Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в кому просить стягнути з останнього на свою користь 68 588,76 доларів США - процентів за депозитом, 229 468,78 - трьох процентів річних. Свої вимоги мотивує тим, що 30.11.2012 року вона уклала з відповідачем депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP»). На виконання умов даного договору банком було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та визначено рахунок для зарахування відсотків по вкладу № 6762462084058889. 30.11.2012 року на виконання умов договору нею було внесено 120 000 доларів США, які було прийнято та зараховано банком на депозитний рахунок № [NUMBER] . Депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») було продовжено на новий строк і 13.03.2014 року достроково припинено за її заявою, шляхом подання нею ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжного доручення в іноземній валюті на перерахування її коштів на рахунок іншого банку. Однак банк його не виконав в зв`язку з чим вона звернулась до суду із позовом. За результатами розгляду її вимог до банку про стягнення коштів, Деснянським районним судом м. Києва від 04.07.2018 у справі 754/3394/17 ухвалено рішення про часткове задоволення позову, зокрема стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором SAMDNWF01000731051201 від 30.11.2012 року у розмірі 131 832 доларів США та 306 050,26 гривень. Рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, набрало законної сили та звернуто до виконання. Фактичне виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2018 відбулось 25.06.2019. Посилаючись на норми ст. ст. 509, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України вважає, що має право на відшкодування відповідачем суми процентів за депозитом за період з 14.03.2014 (датою наступною за днем коли зобов`язання мало виконатись) по 24.06.2019 (дата, що передує дню фактичного виконання судового рішення). Пунктом 2 депозитного договору від 30.11.2012 встановлено, що нарахування відсотків за вкладом відбувається за кожен календарний день враховуючи кількість днів у році за відсотковою ставкою зазначеною у Таблиці 1, згідно якої відсоткова ставка за договором складає 10% річних з періодом нарахування за кожен місяць. Сума, на яку підлягають нарахуванню проценти за депозитом, складає 131 832 доларів США. Кількість днів прострочення за період з 14.03.2014 р. по 24.06.2019 р. складає - 5 років та 73 дні, тобто 1 899 днів. 10% річних з суми 131 832 доларів США складає 13 183 доларів 20 центів США на рік. 13 183 доларів 20 центів США : 365 днів х 1899 календарних днів прострочення = 68 588 доларів 76 центів США. Щодо нарахування трьох процентів річних зауважує на позицію Верховного суду України за наслідками розгляду справи № 6-140цс113 (постанова від 25 грудня 2013 року по справі № 6-140цс113) та ст.ст. 526 та 1058 ЦК України. Вказуючи, що позовна заява про стягнення коштів була нею подана до суду у 2017 році, розрахунок відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України в позовній заяві було розраховано за період з 13.03.2014 року по 20.02.2017 року (день подачі позову) і він складав 314 511,64 грн. Рішення суду у справі № 754/3394/17 в частині 3% річних від простроченої суми, за період з 13.03.2014 року по 20.02.2017 року задоволено частково на суму 306 050 гривень 26 копійок. Судовий розгляд справи тривав майже 3 роки. Фактично рішення було виконано 24.06.2019 року. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних від простроченої суми, за період з 21.02.2017 року (наступний день за днем стягнення 3% річних по рішенню суду) по 24.06.2019 року (дата що передує дню фактичного виконання рішення). Станом на день звернення до суду із даним позовом розмір відсотків складає 9 253 доларів 52 центів США, що за офіційним курсом складає 229 468,78 грн. Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити. В подальшому, позивачем в особі представника подано заяву від 15.03.2021 року, в якій уточнено суму 3% річних, а саме просить стягнути останню в розмірі 256 600,18 грн (а.с. 142). Ухвалою від 15.11.2019 року суд відкрив провадження у цій справі. Ухвалою від 20.12.2019 року здійснено перехід до позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання 13.03.2020 року. 26.12.2019 року відповідач направив до суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги, зазначає, що вони є незаконними та необґрунтованими, просив у задоволені позову відмовити. У відзиві відповідач посилається на зобов`язання банку виконати платіжне доручення клієнта (позивача) про повернення коштів, які знаходяться на картковому рахунку позивача № [NUMBER] . Отже, застосовувати до даних правовідносин положення договору строкового банківського вкладу безпідставно. Відповідно, спірні правовідносини (неповернення банком грошових коштів з 13.03.2014 р.) стосуються виключно зобов`язань за договором банківського рахунку і не пов`язані з договором банківського вкладу, а тому відсутні будь-які підстави як для нарахування відсотків, так і для стягнення їх з банку за судовим рішенням. 03.01.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач заперечуючи проти позову, фактично посилається на норми ст. 1070 ЦК України, яка регулює договірні відносини за вкладом на вимогу. В той же час, припинення дії депозитного договору від 30.11.2012 року відбулося на умовах п.16 цього договору, у відповідності до якого - у випадку дострокового припинення договору за ініціюванням клієнта, банк здійснює нарахування відсотків на суму вкладу за ставкою вкладу «до востребования» за фактичний строк користування вкладом та сплачує клієнту суму вкладу та суму відсотків за ставкою вкладу «до востребования» . Отже, кошти позивача, після припинення дії депозитного договору, знаходились у відповідача на умовах банківського вкладу «до востребования», який передбачає нарахування відсотків на суму вкладу за ставкою цього вкладу та їх виплату одночасно із виплатою вкладу. Документи, надані відповідачем: витяг з наказу від 05.01.2004 року, витяг з протоколу комітету від 25.04.2017 року, свідчать, що визначення «до востребования» та «до запитання» є тотожними поняттями і мають ідентичну відсоткову ставку -1%, 0,01% та відносяться до спеціального виду короткотермінового (3 дні) вкладу, який використовується виключно у період після припинення дії основних депозитних договорів та надає клієнтам банку час для вирішення питання про зняття коштів і повного припинення депозитних договірних відносин з банком. Після закінчення 3 календарних днів гроші автоматично повертаються на той же депозит, а договір продовжується на новий термін. Отже вимоги про нарахування процентів за спірним депозитним договором є законними і обґрунтованими. Ухвалою від 15.03.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляду справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492),банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Судом встановлено, що 30.11.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є АТ КБ «ПриватБанк») укладено депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP»). На виконання умов даного договору банком було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та визначено рахунок для зарахування відсотків по вкладу № [NUMBER] . 30.11.2012 року на виконання умов договору позивачем було внесено 120 000 доларів США, які було прийнято та зараховано банком на депозитний рахунок № [NUMBER] , одночасно видано електронну ощадну книжку. Депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») було пролонговано і 13.03.2014 року достроково припинено за заявою позивача, шляхом подання нею ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжного доручення в іноземній валюті на перерахування її коштів на рахунок іншого банку. Проте банк платіжне доручення не виконав в зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із позовом. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/3394/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів та захист прав споживачів ухвалено рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача заборгованість за договором SAMDNWF01000731051201 від 30.11.2012 року у розмірі 131 832 доларів США та 30 6050,26 гривень. Рішення суду першої інстанції залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2018 та постановою Верховного Суду від 14.03.2019. За результатами примусового виконання рішення у ВП 57994442 позивачу 25.06.2019 перераховано 3 788 666,75 грн. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України вищенаведені рішення у цивільній справі є преюдиційними відносно справи, що розглядається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти. З огляду на зазначене, власник рахунку мав легітимні очікування на своєчасну видачу вкладу на його вимогу, тобто законні очікування щодо здійснення свого права власності. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно п. 16 договору від 30.11.2012 року при розірванні договору за ініціативою клієнта до закінчення терміну, зазначеного в Таблиці 1 цього договору, у клієнта виникає зобов`язання повернути банку суму нарахованих відсотків, включаючи суму фактично виплачених відсотків. У цьому випадку банк проводить нарахування відсотків на суму вкладу за ставкою вкладу «до запитання» за фактичний термін користування вкладом і виплачує клієнту суму вкладу і суму відсотків за ставкою вкладу «до запитання». Суму зайво виплачених клієнтові відсотків клієнт доручає банку утримати із суми вкладу. Сума нарахованих процентів за цілу кількість років, що минули з моменту укладення договору, виплачується в повному обсязі. Враховуючи, що банком не виконане платіжне доручення позивача, і грошові кошти протягом трьох днів отримані не були, відповідач згідно умов договору мав повернути кошти на той же депозит, а договір продовжити на новий термін. Отже, між сторонами мали продовжитись договірні відносини, а відтак і нарахування процентів за користування вкладом, відповідно позивач, має право на отримання процентів за користування її коштами у розмірі, визначеному депозитним договором від 30.11.2012. Отже, відсотки за повну кількість років, що минули з моменту укладення договору повинні нараховуватися за ставкою, зазначеною в Таблиці 1 до договору. Відповідачем у відзиві не спростовано розрахунки позивача. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 16 договору передбачено право позивача дострокового розірвання вказаного договору, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішеннями судів у справі 754/3394/17, позивач повідомила відповідача про намір розірвати договір шляхом подання платіжного доручення, яке банк не виконав, а, отже, прострочив виконання грошового зобов`язання за договором. З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за договором з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за депозитом за період їх нарахування з 14.03.2014 по 24.06.2019 в розмірі 68 588,76 доларів США, а також 3% річних за період з 21.02.2017 по 15.03.2021 в розмірі 256 600,18 грн. Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 22 частини 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог. Також необхідно стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 21 318,17 грн.

Outcome: approved