Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.03.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №1446-001/05Р відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 23000 доларів США в обмін на зобовязання позичальника використати наданий кредит за його цільовим призначенням, а також повернути кредит, сплатити відсотки за його користування та комісії, неустойки і інші платежі на умовах та в строки визначені договором. З метою забезпечення належного виконання боржником вказаного зобовязання між банком та [PERSON] 04.03.2005 року було укладено договір поруки №1446-001/05Р, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за неналежне виконання останнім взятих на себе зобовязань. Вказував на те, що позичальник належним чином взятих на себе зобовязань не виконала, у звязку з чим у неї станом на 21.12.2017 року утворилась заборгованість в сумі 24258,78 доларів США, що еквівалентно станом на 18.01.2018 року 695404,61 грн.. Вказана заборгованість складається з наступного: сума кредиту 13813 доларів США; сума відсотків - 10445,78 доларів США. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови кредитного договору та договору поруки, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку вище вказану заборгованість та судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 10431,16 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не зявились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином були повідомленні судом про час та місце розгляду справи за реєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомили і не подавли відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 04.03.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №1446-001/05Р відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 23000 доларів США на строк до 04.03.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних (а/с 11). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до змісту п. 4.1 вказаного договору, позичальник взяла на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту рівними частками в сумі 192 долари США щомісячно до 10 числа кожного наступного місяця, а п. 4.2 договору передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2 договору. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник належним чином взятих на себе зобовязань не виконала та станом на 21.12.2017 року у неї утворилась заборгованість в сумі 24258,78 доларів США, що еквівалентно станом на 18.01.2018 року 695404,61 грн.., яка складається з наступного: сума кредиту 13813 доларів США; сума відсотків - 10445,78 доларів США (а/с 7-10). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, судом встановлено, що 04.03.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №1446-001/05Р відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обовязок нести солідарну відповідальність разом з позичальником за виконання в повному обсязі [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором (а/с 18). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). В судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав вважати, що договір поруки, укладений в забезпечення вище вказаного кредитного договору на момент звернення позивача з позовом до суду та розгляду справи в суді припинений, розірваний або визнаний недійсними, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що поручитель повинен нести солідарну відповідальність разом з боржником за неналежне виконання останнім своїх обовязків за основним зобовязанням. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість в солідарному порядку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно розяснень, які містяться в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved