Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави посилаючись на те, що 20.02.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № K2R0AK04074109, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 166021,82 грн. строком до 20.02.2013 року зі сплатою 14,76% річних. Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску: 2005, тип ТЗ легковий універсал, № кузова JTMB1131V106002432, реєстраційний номер [NUMBER]. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір застави від 20.02.2006 року, згідно з яким в заставу банку було передано вищевказаний автомобіль та договір поруки № 167 від 20.10.2010 року з поручителем ПАТ «А-Банк». Відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в звязку з чим станом на 23.02.2012 року виникла заборгованість на суму 539550,76 грн. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.02.2006 року в сумі 539550,76 грн. здійснити вилучення предмету застави та передати його у заклад (володіння) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: автомобіль TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску: 2005, тип ТЗ легковий універсал, № кузова JTMB1131V106002432, реєстраційний номер [NUMBER]., що належить на праві власності [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску: 2005, тип ТЗ легковий універсал, № кузова JTMB1131V106002432, реєстраційний номер [NUMBER]., що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 20.06.2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача при новому розгляді справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № K2R0AK04074109 від 20.02.2006 року [PERSON] отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 166021,82 грн. строком до 20.02.2013 року зі сплатою 14,76% річних. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № K2R0AK04074109 від 20.02.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року та між позивачем та відповідачем було укладено договір застави від 20.02.2006 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль TOYOTA, модель RAV 4, рік випуску: 2005, тип ТЗ легковий універсал, № кузова JTMB1131V106002432, реєстраційний номер [NUMBER]., що належить на праві власності [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 23.02.2012 року виникла заборгованість на суму 539550,76 грн., яка складається з: 169533,77 грн. заборгованість за кредитом, 191937,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 17432,10 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 160647 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимого про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність , захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати недійсними і недостатніми. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. За замістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку , то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початку перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами кредитного договору № K2R0AK04074109 від 20.02.2006 року погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, в рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання відповідачем кожного з цих зобовязань, а саме з березня 2008 року. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 та постанові Верховного Суду України по справі № 6-31цс15, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно постанови Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Позивач не направляв досудову вимогу до відповідача, а звернувся із даним позовом до суду 24.02.2012 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed