Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку по вулиці Шевченко, буд.140 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, та мав намір подарувати свій будинок. Але при оформленні договору дарування від нотаріуса йому стало відомо, що постановою державного виконавця від 01 лютого 2006 року на його майно було накладено арешт. Тому він звернувся до ВДВС із заявою про зняття арешту, але у задоволенні його заяви відмовлено, так як у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження, за якими він є боржником. Вказав, що його майно не є предметом судового розгляду, інших обтяжень, він не має відкритих виконавчих проваджень, тому наявність даного арешту обмежує його права власника на вільне користування, розпорядження власним майном. Відновити свої права може лише звернувшись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Просили суд звільнити майно з-під арешту, а саме зняти арешт з будинку №140 по вул. Шевченка в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, накладений постановою ВДВС Києво-Святошинського району ГТУЮ в Київській області АА №300518 від 01 лютого 2006 року. У судове засідання позивач не зявивсь, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON], представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ПАТ «Банк Форум» не зявився, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено, що 22 грудня 1993 році [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на 1\\2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140, виданого виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради. Інша ? частину даного будинку належить [PERSON]. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95691651 від 29 серпня 2017 року. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановою державного виконавця ДВС у Києво-Святошинському районі управління юстиції в Київській області від 01 лютого 2006 року у виконавчому провадженні накладено арешт на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140 житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140 (постанова АА №300518). Постановою державного виконавця ДВС у Києво-Святошинському районі управління юстиції в Київській області від 28 травня 2008 року знято арешт з ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140 житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140, оскільки [PERSON] не є боржником по даному виконавчому провадженню. Відповідно до наявного в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95691651 від 29 серпня 2017 року вбачається, що згідно постанови державного виконавця ДВС у Києво-Святошинському районі управління юстиції в Київській області від 01 лютого 2006 року (постанова АА №300518) і на даний час наявний арешт на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шевченка, 140, та належить позивачу по справі [PERSON] Також встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні будь-які виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, що підтверджено листом №14272 від 16 серпня 2017 року. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, який зобовязує державного виконавця зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт, суд вважає вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved