Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У листопаді 2019 року представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що за адресою: [ADDRESS] відповідачем споживається електрична енергія. ТОВ «Київські енергетичні послуги» відкрито особовий рахунок побутового споживача електроенергії №07122400609 на підставі пред`явлення [PERSON] документів на право власності на квартиру та у відповідності до п. 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Станом на 15.05.2019 у відповідача утворилась заборгованість за спожиту електроенергію, яка становить 6835,68 грн, що виникла з січня 2019 р. Враховуючи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6835,68 грн; інфляційну складову в розмірі 111,34 грн; три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 135,91грн; 2,47 грн пені та 1921,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2019 було відкрито провадження у справі, а ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2020 цивільну справу за вказаною заявою було передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В подальшому, відповідачем було подано письмові пояснення в яких вона зазначила, що квартиру за адресою: [ADDRESS] було викуплено у відповідача ще у 2013 році для облаштування ресторану, з цього часу, вона не має відношення до вказаної квартири, зареєстрована за іншою адресою і не могла споживати послуги позивача. У позові просила відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на розрахунковому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість за спожиту електроенергію, яка розрахована ТОВ «Київські енергетичні послуги» у розмірі 6835,68 грн (а.с. 13). Згідно з витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не зареєстрована (а.с. 28). На підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київській енергетичні послуги» діє на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 №429 (а.с. 23-25). Відповідно до ст. 11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, постачання електричної енергії споживачу, надання рахунків на його оплату та їх оплата у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і енергопостачальною організацією. Згідно з п. п. 19, 21 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 № 1357 (далі - Правила), розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у періоді, за який здійснюється оплата. Відповідно до п. 20 Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно із положенням п. 48 Правил, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 76-80 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Київські енергетичні послуги» заборгованості за електроенергію, спожиту за адресою: [ADDRESS] , оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є споживачем послуг позивача за вказаною адресою, враховуючи, що відповідач не зареєстрований за вказаною адресою. В матеріалах справи відсутні дані про наявність у відповідача права власності на житлове приміщення за спірний період, тому суд позбавлений можливості встановити споживача послуг, наданих позивачем за вказаною адресою, при цьому позивачем не надано доказів того, що відповідач відкривав особовий рахунок, що обліковує заявлену позивачем заборгованість. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремо, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим та таким, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. У порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed