Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У лютому 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/08-112/77538 від 28.03.2008 в сумі 378737,97 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною визначеною відповідно до висновку експерта - 444100,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.03.2008 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-112/77538, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 600 дол. США, які остання зобов`язалась повернути до 28.10.2016 зі сплатою 13 процентів річних та інших платежів. В забезпечення виконання вказаного договору між банком та [PERSON] того ж дня було укладено іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка була придбана нею за договором купівлі-продажу від 28.03.2008 за рахунок кредитних коштів. Позивач зазначив, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.09.2009 у зв`язку із невиконанням позичальником умов вказаного договору з [PERSON] було стягнуто заборгованість у розмірі 302311,24 грн. Проте, вказане рішення виконано не було та в ході здійснення виконавчих дій позивачу стало відомо, що боржник [PERSON] померла [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2017 замінено сторону виконавчого провадження, а саме правонаступником боржника [PERSON] визначено [PERSON] . При цьому, 17.05.2018 позивачем отримано відповідь від Миколаївського відділу РАЦС ММУЮ про те, що [PERSON] померла [INFO] та за заявою її дочки, відповідача по справі - [PERSON] , заведено спадкову справу. Посилаючись на викладені обставини та те, що після направленням банком вимоги щодо погашення заборгованості спадкоємцям позичальника згідно статті 1281 ЦК України, така заборгованість її правонаступниками погашена не була та на дату смерті позичальника, станом на 05.08.2013, розмір її заборгованості перед банком становить 378737,97 дол. США, з яких: 39 416 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 24860,13 дол. США за відсотками, та 2513486,13 грн. пені, банк просив задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною визначеною відповідно до висновку експерта - 444100,00 грн.. Відповідач 31.08.2020 надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити, оскільки не має права на іпотечне майно і, на її думку, не може бути відповідачем у справі, тому що факт заведення спадкової справи після смерті [PERSON] не свідчить про її обов`язок нести зобов`язання щодо предмета іпотеки. Також наголосила, що будь-яких вимог від позивача щодо усунення порушення фінансового зобов`язання за вказаним кредитним договором не отримувала. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва [PERSON] від 20.02.2019 справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справ згідно розпорядження керівника апарату суду № 303 від 29.03.2019 (в зв`язку з відставкою судді [PERSON] ) вказана справа передана для розгляду головуючому судді Коваленку І.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 02.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2020 АТ «Райффайзен Банк Аваль» замінено на АТ «Оксі Банк» в порядку процесуального правонаступництва. Ухвалою від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 19.04.2021, сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд не вбачає передбачених частиною другою статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи та враховуючі наявність відзивів, відсутність необхідності заслуховувати додаткові пояснення сторін, відсутність інших заяв, клопотань, тощо, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.03.2008 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», на той час Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-112/77538, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 600 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних, які остання зобов`язалась повернути до 28.10.2016 для придбання позичальником квартири [ADDRESS] . (а.с. 9-16). 28.03.2008 в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/77538, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею було укладено Іпотечний договір, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 18-20). Згідно висновку з незалежної оцінки майна ринкова вартість предмета іпотеки станом на 09.10.2018 становила 444100,00 грн. (а.с.26). Встановлено, що вказана квартира до цього часу зареєстрована на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.111-113). Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.09.2009 у справі № 2-3408/2009 були задоволені позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто на користь останнього з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 302311,24 грн. за кредитним договором № 014/08-112/77538 та судові витрати (а.с. 28). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчасно звернулась її мати - [PERSON] , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Швейновою Н.С. було заведено спадкову справу № 2/14. Згідно матеріалів вказаної спадкової справи банк 17.10.2014 направив до нотаріальної контори претензію до правонаступників [PERSON] , дізнавшись про її смерть після повернення йому позову на підставі ухвали Ленінського районного суду від 08.07.2014, тобто протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про смерть позичальника. 20.11.2014 приватним нотаріусом Миколаївського МНО Швейновою Н.С. було направлено листа в якому повідомлено про претензію кредитора - АТ «Райффайзен Банк Аваль». Свідоцтво про право власності в прядку спадкування видано не було. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчасно звернулась її донька - [PERSON] , яка є відповідачем у справі. На підставі поданої заяви приватним нотаріусом Миколаївського МНО Швейновою Н.С. було заведено спадкову справу № 16/2015. Згідно листа Інгульського ВДВС від 20.08.2018, направленого АТ «Райффайзен Банк Аваль», позивачу повідомлено, що згідно інформації на запит державного виконавця Миколаївським відділом РАЦС ММУЮ повідомлено про те, що [PERSON] померла [INFO] , а приватним нотаріусом Швейновою Н.С. повідомлено, що її спадкоємцем є відповідач [PERSON] та станом на 15.08.2018 склад спадкового майна не визначений. (а.с. 29). 05.11.2018 банк направив відповідачу вимогу про усунення порушеного основного зобов`язання (а.с.30). 28.08.2019 між позивачем та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-17 та 30.08.2019 договір про відступлення прав за договором іпотеки (а.с.90-93). Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1231 ЦК України). Згідно статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України. Отже, зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. Згідно частини першої статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281-1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статті 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №522/407/15-ц зазначено, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів, у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця. Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця. Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто одночасно виступала і боржником, і іпотекодавцем. У зв`язку з її смертю відкрилася спадщина, яку прийняла спочатку [PERSON] , а після її смерті відповідач [PERSON] , перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов`язання боржником було порушене. В пункті 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, зокрема, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З позовної заяви вбачається, що на 05.08.2013, яку позивач вважав датою смерті померлої [PERSON] , існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 378737,97 дол. США, з яких 39 416 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 24860,13 дол. США - за відсотками, та 2 513 486,13 грн. пені. Проте датою смерті позичальника є 25.07.2013, тому згідно розрахунку банку, наданого до позовної заяви, заборгованість [PERSON] на час її смерті загалом складала 361974,7 дол. США, з яких: 39416,00 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 24326,65 дол. США - за відсотками, та 2382866,73 грн. пені (298 231,13 х 7,99). Будь-яких доказів на спростування заборгованості у вказаному розмірі відповідачем не надано, а лише зазначено, що [PERSON] невідомі обставини виконавчого провадження по стягненню заборгованості з [PERSON] та [PERSON] (а.с.82). З досліджених в матеріалах справи доказів вбачається, що банк дізнався про смерть позичальника у липні 2014 року та у жовтні 2014 року позивач, як кредитор, звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] , а після смерті [PERSON] , про яку дізнався у серпні 2018 року, і до відповідача з вимогою від 05.11.2018 (а.с.29,30). За таких обставин, суд вважає, що позивач, як кредитор своєчасно пред`явив вимоги до спадкоємців померлої [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань позичальником призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Відповідно до змісту пунктів 5.1 - 5.3 договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором та Кредитним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на Предмет іпотеки. Згідно пункту 5.4 договору іпотеки, сторони домовились, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до статті 7, частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна,за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (уразі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні нарівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз`яснено у пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації Суд вважає, що у зв`язку з смертю позичальника та іптекодавця [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняли спочатку [PERSON] , а потім і відповідач, у зв`язку з чим до неї перейшли обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування, а тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачем у позові невірно зазначено розмір заборгованості, яка існувала у позичальника за кредитним договором на час її смерті. Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Суд вважає можливим визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VII було введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Проте оскільки відповідачем не було надано до суду жодних заперечень, що окрім предмету іпотеки в її власності немає іншого житла, то підстав для відстрочення виконання вказаного рішення суд не вбачає. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial