Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила виділити належну їй на праві власності ј частку в натурі із житлового будинку [ADDRESS] , а саме: тамбур 2-1 площею 2,1 кв.м; санвузол 2-2 площею 3,2 кв.м; кухню 2-5 площею 15,2 кв.м; житлову кімнату 2-3 площею 14,2 кв.м; житлову кімнату 2-4 площею 7,6 кв.м. В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2015 року, виданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л. належить ј частина житлового\~будинку [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на вказаний будинок, відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , користуються приміщеннями: 1-1, площею 11,7 кв.м; 1-4, площею 6,6 кв.м; 1-5, площею 11,3 кв.м., відповідач [PERSON] користується приміщеннями: 3-1, площею 11,9 кв.м; 3-2, площею 4,8 кв.м; 3-3, площею 11,8 кв.м; 3-4, площею 14,0 кв.м; 3-5, площею 7,4 кв.м; 3-6, площею 6,4 кв.м., при цьому позивач користується приміщеннями: тамбуром 2-1, площею 2,1 кв.м; санвузлом 2-2, площею 3,2 кв.м; кухнею 2-5, площею 15,2 кв.м; житловою кімнатою 2-3, площею 14,2 кв.м; житловою кімнатою 2-4, площею 7,6 кв.м та претендує на їх виділення в натурі. Оскільки відповідачі не бажають вчиняти жодних дій для розв`язання в позасудовий спосіб питання щодо виділу в натурі приміщень у власність, позивач звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 29 вересня 2020 року її представник [PERSON] подав до суду заяву про проведення підготовчого та судового засідань без його участі, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, будучи належним чином повідомленими про наявність на розгляді у суді вказаної справи будь-яких відзив на позов не подали. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2015 року, виданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 107, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј частина житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 104,8 кв.м, загальною площею 162,7 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, що складаються з: сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі літ. «N», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 33017605 від 02 лютого 2015 року підтверджується факт проведення державної\~реєстрації права\~власності [PERSON] на ј частку житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на будинок [ADDRESS] , виготовленого комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське міське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа № 157) за замовленням [PERSON] станом на січень 2015 року, загальна площа приміщень становить 162,7 кв.м, житлова 104,8 кв.м, з наступними приміщеннями: 1-1 площею 11,7 кв.м; 1-4 площею 6,6 кв.м; 1-5 площею 11,3 кв.м; 2-1 площею 2,1 кв.м; 2-2 площею 3,2 кв.м; 2-5 площею 15,2 кв.м; 2-3 площею 14,2 кв.м; 2-4 площею 7,6 кв.м; 3-1 площею 11,9 кв.м; 3-2 площею 4,8 кв.м; 3-3 площею 11,8 кв.м; 3-4 площею 14,0 кв.м; 3-5 площею 7,4 кв.м; 3-6 площею 6,4 кв.м. Рішенням Броварської міської ради Київської області від 25 грудня 2015 року № 52-04-07 «Про перейменування вулиць та провулків м. Бровари», вулицю Белінського перейменовано на вулицю [PERSON] . Згідно з висновком експерта № ЕС-1702-1-1546.20, складеного 28 липня 2020 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі № 361/8099/19, провадження № 2/361/3959/19 технічно можливо виділити у житловому будинку [ADDRESS] [ADDRESS] , які перебувають у фактичному користуванні [PERSON] , без врахування земельної ділянки. Копія вказаного висновку експерта особисто отримана відповідачами у справі (а.с.150). Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України\~майно,\~що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною першою статті 356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Частиною першою статті 364\~ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364\~ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181\~ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». У частині другій статті 367\~ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до роз`яснень у пунктах 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до статті 119\~ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У постанові Верховного Суду № 61-4860св 18 від 30 травня 2018 року викладена правова позиція, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із статтею 365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380\~ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. З аналізу вищевказаних доказів, а також позиції відповідачів, суд дійшов висновку, що виділ в натурі у власність позивачу ј частки у праві спільної часткової власності, не порушує прав інших співвласників (відповідачів). Згідно з вимогами статті 13\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною другою статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову. Частинами першою та другою статті 141\~ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позовній заяві позивач просить не стягувати з відповідачів на її користь понесені судові витрати, суд враховуючи таку позицію сторони позивача розподілу судових витрат при постановленні судового рішення не здійснює. На підставі викладеного та

Outcome: approved