Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вякому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 650 грн.Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з відповідачем з березня 2007 року по липень 2014 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від стосунків мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином не допомагає матеріальному забезпеченні сина, чим ухиляється від своїх прямих обов`язків, хоча є працездатною особою. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 06.04.2020 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.2- свідоцтво про народження). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю - позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, і ця обставина відповідачем не спростована. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що є його обов`язком відповідно до ст. 180 СК України. При цьому, відповідач має нормальний стан здоров`я, є молодою особою працездатного віку, працює та має постійний заробіток. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров`я дитини та її матеріальне становище; вік дитини, а також - задовільний стан здоров`я відповідача; його матеріальне становище; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання сина у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Згідно п. 1.ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Витрати на правову допомогу у розмірі 650 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved