Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку згідно ст..44 КЗпП України в сумі 21607,16 грн. В обґрунтування вимог зазначив наступне. 04.10.2016 року позивач був прийнятий згідно наказу від 03.10.2016 року №17/ОС на посаду електромеханіка дільниці І групи у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнений з 17.07.2017 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату. Наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». В наказі зазначено, що він має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст..44 КЗпП України, компенсацію за 41 день відпустки. На день його звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку становить 21607,00 грн.: за березень 2017 року - 2198,12 грн заробітної плати (аванс у розмірі 2271 було йому виплаченого через касу структурного підрозділу відповідача у м.Лиман), за квітень 2017 року - 3341,68 грн. заробітної плати, за травень 2017 року - 672,56 грн., за червень 2017 року - 0,00 грн. заробітної плати, за липень - 15394,80 грн., (складається із суми заробітної плати за липень (548,49 грн. нараховано, з урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18%, військовий збір 1,5% та профспілковий внесок 97,05грн) становить 548,49 - (548,49х0,18)-(548,49х0,015)-97,05=344,48 грн); грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (код нарахування 308 у кількості 11180,29х0,18)-(11180,29х0,015)=9000,13грн), одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст..44 КЗпП України (код нарахування 601 у кількості 7515,76 грн., з урахуванням належних утримань 7515,76-(7515,76х0,18)-(7515,76х0,015)=6050,19 грн. Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.04.2019 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 02.07.2019 року заяву представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про перегляд заочного рішення суду від 23.04.2019 року задоволено, заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 квітня 2019 року по цивільній справі №225/1244/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, скасовано, справу призначено до розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, просив позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 24.07.2019 року від представника відповідача Задоріна В.Г. за № 104 від 17.07.2019 року надійшов відзив, в якому АТ «Українська залізниця» позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, вважає вимоги необґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до наказу №899-Н від 26.06.2017 року «Про введення в дію порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та Луганська дирекція залізничних перевезень» позивачу слід було надати документи на виплату розрахункових в період з березня 2017 року по 17.07.2017 року, однак зазначені документи до регіональної філії «Донецька залізниця» не надходили. У керівництва АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» відсутні можливості для виплати заборгованості [PERSON] з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку. одноразової вихідної допомоги. Відповідно до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 №257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, що зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Також у табелі обліку використання робочого часу типової форми №П-5, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489, час простою працівників відображається з кодом «П». Наказ на запровадження простою та табель обліку використання робочого часу є документальне підтвердження для оплати часу простою. Наказом визначено для працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» початок простою з березня 2017 року та зазначено на час простою робітникам приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи. Однак позивач до АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» за період з березня по теперішній час не надав документального підтвердження присутності його на роботі на час простою (табель обліку використання робочого часу типової форми №П-5). Крім того, ПАТ «Українська залізниця» 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Цим же висновком підтверджено, що починаючи з 17.03.2017 року вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасному розрахунку з робітниками не має. Відповідно до отриманої відповіді з Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 2115,16 грн., отримана 24.10.2017 року у касі дирекції м. Лиман. Заборгованість з виплати заробітної плати за 2017 рік відсутня. У зв`язку з відсутністю з березня 2017 року первинної документації на підконтрольній Україні території мають можливість надати довіку з приблизним розрахунком денної та місячної заробітної плати без утримання обов`язкових податків та інших зборів відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати. З березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів та інше. Враховуючи зазначене, можливості сплатити заробітну плату за період з 16.03.2017 року по день звільнення підприємство не має. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 04.10.2016 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» на посаді електромеханіка дільниці І групи (наказ №17/06 від 03.10.2016 року) (а.с.10). Наказом підприємства від 10.07.2017 року №8789/ДН-ОС [PERSON] звільнено з 17.07.2017 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, належна компенсація за 41день відпустки ( а.с.16). В даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця». При звільненні з позивачем [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені. З огляду на це, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статт і36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до статті 83 КЗпП та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Частиною 1 ст.94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Представником відповідача, належних доказів на підтвердження доводів викладених у відзиві до суду не надано. Посилання на відсутність первинних документів, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати також відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем та проведення повного розрахунку має довести саме роботодавець. Суд критично оцінює посилання представника відповідача на існування «непереборної сили», яка унеможливила здійснити розрахунок з позивачем, оскільки така позиція повністю спростовується вивченими доказами у справі, наявність належним чином заповненої трудової книжки позивача із зазначенням наказів про прийняття на роботу та його звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, який використав їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання, що тягне за собою відповідне правове відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку. Посилання відповідача на висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, пов`язані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні, а вимог про стягнення середнього заробітку при затримці розрахунку позивач не заявляє. До того ж посилаючись на вищевказаний висновок, представник відповідача не долучає його до матеріалів справи. Так, згідно розрахунків позивача [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року складає 21607,00 грн.: за березень 2017 року - 2198,12 грн заробітної плати (аванс у розмірі 2271 було йому виплаченого через касу структурного підрозділу відповідача у м.Лиман), за квітень 2017 року - 3341,68 грн. заробітної плати, за травень 2017 року - 672,56 грн., за червень 2017 року - 0,00 грн. заробітної плати, за липень - 15394,80 грн., (складається із суми заробітної плати за липень (548,49 грн. нараховано, з урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18%, військовий збір 1,5% та профспілковий внесок 97,05грн) становить 548,49 - (548,49х0,18)-(548,49х0,015)-97,05=344,48 грн); грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку 41 день (код нарахування 308 у кількості 11180,29х0,18)-(11180,29х0,015)=9000,13грн), одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП України (код нарахування 601 у кількості 7515,76 грн., з урахуванням належних утримань 7515,76-(7515,76х0,18)-(7515,76х0,015)=6050,19 грн.) Наведені доводи позивача в частині заявлених до стягнення сум підтверджуються представленими позивачем розрахунками заробітної плати: за березень 2017 року сума до виплати 4469,12 грн, при цьому аванс у розмірі 2271 позивачеві було виплаченого через касу структурного підрозділу відповідача у м.Лиман, невиплачена частина заробітної плати за березень становить 2198,12 грн; за квітень 2017 року сума до виплати 3341,68 грн; за травень 2017 року сума до виплати 672,56 грн; за червень 2017 року сума до виплати 0 грн; за липень 2017 року сума до виплати 15394,80 грн (в тому числі суми нарахувань до оподаткування - компенсація за 41 день невикористаної відпустки 11180,29 грн, вихідна допомога 7515,76 грн, заробітна плата (оплата простоїв та матеріальна допомога) - 548,49 грн) (а.с.11-15) Слід зауважити, що наведені у розрахунках суми підтверджуються частково згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, наданих Пенсійним фондом (а.с.18): розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року становить 5620,24 грн, а в представленому розрахунку за березень 2017 року (а.с.11) сума для пенсіїї вказана також як 5620,24 грн. При цьому в розпорядженні Пенсійного фонду за квітень-липень 2017 року дані відсутні. Відомості про компенсацію за 41 день невикористаної відпустки підтверджуються також і копією наказу про звільнення позивача №8789/ДН-ОС від 10.07.2017. З наведеного слідує, що відповідач порушуючи чинне трудове законодавство, своєчасно не виплатив заробітну плату позивачеві. Розмір зазначеної заборгованості та факт її невиплати позивачу представником відповідача не спростований. Як встановлено судом з наданих позивачем доказів, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем по належним у день звільнення працівника виплатам становить суму 21607,16 грн та складається із нарахованої, але невиплачена заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (2198,12+3341,68+672,56+15394,80 (344,48+9000,13+6050,19)=21607,16) Враховуючи, що судом встановлено порушення ст.116 КЗпП України при звільненні позивача [PERSON] , оскільки відповідач не виплатив усі належні суми у день звільнення, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір 768,40 грн.

Outcome: approved