Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просила суд: усунути [PERSON] та [PERSON] від спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. У строк, передбачений законом, вона звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Курячого В.М. із заявою про прийняття спадщини. Також із заявами про прийняття спадщини звернулись її онуки: [PERSON] та [PERSON] . Її син на день смерті проживав та був зареєстрований з нею, часто хворів, потребував постійної сторонньої допомоги. 19.01.2007 року йому було присвоєно І групу інвалідності. Його доглядом, забезпеченням ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням займалась вона. Відповідачі ніякої участі у догляді за батьком та забезпечення його матеріально не приймали. Після смерті [PERSON] відповідачі подали заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що вона самостійно доглядала сина до самої смерті, онуки самоусунулися від утримання та догляду за батьком. Жоден із відповідачів не запропонував допомогу. Зазначила, що у праві на спадкування має бути справедливість, адже відповідач не заслужили права на спадщину. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 48-51). Суду пояснила, що відповідачі спілкувалися з батьком, перебували з ним у добрих відносинах, надавали матеріальну допомогу. Позивачем не надано доказів відмови онуків на звернення бабусі щодо допомоги в догляді за спадкодавцем їхнім батьком, тому підстав для усунення відповідачів від права на спадкування немає. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] проживав з мамою, з дітьми мав добрі стосунки. Весь догляд на себе по догляду за сином взяла позивач. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що батько з синами постійно спілкувався, отримував пенсію та працював у сфері надання послуг з перевезення, надавав їм матеріальну допомогу, зокрема онуці, у якої проблеми зі слухом. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вони з синами надавали допомогу на поховання у розмірі 600 грн. 00 коп., а її свати 1\~000 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 21.02.2019 року відкрито провадження. Ухвалою суду від 04.03.2019 року витребувано докази та визнано явку відповідачів обов`язковою. Ухвалою суду від 08.04.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступне: Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , відповідачі є його синами. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; від шлюбу вони мають двох дорослих синів [PERSON] , та [PERSON] . Шлюб між ними розірвано 24.05.2006 року. У липні місяці 2001 році з [PERSON] стався нещасний випадок, він випав з 5-го поверху, внаслідок чого отримав травму хребта. 19.01.2007 року він отримав І групу інвалідності; постійно проживав разом з позивачем. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина. У строк, передбачений законом, мати померлого [PERSON] та його сини [PERSON] і [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Курячого В.М. із заявами про прийняття спадщини (а.с. 86, 97, 101). Вирішуючи позов, суд виходить з наступного: Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог\~ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 5\~ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз`яснено в п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, правило частини п`ятої\~статті 1224 ЦК\~\~стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до\~СК\~не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, факт ухилення пов`язується з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Судом як не встановлено умисних дій чи бездіяльності відповідачів, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця [PERSON] , а також не встановлено безпорадного стану спадкодавця. Медичних документів, які б підтверджували, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, суду не надано. Згідно довідок міських лікарень № 2 та № 3, та виписних епікрізів Сакського центрального клінічного військово санаторія ім. М.І. Пирогова, він мав захворювання, а тому йому призначалось відповідне лікування санаторно-курортне лікування (а.с. 10-15). Проте, у вказаних документах не зазначено про його безпорадний стан. Достатніх доказів того, що спадкоємці-відповідачі ухилялися від надання допомоги батькові, немає - одні свідки стверджували, що сини з батьком добре спілкувалися, інші пояснювали суду протилежне. Згідно ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про усунення [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом. Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed