Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У лютому 2015 року до суду звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 17.06.2014 року [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] отримав травму лівої руки під час перебування у дитячому таборі при Тарасівському навчально-виховному комплексі. Після цього випадку відповідачі почали звертатись до відділу Броварської РДА та департаменту освіти і науки Київської ОДА зі скаргами на педагогічний колектив та на позивача із звинуваченнями у некомпетентності, непрофесійності, недбалості та байдужості як директора. Дані звернення надходили 15 липня 2014 року від [PERSON] та 06 жовтня 2014 року від [PERSON] С В, однак майже всі відомості вказані відповідачами у скаргах є перекрученими, тому інформація в них недостовірна. Позивач зазначає, що предметом позову є недостовірна інформація, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, яка міститься безпосередньо в трьох заява поданих до Відділу освіти Броварської РДА, одну з яких подала [PERSON] 15.07.2014 року, а дві інші 06.10.2014 року подав [PERSON] Крім того, останній також розповсюдив недостовірну інформації, яка ганьбить ділову репутацію директора на загальношкільних батьківських зборах, які проводились 18.09.2014 року, шляхом публічного виступу та приниженням. Недостовірною інформацією, яка принижує мою честь, гідність та ділову репутацію є те що : 1) у заяві від 15.07.2014 року [PERSON] називає педагогічний колектив Тарасівського навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад байдужим, недбалим, некоректним та грубим; 2) у першій заяві від 06.10.2014 року [PERSON] вказується про те, що нібито, [PERSON] зірвала урок світової літератури, зясовуючи відносини з його сином у грубій формі, а позивач, нібито будучи присутньою, не припиняла морального знущання над його сином. А також вказує, що потім класний керівник витягнула позивача за руку з класу; 3) у другій заяві від 06.10.2014 року [PERSON] звинувачує позивача в тому, що вона виживала його дитину зі школи, а також організувала шабаш на батьківських зборах та вчиняє свавілля у школі. 4) у виступі на зборах батьків [PERSON] перед великою кількістю батьків назвав позивача брехухою, а також іншим нецензурними принизливими словами. З огляду на все вищевикладене, інформація, що була поширена відповідачами, не відповідає дійсності. Більш того, поширена [PERSON] та [PERSON] негативна інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, ганьбить честь та гідність, а також завдає шкоди діловій репутації, яка проявляється у негативному упередженому ставленні до позивача з боку осіб, які отримали листи-звернення відповідачів. Такі незаконні дії відповідачів нанесли неабияку шкоду здоровю позивача, яка дуже хвилювалась з цього приводу, і тому на нервовому ґрунті посилились хронічні хвороби, внаслідок чого позивач майже 3 місяці перебувала в лікарні і вимушена була витратити велику кількість коштів на лікування. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить: визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, яка міститься в заяві [PERSON] до відділу освіти Броварської РДА Київської області від 15.07.2014 року, а саме, в частині, де відповідач називає педагогічний колектив байдужим, недбалим, некоректним та грубим, та зобовязати останню спростувати її надіславши відповідну заяву відділу освіти Броварської РДА Київської області; визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, що містяться в заявах [PERSON] до відділу освіти Броварської РДА Київської області від 06.10.2014 року, а саме, в частині, де останній вказується про те, що нібито, [PERSON] зірвала урок світової літератури, зясовуючи відносини з його сином в грубій формі, а позивач, нібито будучи присутньою, не припиняла морального знущання над його сином. А також вказівку про те, що потім класний керівник витягнула позивача за руку з класу. У частині, де [PERSON] звинувачує позивача в тому, що вона виживала його дитину зі школи, а також приймала участь в організації шабашу на зборах батьків та здійснювала свавілля у школі, та зобовязати останнього спростувати вказану інформацію надіславши відповідну заяву відділу освіти Броварської РДА Київської області; визнати недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію, яка була поширена [PERSON] у виступі на загальношкільних батьківських зборах у Тарасівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа I- III ступенів - дошкільний навчальний заклад», що відбувались 18.09.2014 року про те, що позивач говорила неправду, брехала на зборах та зобовязати останнього спростувати її шляхом публічного виступу на зборах школи у присутності позивача; стягнути з відповідачів на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі по 10 000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] доводи позову підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, а також пояснювали, що звертались до відділу освіти для захисту своїх прав та прав їхнього сина та не мали на меті принизити честь та гідність директора школи. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 17 червня 2014 року, перебуваючи у літньому дитячому таборі «Веселка» при Тарасівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», неповнолітній [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, під час гри на дитячому майданчику. Згідно із медичними записами та випискою із історії хвороби стаціонарного хворого, 08 липня 2014 року неповнолітньому [PERSON] зроблений рентгенівський знімок у Броварські дитячій лікарні. Дитина була госпіталізована до Київської обласної лікарні, ортопедо-травматологічного центру, де встановлено діагноз - закритий остеоепіфізіоліз дистального відділу лівої променевої кістки зі зміщенням. 10 липня 2014 року проведено операцію - закрита репозиція МОС перелому н/з лівого передпліччя спицями кіршнера. З лікарні неповнолітнього [PERSON] виписали 12 липня 2014 року для продовження лікування за місцем проживання. (а.с. 44-49 ). Відповідно до наказу відділу освіти Броварської районної державної адміністрації №86-К від 30 серпня 2000 року, [PERSON] переведено на посаду директора Тарасівської [PERSON] ступенів з 31 серпня 2000 року. Судом встановлено, що після події, яка мала місце 17 червня 2014 року, між сторонами у даній справі, тобто директором Тарасівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» та батьками [PERSON] і [PERSON], почались суперечки та непорозуміння. Так, 15 липня 2014 [PERSON]К звернулась до начальника відділу освіти Броварської РДА [PERSON], із заявою, де виклала події, які відбулись із її дитиною 17 червня 2014 року та після цього, і просила розібратись у даній ситуації. 06 жовтня 2014 року [PERSON] направив заяву начальнику відділу освіти Броварської РДА щодо дій вчителя [PERSON], де також згадав про директора школи, та заяву в.о. начальника відділу освіти Броварської РДА щодо дій директора школи [PERSON] На думку позивача, у вказаних заявах викладена недостовірна інформація, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зокрема, такою недостовірною інформацією є те що : 1) у заяві від 15.07.2014 року [PERSON] називає педагогічний колектив Тарасівського навчально-виховного комплексу „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад байдужим, недбалим, некоректним та грубим; 2) у першій заяві від 06.10.2014 року [PERSON] вказується про те, що нібито, [PERSON] зірвала урок світової літератури, зясовуючи відносини з його сином в грубій формі, а позивач нібито будучи присутньою не припиняла морального знущання над його сином. А також вказує, що потім класний керівник витягнула позивача за руку з класу; 3) у другій заяві від 06.10.2014 року [PERSON] звинувачує позивача в тому що вона виживала його дитину зі школи, а також організувала шабаш на батьківських зборах та вчиняє свавілля у школі. Позивач зазначає, що [PERSON] також розповсюдив недостовірну інформацію, яка ганьбить ділову репутацію директора під час загальношкільних батьківських зборах, які проводились 18.09.2014 року шляхом публічного виступу та приниженням. Зокрема, перед великою кількістю батьків назвав позивача брехухою, а також іншим нецензурними принизливими словами. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що на загальношкільних зборах, які відбулись 18 вересня 2014 року, [PERSON] обізвав директора школи [PERSON] брехухою і це звучало як приниження. Також [PERSON] пояснила, що дитину у школі ніхто не принижує, а вона, як голова профкому, нікого не тягла, а покликала директора школи. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що на зборах 18.09.2014 року [PERSON] сказав директору школи, що вона бреше та є брехухою. Підтвердили, що в школі на дитину ніхто із вчителів не чинить морального тиску. Матеріалами справи встановлено, що на заяву від 15.07.2014 року [PERSON] відділом освіти Броварської РДА 01.08.2014 року надана відповідь, де повідомлено, що за допущене порушення в організації навчального процесу директору Тарасівського НВК [PERSON] оголошено догану та рекомендовано вжити заходів адміністративного характеру до педагогічних працівників. На звернення [PERSON] 06.11.2014 року відділом освіти Броварської РДА надано відповідь про те, що скарга розглянута та обговорена із педагогічним колективом. Відповідно до ч.1ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Згідно з ч.1ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії (позови про захист честі та гідності) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Таким чином, аналіз спірних правовідносин, фактичних обставин справи, дає підстави вважати, що у відповідачів не було мети поширювати недостовірні відомості щодо особи позивача оскільки, направляючи свої звернення до відділу освіти Броварської РДА, відповідачі реалізовували своє конституційне право на звернення до відповідних органів. Більше того, у самих зверненнях містяться прохання здійснити перевірку викладених у зверненні фактів. Крім того, предметом даного спору є захист честі та гідності [PERSON], яка є директором Тарасівського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, [PERSON], яка є директором НВК, займає публічну посаду і є публічною особою, тому відкрита для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. Відповідно до абз.1 ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З огляду на викладене, інформація, яка викладена у зверненнях про те, що на думку відповідача, педагогічний колектив є байдужим, недбалим, некоректним та грубим, що директор школи виживала дитину зі школи, а також організувала шабаш на батьківських зборах та вчиняє свавілля у школі, а також слова, сказані [PERSON] на зборах про те, що директор бреше та є брехухою, є лише критичною оцінкою певних фактів та діяльності позивача, яка обіймає посаду директора Тарасівського НВК, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані. Тому такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За таких обставин, згідно положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що звернення відповідачів та виступ відповідача [PERSON] на загальношкільних зборах мотивовані цілеспрямованими діями відповідачів з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача. Відповідно, позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірної та зобовязання відповідачів спростувати таку інформацію є необґрунтованими та безпідставними. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди виходячи з наступного. Так, з наданих копій медичних документів підтверджується, що в період з 20 листопада по 10 грудня 2014 року позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Броварській ЦРЛ з діагнозом варикозна хвороба н/к, тромбофлебіт лівої гомілки, що підтверджується випискою з історії хвороби. Проте, посилання позивача про завдання моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки жодних доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий звязок між діями відповідачів і захворюванням позивача, суду не надано, тобто, не доведено наявності вини відповідачів у тому, що позивач захворіла на вищевказану хворобу. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п.27 Постанови від 27.02.2009 року № 1). Таким чином, підстави для покладення відповідальності на відповідачів за спричинену позивачу моральну шкоду відсутні, оскільки стороною позивача не надано суду безспірних доказів того, що відповідачі поширювали щодо неї недостовірну інформацію або вчинила якісь протиправні дії. Отже, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників цивільного процесу та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та безпідставними, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed