Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 76\~786 грн. 72 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 11.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2017 року має заборгованість у розмірі 76\~786 грн. 72 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~572 грн. 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 62\~654 грн. 50 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~426 грн. 82 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 3 632 грн. 70 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 6 червня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовні вимоги, в яких він зазначає, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, з підстав їх необґрунтованості та невідповідності зазначених представником позивача доводів фактичним обставинам справи. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав відповідачем. Він знав ще з 2013 року, однак з позовом звернувся лише у листопада 2017 року, що є підставою для відмови у позову. При цьому позивач, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про пропуск позовної давності з поважних причин та просив його поновити. Крім того, суду не надано договір, на який посилається представник позивача в обґрунтування свої позовних вимог. Матеріалами справи не доведено факт укладання кредитного договору між сторонами, а підписана відповідачем анкета-заява не може вважатися договором в розумінні ст. 626 ЦК України. 31 липня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Що стосується пропущення строку позовної давності, то відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 04.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовною заявою 17.11.2017 року до спливу строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити та справу слухати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Тобто, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У судовому засіданні встановлено, що 11.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки,\~а саме\~до 31.12.2016. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у анкеті-заяві. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. У своєму позові позивач посилається на той факт, що відповідач не виконав зобовязання за вказаним договором щодо сплати кредитних коштів у порушення норм закону та умов договору, у звязку з чим відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 31.10.2017 року має заборгованість у розмірі 76\~786 грн. 72 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~572 грн. 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 62\~654 грн. 50 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~426 грн. 82 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 3 632 грн. 70 коп. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач у своїй заяві про розгляд справи без його участі просив застосувати до всіх платежів строк позовної давності. Як зазначалося\~раніше,\~кінцевий термін\~з повернення залишку заборгованості\~за тілом\~кредиту становить 31.12.2016 року, що відповідає строку дії картки. Посилання позивача у відповіді на відзив щодо кінцевої дати строку дії картки 04.2018 року, суд не бере до уваги, оскільки позивачем до відзиву на позов було долучено довідку ПАТ КБ ПриватБанк від 20.03.2018 року, згідно якої дата відкриття рахунку за спірним договором 11.03.2013 року, а термін дії картки зазначено до 12/16 року. Посилання у відповіді на відзив позивача, що дана картка перевипускалася та її строк дії було продовжено до 04/18, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердити отримання відповідачем нової перевипущеної картки. Таким чином, з 01.01.2017 року у позивача виникло право вимоги щодо повернення основної суми заборгованості за тілом кредиту. До суду позивач звернувся з позовною заявою 20 листопада 2017 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~572 грн. 70 коп. підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 31.10.2017 року у розмірі 62\~654 грн. 50 коп., то дана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За умовами даного договору сторони погодили пільговий період до 30 днів за кожною тратою, обовязковий щомісячний платіж 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн., та у разі порушення зобовязання сплату пені та штрафу за користування кредитним лімітом, який наданий та співпадає з терміном дії кредитної картки до останнього дня місяця 12.2016 року. Відповідно до п. 2.1.1.12.4 умов та правил банківських послуг, строк повернення Овердрафта в повному обсязі в продовж 30 днів з моменту виникнення Овердрафту. Строк погашення процентів по Овердрафту кожного місяця за попередній місяць до 25-го числа. Згідно п. 1.1.1.52 умов та правил банківських послуг, Овердрафт це короткотривалий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування. Відтак, у межах строку кредитування, тобто до 31.12.2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату\~процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку дії договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. А тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення терміну дії цього договором, а саме після 31.12.2016 року, є неправомірним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 31.10.2017 року у розмірі 62\~654 грн. 50 коп. До суду позивач звернувся з позовною заявою 20 листопада 2017 року, таким чином сума заборгованості за процентами в межах строку позовної давності підлягає стягненню за період з 21 листопада 2014 року до дня закінчення визначеного договором строку кредитування, а саме до 31 грудня 2016 року, а саме: за 2 роки та 1 місяць. Згідно з наданим суду розрахунком заборгованості за даним кредитним договором, заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21 листопада 2014 року по 31 грудня 2016 року складає 29\~006 грн. 04 коп. Як посилався позивач у своєму позові, відповідно до умов даного договору, відсотки за користування кредитом складають у розмірі 30% річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Тобто, від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 6\~572 грн. 70 коп. відсотки за один місяць складають: 30% / 12 міс. = 2,5 % на місяць. Період заборгованості за нарахованими відсотками у межах строку позовної давності з 21 листопада 2014 року по 31 грудня 2016 року, складає 25 міс. Х 2,5 % = 62,5 %. Тобто, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21 листопада 2014 року по 31 грудня 2016 року, необхідно розраховувати наступним чином: 6\~572 грн. 70 коп./ 62,5% = 4\~107 грн. 94 коп. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки, вимога позивача стосовно стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 62\~654 грн. 50 коп., та у межах строку позовної давності у розмірі 29\~006 грн. 04 коп., належним чином не обґрунтована, а механізм її нарахування взагалі є незрозумілим, то дана вимога підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом у межах строку позовної давності за період з 21 листопада 2014 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 4\~107 грн. 94 коп. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3\~426 грн. 82 коп., то вона також підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з позовної заяви, розмір пені яку просить стягнути з відповідача позивач, була нарахована починаючи з 31.12.2014 року. Проте, враховуючи вимоги статті 258 ЦК України, розмір пені згідно з наданим розрахунком заборгованості у межах позовної давності за один рік та до закінчення строку дії картки, а саме: з 21 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року складає 100 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 3\~632 грн. 20 коп., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі 6\~572 грн. 70 коп., сума заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4\~107 грн. 94 коп., сума заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн., а їхня загальна вартість складає 10\~780 грн. 64 коп., то розмір штрафу (процентна складова), який становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, складає 539 грн 03 коп. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6\~572 грн. 70 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4\~107 грн. 94 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 539 грн. 03 коп., а всього суму у розмірі 11\~819 грн. 67 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 266 грн. 67 коп., що складає 1/6 частину задоволених вимог від заявлених. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial