Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що відповідач є батьком їх спільного сина [PERSON], [INFO], і сплачував аліменти на його утримання до досягнення дитиною повноліття. У вересні 2011 року син [PERSON] вступив до ДПТНЗ «Роменське вище професійне училище» на денну форму навчання для отримання професії кухар, кондитер. [PERSON] зазначає, що вона утримує спільного з відповідачем сина [PERSON], жодних доходів, окрім незначного розміру стипендії, він не отримує, вона щомісячно отримує мінімальну заробітну плату по місцю своєї роботи і не взмозі самостійно забезпечити задоволення всіх необхідних потреб її сина. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на навчання свого сина, хоча має можливість це роботи (має періодичні доходи від роботи за цивільно-правовими угодами, інших утриманців не має, у шлюбі не перебуває, є особою працездатного віку), тому просила суд щомісячно стягувати з відповідача аліменти на період навчання його сина у вищевказаному закладі в розмірі 400 грн. до досягнення ним 23-річного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та про підтримання позовних вимог до відповідача в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 16 вересня 1995 року по 16 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4,6). У шлюбі від відповідача позивачка народила сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні своєї матері (а.с.5,7). З 01 вересня 2011 року [PERSON] зарахований учнем денної форми навчання у ДПТНЗ «Роменське вище професійне училище» і до 30 червня 2015 року навчатиметься у зазначеному професійно-технічному закладі до отримання професії кухаря, кондитера (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною другою ст.199 СК України передбачено припинення права на утримання (виплату аліментів) у разі припинення навчання. При цьому, суд враховує наступне: - позивачка має постійне місце роботи та заробіток, є розлученою, реєстрована в смт.Липова Долина, утримує сина [PERSON], [INFO]; - відповідач проживає окремо від сина [PERSON] та позивачки, є особою працездатного віку та отримує мінливі й періодичні доходи, не маючи офіційного місця роботи; - спільний син сторін [PERSON], [INFO], є учнем ДПТНЗ «Роменське вище професійне училище» (денна форма навчання) з терміном навчання по 30 червня 2015 року включно, щомісячно отримує стипендію по місцю навчання як учень професійно-технічного закладу. Обставиною, що має істотне значення для даної справи, суд розглядає те, що повнолітній син - [PERSON], утримується його матір'ю (позивачкою по справі). Дослідивши ці обставини справи у їх сукупності, врахувавши сімейний та майновий стан сторін по справі, їх доходи, та доходи їх спільного сина, прийнявши до уваги той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина на період навчання з моменту звернення позивачки до суду не надає, хоча є спроможнім її надавати (періодично отримує доходи від роботи за цивільно-правовими договорами), потребу сина у матеріальній допомозі через навчання на денній формі в м.Ромни, наявність на боці позивачки вищевказаної обставини, що має істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки стягнення аліментів з відповідача слід проводити щомісячно у твердій грошовій сумі саме до припинення навчання її сином до, тобто до 30 червня 2015 року включно, а не до досягнення сином 23-х років. При цьому, після закінчення вказаного вище навчального закладу та продовження навчання цієї особою в іншому вищому навчальному закладі до 23-років включно, син позивачки або сама позивачка не позбавлені можливості звернутися до суду з окремим позовом про стягнення аліментів на період навчання сина саме до досягнення ним 23-років. З огляду на це, повне визнання позову відповідачем судом не приймається, оскільки воно не узгоджується з вимогами ч.1,2 ст.199 СК України. Крім цього, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial