Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У позовній заяві позивач посилався на те, що він є власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Його рідний брат, відповідач у справі, після розлучення із дружиною попросив позивача зареєструвати його місце проживання у будинку позивача, що було здійснено 01.08.2018 з умовою, що відповідач добровільно зніметься з реєстрації за першої вимоги позивача. 13.04.2021 позивач домовився з відповідачем про зняття з реєстрації, однак відповідач відмовився це зробити. Вказав також, що з 01.08.2018 по день подання позову відповідач за місцем реєстрації не проживав. Посилаючись на те, що відповідач втратив право користування будинком, а він, як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження його майном, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Судові витрати просив покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просив здійснити розгляд справи без його участі, заперечень проти заочного розгляду справи не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки особисто відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслав. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 13.12.2021 постановлено здійснити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 23.12.2004. Згідно з довідкою № 352 від 18.10.2021, виданою Терешківським старостинський округом Барської міської ради Вінницької області, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 01.08.2018 по теперішній час за даною адресою не проживає. Довідка видана на підставі акта обстеження №67 від 18.10.2021. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач у спірному будинку був зареєстрований 01.08.2018, однак не проживав у ньому протягом усього часу реєстрації. Матеріла справи не містять доказів того, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною 2 статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки не є членом сім`ї власника будинку, у спірному будинку не проживає та не проживав з моменту реєстрації, а також власник не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у ньому. Отже, позов є обґрунтованим та його слід задовольнити повністю. Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved