Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У листопаді 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення суми заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем умов мирової угоди, а саме: 50 000 грн. основного боргу, інфляційної складової в розмірі 1 450 грн. та трьох процентів річних в розмірі 397,82 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2017 визнано укладену між сторонами мирову угоду, за умовами якої відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 120 000 грн. протягом шести місяців рівними платежами - по 20 000 грн., щомісяця, не пізніше 30 числа поточного місяця, з дня визнання мирової угоди. До 28.05.2018 відповідач добровільно сплатив позивачу 70 000 грн., після чого будь-які сплати припинив. Таким чином залишок боргу за мировою угодою становить 50 000 грн. Окрім основного боргу з відповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України мають бути стягнуті інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що позовна заява була подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України, 11.12.2018 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 22.02.2019 на виконання вимог ухвали позивач подав позовну заяву у новій редакції, у якій збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за заподіяну у ДТП шкоду і штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30.06.2018 по 31.01.2019, а саме: інфляційні втрати в розмірі 3 100 грн. та три проценти річних в розмірі 779,99 грн. Ухвалою від 05.03.2019 суд відмовив у відкритті провадження в частині вимог про відшкодування шкоди, відкрив провадження у справі щодо решти вимог та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 19.08.2019 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, однаку встановлений судом строк він не подав заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У 2017 р. в провадженні Дарницького районному суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/4185/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. 10.11.2017 суд постановив ухвалу про визнання укладеної між сторонами мирової угоди, за умовами якої відповідач зобов`язався сплатити позивачу в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 120 000 грн. протягом шести місяців рівними платежами - по 20 000 грн., щомісяця, не пізніше 30 числа поточного місяця з дня визнання мирової угоди. За приписом ст. 175 ЦПК України (в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV, чинній на час постановлення вищевказаної ухвали) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 206 ЦПК України). З позовної заяви вбачається, що вказана ухвала ніяким не оскаржувалась, набрала законної сили, і відповідач добровільно її виконував, сплативши позивачу за період з дня визнання судом мирової угоди до 28.05.2018 70 000 грн., після чого будь-які сплати за мировою угодою припинив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, - з рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України (у чинній редакції) у разі невиконання затвердженої мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Аналізуючи наведені норми цивільного закону суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про визнання (затвердження) укладеної сторонами мирової угоди, умови якої не виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 цього Кодексу. За період з 30.06.2018 по 31.01.2019 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі ухвали суду про визнання мирової угоди, склало 214 днів, з них: на 30 днів прострочено виконання грошового зобов`язання на суму боргу в розмірі 20 000 грн.; на 62 дні прострочено виконання грошового зобов`язання на суму боргу в розмірі 40 000 грн. та на 153 дні прострочено виконання грошового зобов`язання на суму боргу в розмірі 50 000 грн. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), який за вказаний період становить 1,062. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до яких інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30.06.2018 по 31.01.2019 склали 3 100грн., а три проценти річних від простроченої суми - 779,99 грн. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved