Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.10.2003 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис №9, обґрунтовуючи тим, що на протязі останніх років між сторонами стали виникати непорозуміння. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. З квітня 2018 року сторони припинили подружнє життя, спільного господарства не ведуть, сім'я носить формальний характер. Вважає поновлення шлюбних відносин та примирення неможливими. У подружжя є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають із матір'ю. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.10.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис №9 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №87 (а.с.7), та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №244 (а.с.8), Сторони сімейні стосунки не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, що з огляду на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, а також відповідач позов визнав, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved