Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У лютому 2016р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що він з 1991р. разом із своєю сім'єю проживають в будинку по [ADDRESS], який належить йому на праві власності. Зазначав, що у 1991р. вони з дружиною познайомились із своїм сусідом - [PERSON], який проживав по [ADDRESS], з яким у них склалися дружні добросусідські стосунки. Стверджував, що у серпні 2005 р. між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість, відповідно до якої останній дозволив йому знести належний [PERSON] сарай та побудувати на його місці новий гараж з окремим входом для нього. Позивач зазначав, що відповідно до домовленості, після закінчення будівництва право власності на гаражу повинно було бути оформлено на нього, а він зобов'язувався за свій рахунок підвести до будинку [PERSON] газове опалювання, допомогти із оформленням дозвільних документів, оплатити роботи по підключенню до магістралі, провести опалювання по будинку, закупити труби і радіатори, та оплатити вартість робіт. Позивач вказував, що з вересня 2005 року по січень 2006 року він виконав всі умови домовленості. Окрім зазначеного, він також обладнав кухню-прибудову [PERSON] санвузлом - підключившись до водопроводу та підвів водопостачання, облицював прибудову кахельною плиткою, закупи\-в та установив електричний бойлер, унітаз, кран та вмивальник, обладнав душову, підвів каналізаційний стік до вигрібної ями. Стверджував, що на будівництво гаражу ним було втрачено 85 504,00 гривен, на благоустрій прибудинкової території 23 725,00 гривень. Зазначав, що [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] було визнано право власності на будинок, роз\-ташований по [ADDRESS]. Вказував, що 25 листопада 2011 року відповідачка отримала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та 18 січня 2012 року останній було ви\-дано свідоцтво про право власності на вищезазначений гараж, який був збудований позивачем за власні кошти. Позивач стверджував, що про зазначені обставини він дізнався лише 22 травня 2013 року із рішення Малиновського районного суду м. Одеси, яким було усунуто [PERSON] перешкоди з його боку в користуванні господарчою будівлею зазна\-ченою в технічному паспорті від 20.08.2009 р. під літерою «Г» - гаражу, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на дані обставини, а також на те, що він втратив право користування збудованим ним за власні кошти гаражем, а тому має право на відшкодування коштів, витрачених його будівництво та на благоустрій прибудинкової території, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь витрати понесені на будівництво гаражу у ро\-змірі 85 504,00 грн., витрати понесені на благоустрій прибудинкової, вуличної території у розмірі 23 725,00грн., а також судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1092,29 грн. Позивач та його представник, діючий за довіреністю від 20 жовтня 2014р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с.112). Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, про причин неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про порядок розгляду справи, а також письмових заперечень проти позову до суду не надходило (а.с.119,123,137,138). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво гаражу та благоустрій території задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 23, 24, 27 розділу першого книги третьої ЦК України, главою 87 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] разом зі своєю сім'єю проживає та зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS]. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що у 1991р. вони з дружиною познайомились із своїм сусідом - [PERSON], який проживав у житловому будинку по [ADDRESS], що належав останньому на праві власності. У серпні 2005 р. між позивачем та [PERSON] була досягнута усна домовленість, відповідно до якої останній дозволив знести належний йому сарай та побудувати на його місці новий гараж з окремим входом для нього, право власності на який після закінчення будівництва повинно було бути оформлено на позивача, а останній зобов'язувався за свій рахунок підвести до будинку [PERSON] газове опалювання, допомогти із оформленням дозвільних документів, оплатити роботи по підключенню до магістралі, провести опалювання по будинку, закупити труби і радіатори, та оплатити вартість робіт. Зі слів позивача всі роботи були виконані ним з вересня 2005 року по січень 2006 року. Крім цього, він також обладнав кухню-прибудову [PERSON] санвузлом - підключившись до водопроводу та підвів водопостачання, облицював прибудову кахельною плиткою, закупи\-в та установив електричний бойлер, унітаз, кран та вмивальник, обладнав душову, підвів каналізаційний стік до вигрібної ями. На всі будівельні роботи позивачем було витрачено 85 504,00 гривен, та 23 725,00 грн. на благоустрій прибудинкової території. При цьому, як було встановлено в судовому засіданні, між позивачем та [PERSON] ніяких письмових договорів на будівництво гаражу, ремонтні роботи у будинку та благоустрій прибудинкової території не укладалися, земельна ділянка [PERSON] для будівництва гаражу не виділялася. З початку будівництва гаражу і до смерті [PERSON], позивач не оформив ні єдиного документу, який б підтверджував домовленість між ним та [PERSON] щодо будівництва гаражу. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], який належав померлому на праві власності на підставі договору дарування від 25 серпня 1965 року. Спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] є його сестра [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті брата. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року був встановлений факт того, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], визнано за останньою право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], загальною площею 40,10 кв.м., житловою 25,10 кв.м. (а.с.79-80). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 25 листопада 2011 року [PERSON] отримала декларацію про готовність гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «Д» за адресою [ADDRESS] до експлуатації, та 18 січня 2012 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] (а.с.81,82-84, 85-90). З матеріалів справи вбачається, що вказані документи не визнані недійсними, мають юридичну силу та підтверджують право власності відповідачки на житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS], який в цілому складається з будинку літ. «А», загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., гаражу літ «Г», вбиральні літ «Д», відображених у технічному паспорті від 20.08.2009р. (а.с.). Встановлено, що рішенням Малиновського суду м. Одеси від 21 лютого 2013 року усунуто [PERSON] перешкоди з боку [PERSON] в користуванні господарчою будівлею зазна\-ченою в технічному паспорті від 20.08.2009 року під літерою «Г» - гаражу, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією виконавчого листа(а.с.91). Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача в судовому засіданні пояснила суду, що між померлим та її сім`єю існували дружні добросусідські стосунки. У серпні 2005 р. між її чоловіком та [PERSON] була досягнута усна домовленість, відповідно до якої останній дозволив знести належний йому сарай та побудувати на його місці новий гараж з окремим входом для нього. При цьому обіцяв залишити будинок їх сім`ї. Зазначала, що будівництво було проведено самовільно, без відповідних дозвільних документів, розписку померлий також не залишив (а.с.126). Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін в судовому засіданні пояснила суду, що їй відомо зі слів померлого [PERSON], що той погодився на будівництво позивачем гаражу, який за період з 2005 по січень 2006 р. за свій рахунок зробив ремонт у будинку [PERSON], його газифікацію та каналізацію. Стверджувала, що відповідачка [PERSON] знала про будівництво гаражу, оскільки в цей період приходила до свого брата [PERSON] (а.с.128). Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін, в судовому засіданні пояснила суду, що будівництво гаражу,огорожі, газифікація та водопостачання до будинку померлого [PERSON] були здійснені [PERSON] за власні кошти, оскільки між позивачем та померлим були практично сімейні стосунки. Також їй відомо що [PERSON] надав згоду на будівництво гаражу та обіцяв переоформити право власності на належну йому земельну ділянку на позивача. Їй також відомо,що будівництво гаражу тривало з 2005 по 2006 рік, з відповідачкою свідок не спілкувалась, проте їй відомо ,що остання приходила до померлого раз на рік (а.с.127). Крім того, судом були досліджені копії договорів з додатками до них, а також квитанції про оплату зазначених робіт, а саме: укладених між [PERSON] та ТОВ «Вулкан» договору №74 ДЦ 07 вересня 2005 року про будівництво гаража, який знаходиться за адресою [ADDRESS]; договору №75ДЦ від 07 вересня 2005 року про благоустрій прибудинкової, вуличної території, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.7-78). При цьому, судом встановлено, що вказані вище договори та акти виконаних робіт по будівництву гаражу по [ADDRESS], підписані представником ООО «Вулкан» та позивачем. В даних документах відсутні підпис власника будинку та користувача земельної ділянки по [ADDRESS], а саме [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведений факт будівництва гаражу за його кошти та за згодою [PERSON] Тобто, не доведено, що саме позивач здійснював будівництво гаражу, оскільки вказаний факт спростовується матеріалами справи. Відповідно до ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, якщо позивач вважав, що спадкоємці [PERSON] після смерті останнього зобов'язані відшкодувати йому вартість витрат на будівництво гаражу та благоустрій території, то він повинен був звернутися з такими вимогами до спадкоємців відповідно до ст.1281 ЦК України. В судовому засіданні було встановлено, що позивач після смерті [PERSON] ні до нотаріальної контори, ні до суду з вимогами до спадкоємців померлого, як кредитор не звертався. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.01.2013р.). Як було зазначено вище, у відповідачки право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], виникло на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2009 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» від 21 жовтня 2009 року, а право на гараж під літ. «Г» та вбиральню під літ. «Д» на підставі декларації і виданого 18 січня 2012 року свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до ч.1, 2 ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ч.1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно положень ч. 6 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Встановлено, що гараж під літ. «Г» по [ADDRESS] не є самочинним, оскільки прийнятий до експлуатації відповідачкою. Суд вважає, що пояснення позивача стосовно того, що він дізнався про прийняття спадщини [PERSON] із рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2013 року не відповідають дійсності, оскільки йому як сусіду було достовірно відомо про смерть [PERSON], який помер [INFO]. Крім того, суд вважає, що з моменту смерті [PERSON], позивач мав можливість звернутися встановлений законом строк з вимогами до спадкоємців [PERSON] про відшкодування вартості будівництва гаражу. Проте, позивач не надав до суду письмових доказів щодо його звернення до [PERSON] у встановлений законом строк із вимогою про відшкодування витрат на будівництво гаражу. За таких обставин, суд вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з їх не доведеністю. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 1092,29грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: dismissed