Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом який мотивує тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.1994 року. В зазначеній квартирі з 15.11.2005 року зареєстрований її син [PERSON], який з травня 2011 року по теперішній час в спірній квартирі не мешкає, виїхав в інше місце, адреса його постійного мешкання позивачу невідома. Майна відповідача в квартирі немає, перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачу не чинила.Оскільки до теперішнього часу відповідач добровільно не знявся з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати за зареєстрованого відповідача, не має можливості оформити субсидію. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки він зареєстрований в квартирі формально, фактично за місцем своєї реєстрації не проживає з травня 2011 року, реєстрація відповідача в спірній квартирі порушує права та законні інтереси позивача, як власника квартири. Просить позбавити [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою від 27.11.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою від 14.02.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі матеріалів, які містяться у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.1994 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 3-2144, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] 12.08.2014 року право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку. У вказаній квартирі з 15.11.2005 року по теперішній час зареєстрований син позивача [PERSON], який з травня 2011 року по теперішній час в спірній квартирі не мешкає, виїхав в інше місце, перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачу не чинила. Вказані обставини визнаються відповідачем [PERSON], сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності визнання їх сторонами у суду немає, у звязку з чим в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню іншими належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або його користування. Зясувавши всебічно, повно та обєктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозвязку і достатності, їх належність, допустимість та достовірність, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Так, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] тривалий час (з травня 2011 року) в спірній квартирі не мешкає, за власним бажанням та волевиявленням постійно мешкає за іншою адресою, йогоособисті речі в квартирі відсутні, будь-яких перешкод з боку позивача в користуванні спірною квартирою, зокрема, що позивач не впускала відповідача до квартири і він не мав вільного доступу до квартири, створювалаумови які б унеможливлювали проживання відповідача, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що позов визнаний відповідачемповністю і він не оспорює ту обставину, що не користуються спірною квартирою без поважних причин з травня 2011 року, у звязку з чим ця обставина відповідно до ст. 82 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають \~задоволенню, тому що її інтереси \~порушені, вона не має змоги вільно користуватися належним їй майном за своїм розсудом, а відповідач тривалий строк понад один рік не користується спірним житловим приміщенням, інших домовленостей між сторонами немає. \~ На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved