визначенні медичного стажу в період військової служби з 29.08.1995р. по 15.03.2002р. Просив зобов'язати відповідача підтвердити йому медичний стаж в період військової служби з 29.08.1995 року по 15.03.2002 рік, стягнути з відповідача суму недорахованої виплати надбавки за вислугу років в період з 2014 року по січень 2018 року у сумі 19487 грн. 69 коп. та зобов'язати в подальшому виплачувати надбавки за вислугу років. Справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач направив на адресу суду відзив на позов. Позивач у встановлений строк відповіді на відзив суду не надав. Враховуючи викладене, суд ухвалив вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За даними довідки №81 від 15.02.2017 року [PERSON] перебував на військовій службі та навчався в Українській військово-медичній академії в період з 21.08.1995р. по 25.06.1998р. за спеціальністю «Хірургія» по програмі інтернатури на посаді слухача (лікаря-інтерна) (а.с. 10). Згідно військового квитка серії [NUMBER], виданого 31.05.2002р. Голосіївським РВК м. Києва, [PERSON] проходив військову службу у період з 29.08.1995 року по 15.03.2002 року, зокрема: з 29.08.1995р. по 24.06.1998р. - на посаді слухача Військово-медичного відділення УДМУ; з 24.06.1998р. по 24.01.2000р. - на посаді командира навчально-медично взводу; з 24.01.2000р. по 24.10.2001р. - на посаді начальника лазарету Київського військового інституту управління і зв'язку; з 24.10.2001р.15.03.2002р. - на посаді начальника лазарету Військового інституту телекомунікацій та інформатизації НТУУ КПІ (а.с. 11, 14). За даними записів трудової книжки [NUMBER], [PERSON] з 29.08.1995р. по 15.03.2002р. проходив службу в Збройних силах України (а.с. 13, 15-17). Відповідач проти позову заперечив. В своєму відзиві посилається на те, що період проходження [PERSON] служби у Збройних силах України з 29.08.1995р. по 24.06.1998р., а саме навчання в якості слухача в Українській військово-медичній академії, не було зараховано до медичного стажу з огляду на те, що Національним класифікатором України «класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту України №327 від 28.07.2010 та наказом Міністерства оборони України №543 від 19.10.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1456/29586 від 09.11.2016р., «Про затвердження Переліку професійних назв робіт працівників Збройних Сил України та Переліку облікових спеціальностей працівників Збройних Сил України» не передбачено посади як «слухач». Згідно п. 2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання) з метою здобуття вищої освіти і має військове звання офіцерського складу або відповідне спеціальне звання середнього чи старшого начальницького складу, має статус слухача вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання), а не лікаря-інтерна. Тобто у ТМО «Психіатрія» відсутні підстави для зарахування періоду проходження служби у Збройних силах України з 29.08.1995р. по 24.06.1998р., а саме навчання позивача в якості слухача, до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Щодо перебування позивача з 26.06.1998р. по 24.01.2000р. на посаді командира навчального-медичного взводу Північного оперативного госпіталю, відповідач зазначив, що відповідно до п. 3 Порядку, зазначена посада не належить до переліку посад, стаж роботи на якій дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Повідомив, що стаж роботи позивача з 24.10.2001р. по 15.03.2002р. на посаді начальника лазарету був зарахований до стажу, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п. 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009 року надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Згідно пп. 7 п. 4 зазначеного Порядку до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, включається час військової служби, служби в органах і підрозділах цивільного захисту, служби у Держспецзв'язку, служби у підрозділах Держспецтрансслужби, служби осіб рядового і начальницького складу на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у Збройних Силах, інших військових формуваннях та правоохоронних органах України і колишнього СРСР. Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» визначено такі види військової служби, як: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Згідно п. 4 ст. 25 цього ж Закону громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Відповідно до п. 6 ст. 1 «Про вищу освіту» вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад'юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Згідно п. 2 ст. 61 цього ж Закону особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання) з метою здобуття вищої освіти і має військове звання офіцерського складу або відповідне спеціальне звання середнього чи старшого начальницького складу, має статус слухача вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання). Таким чином, час навчання позивача з 29.08.1995р. по 24.06.1998р., як слухача Військово-медичного відділення Української військово-медичної академії, та період роботи з 24.06.1998р. по 24.01.2000р. на посаді командира навчально-медичного взводу 9 Військового госпіталю Північного оперативного командування є видами військової служби, а час військової служби з 29.08.1995р. по 24.01.2000р., відповідно до пп. 7 п. 4 Порядку, має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Вимоги позивача щодо зарахування до медичного стажу, стажу роботи з 24.01.2000р. по 15.03.2002р. на посадах начальника лазарету відповідачем не заперечувались, а тому суд приходить до висновку про їх задоволення. Суд, відповідно до положень ст. 2, 4 ЦПК України, здійснює захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Чинним законодавством не передбачено можливість захисту своїх прав в майбутньому. А тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати йому надбавки за вислугу років не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду. Розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial