Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У лютому 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся з позовом до суду до відповідача Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автомобільних засобів «Укрінтеравтосервіс» про стягнення нарахованої заробітної плати, просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 46 464 грн. 15 коп. та судові витрати по справі. Також, просив допустити судове рішення до негайного виконання. В обґрунтування позову зазначено, що з вересня 2019 року позивач працював на посаді першого заступника директора з навчально-виробничої роботи філії «Кіровоградський обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс». Звільнений з посади з 01 липня 2020 року наказом №134-ВК від 22 червня 2020 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення філією не в повній мірі здійснено з ним розрахунок по заробітній платі. Заборгованість по заробітній платі з грудня 2019 року і станом на 01 липня 2020 року складає 46 464 грн. 15 коп. 04 вересня 2020 року позивачу Кіровським районним судом м. Кіровограда було видано судовий наказ від 31 серпня 2020 року про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі. 19 жовтня 2020 року на виконання судового наказу старшим державним виконавцем Вишгородського району відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчуком О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63339295 про стягнення з відповідача на користь позивача 46 464 грн. 15 коп. Не погоджуючись з судовим наказом від 31 серпня 2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про його скасування. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2020 року, судовий наказ від 31 серпня 2020 року скасовано. 03 грудня 2020 року на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Вишгородського району відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчуком О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63339295. Вказано, що до цього часу позивачеві заборгованість по заробітній платі не виплачена. Заборгованість з грудня 2019 року і станом на 01 липня 2020 року складає 46 646 грн. 15 коп. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року у справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Рогульченко І.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Також просила стягнути витрати на професійну допомогу у розмірі 5000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. У встановлений ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2021 року термін відповідачем відзив на позовну заяву не подано, зустрічний позов не пред`явлено. За вказаних обставин, суд, вирішує справу за наявними матеріалами. Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 03 вересня 2019 року працював на посаді першого заступника директора з навчально-виробничої роботи філії «Кіровоградський обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», про що свідчить запис в трудовій книжці. Як вбачається з наказу від 22 червня 2020 року №134-ВК, позивача було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, що також підтверджується записом в трудовій книжці. Згідно з довідкою про нараховані доходи, але не виплачені від 30 червня 2020 року, загальна сума доходу нарахованого, але не виплаченого за період з грудня 2019 року по липень 2020 року за винятком аліментів становить 46 464 грн. 15 коп. Таким чином, вбачається, що на день звільнення позивача, відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної плати. Відповідно до судового наказу виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 31 серпня 2020 року стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автомобільних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по липень 2020 року в розмірі 46 464 грн. 15 коп. та на користь держави 210 грн. 20 коп. судового збору. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2020 року судовий наказ від 31 серпня 2020 року скасовано. Відповідно до довідки про нараховані доходи, але не виплачені від 03 лютого 2021 року загальна сума доходу нарахованого, але не виплаченого за період з грудня 2019 року по липень 2020 року за винятком аліментів становить 46 464 грн. 15 коп. Основним Законом України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, як закріплено у статті 43. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідки про нараховані доходи, але не виплачені. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 03 лютого 2021 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витратам за надання правової допомоги. Долучив додаткову угоду до договору про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2021 року, акт приймання-передачі до договору про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2021 року, розрахунок виконаних робіт по договору, квитанцію до прибуткового касового ордеру. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними з фактично наданими послугами, виходячи з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Витрати на професійну допомогу підлягають стягненню у розмірі 5000 гривень, оскільки саме в такому розмірі такі оплачені і надані, що підтверджується квитанцією про оплату.

Outcome: approved