Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки між ними виникли суттєві взаємонепорозуміння та різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, зникли почуття, підтримка та допомога, з січня 2015 року спільно з відповідачем не проживають. Примирення, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ спільного майна немає. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач та його представник захисник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову. Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, суд зі згоди представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 16 лютого 2007 року у відділі РАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 60 від 16.02.2007 року (а. с. 13) Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем (а. с. 14-15). Шлюбні відносини між подружжям припинені з січня 2015 року, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сім'ї є недоцільним, сімейні відносини припинені з січня 2015 року. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання неповнолітньої дитини немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати додаткових заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини не дали позитивного результату. Неповнолітня дитина проживає з матір'ю і її потрібно залишити на її вихованні.

Outcome: approved