Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи прокуратури Луганської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 травня 2012 року прокурором Луганської області відносно позивача порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України, у зв'язку з чим з 15 травня 2012 року по 6 серпня 2012 року він перебував під вартою. У серпні 2012 року кримінальну справу передано до Артемівського районного суду м. Луганська для розгляду по суті. Згодом, суд був захоплений, у зв'язку з чим кримінальна справа відносно позивача не розглянута. Крім того, у зв'язку із захопленням адміністративної будівлі прокуратури Луганської області та Артемівського районного суду м. Луганська незаконними збройними формуваннями будь-які матеріали у вказаній кримінальній справі в прокуратурі та Білокуракінському районному суді Луганської області, підсудність справи якому визначено Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №2710/38-14, відсутні. Кримінальну справу відновити неможливо, про свідчить ухвала судді Білокуракінського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, він незаконно утримувався під вартою, у зв'язку з чим просив стягнути з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України 262 495 грн. 22 коп. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного утримання під вартою, а також 345 416 грн. 08 коп., у відшкодування не отриманої заробітної плати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення (а.с. 36-41, 43-46). Зазначили, що на даний час судом не ухвалено остаточного рішення у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] Кримінальна справа про обвинувачення позивача залишилась в Артемівському районному суді м. Луганська, що перебуває під тимчасовою окупацією. Крім того, Білокуракінський районний суд Луганської області не може відновити провадження у справі, оскільки у справі не ухвалено остаточного рішення. Вказане не свідчить про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позивача. Також зазначили, що на даний час прокуратурою Луганської області направлено лист-прохання до Місії міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні, що дає можливість реалізовувати свої повноваження в Україні, як на території, що підконтрольна державній владі України, так і на тимчасово непідконтрольній території, щодо можливого отримання ними з приміщення Артемівського районного суду м. Луганська матеріалів кримінальної справи № 37/12/9074 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України для її передання до суду для ухвалення остаточного рішення у справі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що слідчим відділом прокуратури Луганської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі № 37/12/9074 від 14.05.2012 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України. За результатами досудового слідства у серпні 2012 року вказану кримінальну справу з обвинувальним висновком в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) направлено для розгляду по суті до Артемівського районного суду м. Луганська, де розпочато судовий розгляд справи. Будь-яких доказів того, що позивач перебував під вартою у період з 15 травня 2012 року по 6 серпня 2012 року суду не надано. На теперішній час м. Луганськ захоплене незаконними збройними формуваннями та знаходиться на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області повноваження Артемівського районного суду м. Луганська тимчасово здійснює Білокуракинський районний суд Луганської області. До теперішнього часу вказану кримінальну справу за належністю до Білокуракинського районного суду не передано та надати будь-яку інформацію щодо її перебування, у теперішній час неможливо, у зв'язку з відсутністю в прокуратурі області будь-яких відомостей та процесуальних документів з цих питань. Отже, кримінальна справа відносно [PERSON] на даний час перебуває в Артемівському районному суді м. Луганська, який розглядав її по суті та не ухвалив остаточного рішення. Вказані обставини визнаються сторонами. Прокуратурою Луганської області направлено лист-прохання до Місії міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні, що дає можливість реалізовувати свої повноваження в Україні, як на території, що підконтрольна державній владі України, так і на тимчасово непідконтрольній території, щодо можливого отримання ними з приміщення Артемівського районного суду м. Луганська матеріалів кримінальної справи № 37/12/9074 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України для її передання до суду для ухвалення остаточного рішення у справі. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення. Враховуючи, що будь-яких документів у кримінальній справі відносно [PERSON] в прокуратурі Луганської області немає, то [PERSON] не позбавлений права надати достатні документи і матеріали згідно із зазначеним Законом до Білокуракинського районного суду для ухвалення відповідного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Отже, у зазначених випадках завдана шкода відшкодовується у разі, якщо такі дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є незаконними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст. 3 цього Закону у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 цієї Постанови передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи те, що у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України остаточне рішення судом не ухвалено (відсутні виправдовувальний вирок, постанова про закриття кримінальної справи), кримінальна права відносно позивача знаходиться в Артемівському районному суді м. Луганська, а не прокуратурі, що знаходиться на території не підконтрольній державі Україна, то вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності на даний час є передчасними, безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збій компенсується державою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed