Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач вказував, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву № б/н від 07.03.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 13.11.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 21696,09 грн., що складається з: 7370,28 грн.- тіло кредиту; 5717,15 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7099,32 грн. - нараховано пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1009,34 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області 12 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Подав відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що перебіг позовної давності у даних правовідносинах щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідачу було видано нові картки, остання з яких має термін до лютого 2021 року, а тому банк звернувся до суду до спливу строку позовної давності 22.11.2018 року (а.с.100-106). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив на позовну заяву (а.с.55-58), згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності та зазначивши у поясненнях, що отримувала від позивача лише одну кредитну картку 07.03.2013 року за якою розрахувалася з ним майже повністю, вказує, що останній платіж за кредитним договором здійснила у 2014-15 році та інших кредитних карт, в тому числі із строком дії до лютого 2021 року від позивача вона не отримувала, тому звернулася до правоохоронних органів з заявою щодо шахрайських дій позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні з підстав спливу строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», який змінив назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] 07.03.2013 року укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7). Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилась, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. У пункті 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.1.7.11 Договору визначено строк дії договору 12 місяців з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивачем подано до суду розрахунок заборгованості [PERSON] , розмір якої станом на 13.11.2018 року становить 21696,09 грн., з яких: 7370,28 грн.-тіло кредиту; 5717,15 грн.- нараховано відсотків за користування кредитом; 7099,32 грн.-нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф(фіксована частина), 1009.34 грн. - штраф(процентна складова) (а.с.5-6), але як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості та із виписки (а.с.72) останній платіж по картковому рахунку № [NUMBER] відповідачка здійснила 15.01.2015 року шляхом зарахування переказу на картку у відділенні банку та вподальшому особисто платежів не вчиняла, а з карти проходили списання коштів банком по 01.06.2018 р. Також АТ КБ «ПриватБанк» наддав до суду інформаційний лист від 22.02.2019 року № 30.1.0.0/2-20181122/312 де вказує, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 07.03.2013 року отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 02.2021 року (а.с. 108), але при цьому надав до суду фотосканування зображення відповідача під час отримання лише першої картки № [NUMBER] , яку та отримала 07.03.2013 р. (а.с. 111) та не надав доказів отримання відповідачкою інших карток № [NUMBER] , № [NUMBER] , в тому числі й строком дії до 02.2021 року. Разом з тим, відповідач заявила про застосування позовної давності за пред`явленим зобов`язанням. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] за період з 01.01.1999 року по 17.02.2019 року, останній платіж по картці здійснено 15.01.2015 року на суму 100 грн. (а.с.72). Отже, позивач мав право звернутися до суду з відповідним позовом до 15.01.2018 року, однак звернувся до суду з позовом лише у листопаді 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, не обґрунтував свою позицію щодо дотримання ним строку позовної давності, не зазначив обставин, які заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом, з моменту настання строку погашення чергового платежу, який не сплатив відповідач. Обставин переривання перебігу позовної даності судом не встановлено. Проте, автоматичне погашення банком частини кредиту не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного. Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Відповідно до п.1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника, в даному випадку, не оспорювання ним списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Тим більше, що таке списання здійснювалося поза його волі. Вищезазначені обґрунтування щодо спливу строків позовної давності узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України в: - постанові від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 - відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежі починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору; - постанові від 12 листопада 2014 року у справі №6-16цс14 - у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, але позивачем не надано належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору з відповідачем після закінчення строку дії договору за картковим рахунком [NUMBER], банком не доведено, що він видавав боржнику грошові кошти і нові платіжні картки [NUMBER], № [NUMBER], тому враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що боржник своїх зобов`язань за договором від 07.03.2013 року за картковим рахунком № [NUMBER] не виконала, здійснивши останню оплату 15.01.2015 року, та подала заяву про застосування строку позовної давності, тому суд вважає за можливе з урахуванням викладених вище обставин її задовольнити. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed