Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.07.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради, актовий запис № 223, мотивуючи тим, що у квітні 2017 року між нею та відповідачем шлюбні відносини припинено. У жовтні 2017 р. [PERSON] пішла з дому та виїхала до м. Одеса на заробітки. Між сторонами склалися не довірчі відносини, сторони по різному розуміють обов'язки подружжя в сім'ї. Між подружжям виникло повне непорозуміння, часто стали виникати сварки, в розмові були присутні докори. Подальше продовження шлюбу вважає за неможливе, а продовження шл.бу суперечить інтересам подружжя та дитини. Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 22.07.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльської міської ради, актовий запис № 223. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області 12.01.2001 р. (а.с.5). Сторони з квітня 2017 року сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, що підтверджується поясненнями сторін. Спору щодо спільного майна немає. Питання утримання неповнолітньої дитини вирішується в установленому порядку і сторони не мають претензії один до іншого. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідач позов визнав, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved