Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] , що діє у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , до\~ [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на ті обставини, що на підставі\~свідоцтва про право на спадщину за законом йому та [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON] ) на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Як зазначає [PERSON] , що діє у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , відповідач [PERSON] протиправно вселився та проживає у власності [PERSON] та [PERSON] без правових на те підстав, своїми неправомірними діями чинить їм перешкоди у вільному користуванні жилим приміщенням,\~в утриманні, ремонті, оплаті комунальних послуг участі не бере, чим завдає власникам майна значних матеріальних збитків,\~постійно провокує сварки та жодним чином не реагує на вимоги власників про виселення з зазначеної квартири, виселитися з квартири відмовляється. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивач [PERSON] , що діє у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем його реєстрації, відповідач не з`являвся до судового засідання без поважних причин та не повідомив суд про поважність причин неявки, відзиву на позов відповідач не надав, та оскільки, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість заочного розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Боліщук С.І. 20 липня 2019 року, що зареєстровані в реєстрі за №50, 51 та згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: ідентифікаційні номери витягів 173654093, [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є власниками\~квартири під [ADDRESS] , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Як вбачається із довідки з місця проживання та про склад сім`ї №628 від 08 квітня 2019 року, виданої Дільницею №1 Виконавчого комітету Одеської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , відповідальною особою була [PERSON] , що померла [INFO] , у квартирі ніхто зареєстрований не був. Судом звернуто увагу, що 03 жовтня 2018 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (цивільна справа № 520/7607/18) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Як вказує позивач, наприкінці 2018 року відповідач, [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] , після розірвання шлюбу почав без правових підстав проживати у квартирі [ADDRESS] , яка досталася у спадок [PERSON] та його доньці [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] 18 вересня 2019 року уклала шлюб з [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Київським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18 вересня 2019 року, [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів позовної зави, [PERSON] та [PERSON] неодноразово в усній формі звертались до відповідача, щоб він виїхав з їх квартири, але відповідач постійно на всі усні вимоги позивачів не реагував та не виселявся з квартири. У зв`язку з чим власниками кваритри було направлено письмову вимогу про виселення з квартири відповідача [PERSON] , яку було направлено кур`єрською доставкою відповідачу. Але відповідач відмовився звільняти самовільно зайняту квартиру. Такими незаконними діями відповідач перешкоджає власникам користуватися та розпоряджатися на власний розсуд своїм нерухомим майном. Згідно із листом №31092 від 18 березня 2020 року Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на звернення [PERSON] щодо виселення [PERSON] та порушення ним прав та інтересів власників майна відмовлено у реєстрації кримінального провадження та рекомендовано звернутися за захистом порушених прав до суду. Як вказує [PERSON] , під час проживання відповідача у зазначеній квартирі утворилися великі борги зі сплати комунальних послуг за квартиру. Відповідач зовсім не сплачував та не сплачує комунальних послуг, у зв`язку з чим було відключено квартиру від електропостачання та газопостачання. Згідно із відповіддю на запит суду з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно із ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 16 ЦК, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок і частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно з ч.4, 5 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд доходить висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.).\~ Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас, державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із вимогами ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.\~\~ Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до абз. 2 п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved