overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї , вважають неможливим та таким, що заважає їх інтересам та їх дітей. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала через канцелярію суду заяву від 13.03.2015 р. вх. № 11756 в якій просить розглядати вказаний позов у її відсутності, та зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти можливості примирення заперечує і просить шлюб із відповідачем розірвати. Майнового спору немає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши заяву через канцелярію суду від 13.03.2015 р. вх. № 11757 в якій просить слухати справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти можливості примирення заперечує, та зазначає, що майновий спір відсутній. Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 05.06.2010 р. між сторонами було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 562, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу у подружжя є спільна неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 3013 та син позивачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO] (а.с.3,6). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. Майнового спору немає. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, сварками, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї , вважають неможливим та таким, що заважає їх інтересам та їх дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судовому засіданні надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти можливості примирення заперечував ( а.с.14). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 08.08.2008 р. між сторонами зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської обл., актовий запис № 155, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є спільна неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 1048 (а.с.4). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У лютому 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця на утримання їх повнолітньої дочки на час її навчання, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що від шлюбу з відповідачем в них є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та по досягненню повноліття продовжує навчання в Чорноморському державному університеті ім.Петра Могили, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився. Третя особа до суду не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, проти позову не заперечила. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Остання проживає з матір'ю. З 2014р. [PERSON] є студенткою денного відділення Чорноморського державного університету імені П.Могили, строк навчання в якому закінчується 30.06.2018р. Дочка сторін отримує стипендію у розмірі 803грн. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв органу РАЦС, довідками навчального закладу. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати до 23 років своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, при умові, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, право на звернення за якими мають як той з батьків, з ким мешкає дочка, син, так і самі дочка, син, які продовжують навчання. З тверджень позивача вбачається, що відповідач [PERSON] працює водієм, має постійний заробіток. За таких обставин суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці на період її навчання. Суд визначає розмір аліментів в 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 89 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 2, 6)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання матері та батька, уточнивши позов у липні 2015 р. просять стягнути, починаючи з 01.01.2015 р. з [PERSON] аліменти на утримання матері - [PERSON], [INFO] та батька - [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/8 частини його доходів на кожного з батьків, посилаючись на те, що вони є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, крім того вони хворіють, що потребує значних витрат на ліки, відповідач проживає окремо, працює, але добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Позивачі надали заяву про підтримку позову та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачі є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, тяжко хворіють, що потребує значних витрат на ліки, а відповідач, будучи сином позивачів, не надає добровільно матеріальної допомоги на їх утримання, що відповідно до ст. ст. 202, 203 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 2, 10, 11, 12, 13, 14, 15-16, 17-18). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнені позивачі. На підставі викладеного, ст. ст. 202, 203, 205 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що через різні погляди на життя та через відсутність взаєморозуміння та поваги, через різні погляди на сімейні відносини, між сторонами шлюбні відносини припинені, подружжя проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. Спір щодо розподілу мана відсутній. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме електронними оголошеннями на сайті Святошинського районного суду м. Києва неявку до суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с.23). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 24.12.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Армянського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 184 (а.с.6, 17). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони проживають окремо спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, дітей від даного шлюбу у подружжя немає. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що через різні погляди на життя та через різні інтереси між сторонами шлюбні відносини припинені з серпня 2008 р., подружжя проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Спір щодо розподілу мана відсутній. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме електронними оголошеннями на сайті Святошинського районного суду м. Києва неявку до суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с.10, 17, 20). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 13.10.2006 р. між сторонами зареєстровано шлюб, відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 850 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є син, [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER] від 12.01.2015 р., актовий запис № 62 (а.с.5). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони проживають окремо з серпня 2008 р., спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, заперечують можливість примирення. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 2014року відповідач залишив квартиру, забрав свої речі і більше в квартирі не проживає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Згідно ордеру на житлове приміщення № 867 серії 003569, [PERSON] надано право заселення житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 3). За довідкою ЖКП «Південь» від 29 грудня 2014р., у неприватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник особового рахунку - [PERSON], її донька [PERSON], онука - [PERSON], а також [PERSON] (а.с. 4,19). Актом про не проживання від 27 січня 2015 р., складеного [PERSON], [PERSON], посвідченим начальником ЖЕК 11 та паспортистом, встановлено, що [PERSON] не проживає у [ADDRESS] у м. Миколаєві з липня 2014 року (а.с. 4). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, наявні докази в сукупності дають підстави вважати, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У лютому 2015 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування кімнатою № 29 в гуртожитку по вул.. Маршала Василевського, 59, в м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані в даній кімнаті, однак [PERSON] в кімнаті не проживає з 2005 року, а [PERSON] з 2010 року. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали. Позивачка суду пояснила, що відповідачку [PERSON] не знає і жодного разу не бачила, а відповідачка [PERSON] працювала в школі, потім звільнилась та весною 2010 року виїхала за межі міста. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила, що гуртожиток планується передати в комунальну власність, а потім управління комунальної власності буде проводити оцінку щодо приватизації мешканцями гуртожитку кімнат. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що проживає в даному гуртожитку з 2011 року і в кімнаті, в якій проживає позивачка, крім останньої ніхто не проживає, про відповідачів вона нічого не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає біля 20 років в гуртожитку. Їй відомо, що відповідачка [PERSON] проживала в гуртожитку в 2005 році через пару місяців, більше її не бачила, а відповідачка [PERSON] виселилась пізніше. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в гуртожитку з 2010 року, позивачку знає як сусідку, а відповідачка [PERSON] виїхала з гуртожитку приблизно в тому ж році, її речей в кімнаті немає. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Згідно довідки Управління освіти Миколаївської міської ради, гуртожиток молодих вчителів за адресою: вул.. Маршала Василевського, 59 обліковується на балансі управління освіти (а.с. 31). В кімнаті № 29 в будинку № 59 по вул. М.Василевського у м. Миколаєві зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак [PERSON] та [PERSON] тільки зареєстровані в даній кімнаті, однак не проживають, у відповідності до управління освіти (а.с.40). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено в судовому засіданні, що слідує з пояснень свідків, відповідачі [PERSON], [PERSON] відсутні за місцем реєстрації в гуртожитку більше ніж шість місяців, зазначене також вбачається і з письмових доказів. Таким чином, суд вважає доведеним те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] відсутні за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати їх такими, що втратили право користування кімнатою у гуртожитку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У лютому 2015 р. Страховик пред'явив до суду даний позов, яким просив стягнути в порядку регресу суму 2294,29 грн., як різницю сплаченої суми на відшкодування збитків завданих з вини відповідача, внаслідок ДТП, з урахуванням витрат на експертну оцінку. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та згодою на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2012 р. у справі №3/489/2026/12 встановлена вина [PERSON] у скоєнні 20 липня 2012 р. правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху внаслідок чого він керуючи автомобілем «ЗІЛ-ММЗ 45021», реєстраційний номер [NUMBER] по вул.. Пушкінській у м. Миколаєві допустив зіткнення з автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим заподіяв механічні пошкодження автомобілю «Шкода Октавія» (а.с. 9). Договором № К/998, укладеним з ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи», була забезпечена цивільно - правова відповідальність ТОВ «Ойлтранстермінал», якому належить автомобіль «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10-12, 7). За звітом щодо експертної оцінки розміру матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER], сума збитків становить 8209,21 грн., щодо акту виконаних робіт поточного ремонту даного автомобіля - вартість робіт складає 9 953,50 грн. (а.с. 16-22,28). На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» (а.с. 13). Рішенням Господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2014р. з ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Залізничні шляхи» відшкодування шкоди в порядку регресу 8 209,21 грн. (а.с. 37-38). Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином у позивача виникло право регресної вимоги сплати різниці страхового відшкодування (9 953,50 грн. - 8 209,21 грн. = 1 744,29 грн.) з урахування витрат на експертні послуги 550 грн. всього на суму 2294,29 грн. (а.с. 27). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved