Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У позовній заяві вказано, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2011 року є власником житлового будинку № 30 по вул. Леніна у с. Орлянське Василівського району Запорізької області. Згідно довідки Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області у вищевказаному житловому будинку зареєстрована [PERSON], яка з серпня 2016 року за вищевказаною адресою не мешкає, а також вона не є членом родини позивачки. На даний час встановити місце реєстрації [PERSON] з метою вирішення спору щодо її зняття з реєстрації у житловому будинку № 30 по вул. Леніна (Центральній) у с. Орлянське Василівського району Запорізької області немає можливості. Оскільки, відповідачка у житловому будинку не проживає, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не здійснює інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участь в спільному побуті, тому [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.02.2011 року, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: вул. Леніна (Центральна), буд. 30, с. Орлянське Василівського району Запорізької області, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивачка [PERSON] і її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2017 р. не зявились, але до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить копія газети «Запорізька Правда» від 28 вересня 2017 року № 39 (23774), яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, згідно ст. ст. 76, 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу та винести заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2011 року належить житловий будинок № 30, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Орлянське, вулиця Леніна, зареєстрований у реєстрі прав власності на нерухоме майно РКП «Василівське БТІ», посвідчений державним нотаріусом за № 133 (а.с. 7, 8). Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 30 по вул. Леніна, с. Орлянське Василівського району Запорізької області, власником вищевказаного будинку є [PERSON] (а.с. 9-12). Згідно довідки № 2356 від 31 липня 2017 року, виданої Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області, відповідно до рішення шостої сесії Орлянської сільської ради від 18 лютого 2016 року № 1 вул. Леніна, с. Орлянське Василівського району Запорізької області була перейменована на вулицю «Центральна» (а.с.10). Як вбачається з довідки № 2415 від 08 серпня 2017 року, виданої Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області, у житловому будинку, який знаходиться за адресою: с. Орлянське, вул. Центральна, 30, зареєстровані такі громадяни: [PERSON] власник будинку, [INFO], [PERSON] син, [INFO], [PERSON] - бувша невістка, [INFO], [PERSON] онука, [INFO] (а.с. 14). Відповідно до актів щодо встановлення факту проживання від 26 квітня 2017 року та від 02 листопада 2017 року, складених депутатом Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] та сусідами: [PERSON] та [PERSON], за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Орлянське, вулиця Центральна, 30, [PERSON], дійсно не проживає з серпня 2016 р. і по теперішній час (а.с. 15, 27). Як видно з копії рішення Василівського районного суду Запорізької області № 2/311/328/2017 від 03.04.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 06.04.2004 року Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області за актовим записом № 5. Після розірвання шлюбу прізвище залишено без змін (а.с. 17). Відповідач залишається зареєстрованим у зазначеній вище квартирі та не бажає знатися з реєстрації добровільно. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивачки у користуванні цією жилою площею. Відповідачка [PERSON] на вказаній житловій площі не проживає, знятись з реєстраційного обліку добровільно не бажає, чим порушує права та законні інтереси позивачки. Також реєстрація відповідачки [PERSON] за спірною адресою створює позивачці перешкоди у здійсненні розпорядження цим житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням, у звязку з не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Позивачка, як власниця вказаного житла, має право, відповідно до ст. 317 ЦК України, володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідачка не проживає у вказаному житловому приміщенні, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним житловим приміщенням, передбачених\~ст. 71 ЖК України\~немає, участі в оплаті комунальних послуг кімнати [PERSON] не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідачка у справі не будучи власником житлової квартири, залишається зареєстрованою у ній, однак тривалий час не проживає в будинку, поважні причини її відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення нею перешкод у користуванні власністю для позивачки, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та задовольняє їх. Таким чином, права позивача, як власника кімнати, захищаються державою. При цьому, суд враховує, що ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку № 30 по вулиці Центральній (Леніна) у с. Орлянське Василівського району Запорізької області, тим самим звільнити цей будинок, відповідачка не бажає, про що свідчить той факт, що вона протягом тривалого часу ніяких заходів по даному питанню не приймає, тому вона має бути визнана особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, відповідач перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися його житловим будинком, і вона вимушена сплачувати за нього комунальні платежі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до абзацу 2 п. 33 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідачка не надала суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення та без поважних причин у ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Ордянське, вул. Центральна (Леніна), будинок № 30. На підставі ст.ст. 29, 316-319, 325, 383, 386, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved