overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 30,00% на рік. Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 49619,30 грн., а саме: 14292,71 грн. - заборгованість за кредитом, 29437,07 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 3050,51 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2339,01 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 49619,30 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. На підставі заяви від 20.03.2008 року [PERSON] було відкрито рахунок та видано кредитну картку «Копилка», сума кредитного ліміту - 1500 грн., процентна ставка по кредитному ліміту - 2,5% на місяць, строк дії картки - 36 місяців. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів отримання [PERSON] будь-яких коштів за кредитним договором б/н від 20.03.2008 року, доказів сплати коштів відповідачем за даним кредитним договором. Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, жодних інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачки не стягуються.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 19.02.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії загальною сумою 30 000 грн. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 28.11.2013 року має заборгованість в сумі 2643,95 грн. Прохав стягнути з відповідача суму заборгованості та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 19.02.2008 року [PERSON] був наданий кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії з платою за користування кредитними коштами в розмірі 29,9% річних (а. с. 6-7), розмір заборгованості становить 2643,95 грн., що підтверджується розрахунком (а. с. 14-15). На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 29.08.2012 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №8904/12 - Ф2 за умовами якого позивач надав кредит в сумі 3 000 грн., зі сплатою 0,13% від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом щомісячно, та кінцевим терміном погашення по 29.08.2013 року. Відповідач належним чином не виконав умови договорів, в результаті чого станом на 13.01.2014 року має заборгованість в сумі 4523,04 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохає справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та прохає суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, не з'явився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохає справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Суд вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договорами №8904/12 - Ф2 від 29.08.2012 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 3 000 грн., зі сплатою 0,13% від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом щомісячно, та кінцевим терміном погашення по 29.08.2013 року (а. с. 5-6), розмір заборгованості підтверджено розрахунком (а. с. 4). На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9107,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 10,00% на рік. Відповідачка порушила умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 09.02.2014 року виникла заборгованість у розмірі 9767,77 грн., а саме: 5717,08 грн. заборгованість за кредитом, 498,68 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 2610,69 грн. - штрафи за п. п. 2.2. генеральної угоди, 500 грн. штраф (фіксована частина), 441,32 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9767,77 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідачка у судове засіданні не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. На підставі укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9107,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 10,00% на рік, строк дії картки 1 рік. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів отримання [PERSON] будь-яких коштів за договором б/н від 21.09.2012 року, доказів сплати коштів відповідачкою за даним кредитним договором. Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, жодних інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачки не стягуються.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 березня 2006 року. Позивач зазначив, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, від якого в них є малолітні діти: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], однак спільне життя не склалося у зв'язку з різністю характерів, шлюбні відносини не підтримують з жовтня 2013 року. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, відповідачка позов визнала. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04 березня 2006 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 5), від якого в них [INFO] народилася дочка [PERSON], [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно зі ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, якій ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, мають малолітніх дітей, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, шлюбні відносини не підтримують з жовтня 2013 року, позивач наполягає на розірвані шлюбу, відповідачка також просить шлюб розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу не порушуватиме прав та інтересів третіх осіб та дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та пояснив, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.04.2012 року з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в сумі 800 грн. щомісяця. Крім того за рішенням Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 24.11.2009 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини їх доходів. Також за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14.11.2013 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 12,5% з його доходу. Загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача, складає у повному обсязі 45,5%, а також 800 грн. з його доходів, що перевищує встановлену законом частку. Позивач просив зменшити розмір аліментів на користь відповідачки на утримання нею сина [PERSON], [INFO] з 800 грн. до 12,5 % частини його заробітку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву де вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду відповідну заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Згідно із ст.. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а аліменти що сплачує позивач на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн., щомісяця до досягнення дитиною повноліття зменшити до 12,5 % частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] у 2011 році. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося, втрачені почуття любові. Подружні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. На зазначених підставах просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, проте подав заяву з проханням про розгляд справи у його відсутності, підтримав свої вимоги. Відповідач до суду не прибула, натомість подала заяву із проханням розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21 вересня 2011 року, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сакського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим, запис в книзі реєстрації шлюбів № 226. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Як стверджує позивач у своїй заяві, подружжя спільно не проживає з липня 2013 року, спільного господарства не веде, подружніх відносин не підтримує, сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер. Враховуючи фактичні взаємини сторін, приймаючи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини їх життя, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересах їхньої дитини. Відповідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач висловила бажання після розірвання шлюбу надалі йменуватися прізвищем колишнього чоловіка. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 02.10.1987. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння, зловживання відповідачем алкогольних напоїв. Шлюбні відносини з відповідачем припинено. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір відсутній. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 02.10.1987 між сторонами Ленінським палацом урочистої реєстрації актів цивільного стану м.Миколаєва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1368, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають . Із змісту позову та пояснень позивача встановлено, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, зловживання чоловіком алкогольних напоїв, внаслідок чого шлюбні стосунки фактично припинено. Намірів поновити шлюбні відносини сторони не мають. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 09.11.2002. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], спір про місце проживання якої відсутній. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позов визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. 09.11.2002 між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Миколаєва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 881, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Від шлюбу сторони спільних дочку [PERSON] [INFO] року народження. Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено з 2012 року, з цього часу проживають окремо. Намірів їх поновлювати для подальшого збереження сім'ї сторони не мають. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved