Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Країна», в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 18000 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.11.2013 року [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, в результаті чого сталося ДТП за участю автомобіля позивача «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, а відповідачем прийняте рішення про відмову у виплаті такого, що змусило позивача звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольни з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений. Раніше в судових засіданнях надавав суду свої пояснення, проти задоволення позову заперечував. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2013 року [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Червонопрапорна 1 в м. Херсоні порушив правила дорожнього руху, в результаті чого сталося ДТП за участю автомобіля позивача - «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Під час оформлення ДТП стало відомо, що на підставі договору обовязкового страхування у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ЗАЗ 110207, реєстраційний номер [NUMBER], про що свідчить поліс № АЕ/2139815 від 08.01.2013 року. Відповідно до наданої суду копії страхової справи № 31983 за фактом вищевказаного ДТП потерпілою особою на адресу страховика направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (03.03.2014 року). Згідно листа (вих. № 318/1 від 04.03.2014 р.) страховою компанію для отримання страхового відшкодування [PERSON] зобовязано надати протягом 10 робочих днів, з моменту отримання листа, автомобіль для проведення огляду та складання акту огляду ТЗ. У звязку з тим, що [PERSON] не було проінформовано страхову компанію про місцезнаходження транспортного засобу, що підлягає огляду, страховиком направлено повторний запит з вимогами про надання такої інформації. Згідно заяви позивача від 12.06.2014 року на момент подання страховиком повідомлень транспортний засіб «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER], було частково відновлено позивачем. На підставі чого, страховою компанією прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Правовідносини, на які посилається позивач у позовній заяві, виникли на підставі [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] передбачено, що особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобовязана надати для огляду належний їй транспортний засіб (п. 33-1.1. ст.33). Відповідно до п. 33.3 ст. 33 [PERSON], водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобовязані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилось після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт). Згідно вимог 36.1 [PERSON] страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування Згідно з п. 37.1.3 п. 37. 1 [PERSON], підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обовязків, визначених цим [PERSON], якщо це призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналіз наведених положень дає суду підстави вважати, що для покладення відповідальності на особу за заподіювання майнової чи немайнової шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що потерпілою особою, не виконано вимог, визначених чинним законодавством, а саме: не надано пошкоджений транспортний засіб для огляду за вимогою страховика, не збережено його в тому стані, в якому вона знаходилось після ДТП, а тому встановити розмір завданих збитків страхова компанія не мала змоги та прийняла вмотивоване та законне рішення про відмову у виплаті страхової суми. Суд не приймає до уваги, пояснення позивача, щодо введення його страховою компанією в оману та щодо надання ним страховику всіх необхідних доказів, в тому числі і висновок експерта з огляду пошкодженого транспортного засобу, оскільки на підтвердження цього ним не надано суду жодних доказів. А тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed