Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису за №2896, вчиненого 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом Станіславом Олександровичем щодо звернення стягнення на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» з [PERSON] суми, яка складає 121176,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що нею, [PERSON] , у ТОВ «ВЕЛЛФІН» була заповнена заява для оформлення кредиту для побутових витрат. Через складну ситуацію в країні та значним подорожчанням національної валюти у неї виникла заборгованість за вказаною кредитною карткою. 11.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом С.О. було вчинено виконавчий напис №2896, щодо звернення стягнення на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» з [PERSON] суми, яка складає 121176,00 грн. 29.01.202 старшим державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Петраш С.М., на підставі виконавчого напису була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним. Відповідач не надсилав на її адресу жодної письмової вимоги про усунення порушень щодо дострокового повернення кредиту. Такими діями стягувач позбавив її добровільно виконати вимогу. Такий самий обов`язок стягувача щодо надання 30-ти днів на добровільне виконання вимоги передбачений вищевказаною нормою закону п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також стягувачем порушено п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме у вимозі не було вказано про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач. У вимозі зазначено, що звернення стягнення на предмет застави може відбуватись або на підставі виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду, тобто конкретний вид стягнення не зазначений у вимозі, що суперечить наведеній нормі закону. Окрім того, стягувач повинен був спершу зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, а вже через 30 днів розпочати процедуру звернення стягнення на предмет обтяжень на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса. Всіх вищевказаних вимог закону стягувачем не було дотримано. Також позивач заперечує щодо розміру суми заборгованості, на яку було винесено виконавчий напис нотаріуса, оскільки сума заборгованості постійно змінюється, що нівелює положення про безспірність заборгованості. На підтвердження факту безспірності заборгованості ТОВ «ВЕЛЛФІН» мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, кредитний договір та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що 28 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, але від її представника - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» у призначені судові засідання не з`явився, від нього 30.04.2020 року надійшла заява про відкладення розгляду справи через спалах коронавірусу, та відсутністью транспортного сполучення, однак у наступні судові засідання 04.06.2020 року, 06.07.2020 року, 03.08.2020 року, після відновлення транспортного сполучення представник відповідача будучи повідомлений про час та місце судового розгляду не з`явився, Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» . Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 траня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит . - у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшли копії документів, які були надані для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Від третьої особи - старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петраш С.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 12.01.2018 між сторонами був укладений договір позики №352951, копія якого додана до матеріалів справи, що також не заперечується позивачкою. Відповідно до умов укладеного договору позикодавець - ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав позичальникові - [PERSON] на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в сумі 5500 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики за цим договором складає 19 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 31.01.2018 (п.1.3 договору). 11.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобитом С.О. був вчинений виконавчий напис р.№2896 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за вищевказаним договором за період з 12.01.2018 до 29.07.2019 в сумі 121176,00 гривень, яка складається із: заборгованості за основною сумою позики - 5500,00 грн; заборгованості за відсотками згідно договору - 55836,00 грн; заборгованості за простроченими відсотками згідно договору - 59840,00 грн (а.с.8). На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Мелітопольського ВДВС було відкрито виконавче провадження №61097054 (а.с.10). Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно положень глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи нотаріусу надані не були. Виписка з рахунку боржника, видана директором ТОВ «ВЕЛЛФІН», не містить повної інформації про суму заборгованості боржника, строки її погашення, відомості про нарахування відсотків на тіло кредиту, перенесення їх на рахунок прострочених тощо. Крім того, за положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, за умовами укладеного сторонами договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі до 31.01.2018. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 31 січня 2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена відповідачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з 12.01.2018 до 29.07.2019, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, суд доходить обґрунтованого висновку, що заборгованість [PERSON] не є безспірною, відтак приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості. Крім того, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем зазначеної вимоги, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості оспорити вимогу банку або ж виконати її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Зважаючи на вищевикладене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд доходить висновку, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дотриманням вимог чинного законодавства, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, тому стягненню з відповідача на її користь підлягає сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved