Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву мотивує тим, що з 07 грудня 2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2008 року шлюбні відносини з відповідачем було припинено, рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2011 року шлюб між ними розірвано. Відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його навчанням, здоров`ям, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, крім того, враховуючи те, що з боку позивача відповідачу ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною, останній не виявляв бажання спілкуватися з дитиною, дитина не пам`ятає свого батька, оскільки жодного разу його не бачила, а тому не має до нього ніяких почуттів. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити та додатково пояснили, що вихованням дитини займається виключно позивач, остання забезпечує сина всім необхідним, купує йому одяг, продукти харчування, забезпечує всі умови для навчання, відвідує батьківські збори, батько не спілкується з дитиною з часу його народження, ніколи не відвідував школу, не цікавився його навчанням та здоров`ям. Вона самостійно позбавлена можливості вирішувати багато питань стосовно дитини, в тому числі і про перереєстрацію його місця проживання, відповідні органи вимагають дозвіл батька, а батько рахується лише на паперах, а фактично його немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був викликаний в суд через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України, заяв про розгляд справи за його участю, відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2020 року, з урахуванням думки позивача та її представника, постановлено провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області 22 вересня 2009 року (а.с.7). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачу після реєстрації шлюбу змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [NUMBER] [PERSON] 15 серпня 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.17). З актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] від 22 січня 2020 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO], її син - [PERSON] , [INFO], мати - [PERSON] , [INFO], в будинку для дитини створені всі необхідні умови для її розвитку та навчання, є окрема кімната, облаштоване місце для навчання та зберігання особистих речей, дитина забезпечена одягом та взуттям, шкільним приладдям. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] , [INFO], в смт. Березна не зареєстрований та не проживає, участі у вихованні дитини не бере, вихованням дитини та його матеріальним забезпеченням не займається (а.с.14, 15). [PERSON] є учнем 4 -Б класу Березнянського опорного ЗЗСО І-ІІІ ступенів Менської районної ради Чернігівської області, його вихованням займається мати, батько дитини не бере участі у вихованні сина, що підтверджується довідкою №15 від 22 січня 2020 року, виданою Березнянським опорним закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Менської районної ради Чернігівської області (а.с.12). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9, 10), однак виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення Менським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) не відкривалось та на виконанні не перебуває, що підтверджується повідомленням №19.10-32/8383 від 04 травня 2020 року, виданим начальником Менського РВ ДВС Міщенком Є.О. В судовому засіданні позивачем зазначено, що рішення суду не виконається у зв`язку з невстановленим місцем проживання платника аліментів. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області від 24 квітня 2020 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку тим, що він не бере участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріально його не забезпечує. Виходячи з встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дитини, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків не спілкується з нею тривалий час, не відвідує її, не цікавиться її життям,не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення батька від виховання дитини та приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 840, 80 грн. Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд -

Outcome: approved