Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення боргу у розмірі 635 599,38 гривень, що складається з суми позики з урахуванням 3% річних у розмірі 526\~858,58 гривень та 108\~740,80 гривень. Позовні вимоги мотивувала тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у простій письмовій формі розписки від 08.11.2011 року, згідно до якої [PERSON] зобов`язувався повернути грошові кошти розмірі у 12\~938 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) євро до 31.08.2016 року. У подальшому позивачем було запозичені відповідачу кошти у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що підтверджується розпискою, складеною від 30.07.2013 року, згідно до якої він повинен був повернути запозичені кошти до 31.08.2016 року. Позивач зазначила, що так як [PERSON] кошти не були повернуті в строк на її вимогу, тому нею було запропоновано відповідачу або повернути кошти, або скласти нові розписки із датуванням строку їх повернення. Відповідач погодився, було складено нові розписки у 2016 році, які було датовано датою отримання коштів у 2011-2013 роках. Зазначила, що на той час у неї в наявності була копія паспорта відповідача зі старими даними, відомими на час складання перших розписок 2011-2013 років, нові паспортні дані були їй не відомі, тому вирішили спільно із ним залишити стару дату, під якою він поставив свій підпис особисто. До цього часу відповідачем не було вчинено жодної сплати за борговими зобов`язаннями, тому змушена звернутися до суду по захист порушених ним мої майнових прав. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 635 599,38 гривень, що складається з суми позики з урахуванням 3% річних у розмірі 526\~858,58 гривень та 108\~740,80 гривень. До судового засідання з`явився представник позивача адвокат Сидорук Д.С., позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, з`явився представник відповідача адвокат Чєпєлєв О.І., проти задоволення позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у печатній формі, відповідно до якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти в сумі 12\~938 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) євро. Відповідно до умов цього договору [PERSON] власноручно підтвердив факт отримання грошових коштів та зобов`язався повернути їх до 31.08.2016 року у присутності свідків [PERSON] , (паспорт [NUMBER] , виданий 26.09.2001 року), [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий 03.01.2002 року). 30.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США. Відповідно до цього договору [PERSON] зобов`язався повернути за першою вимогою у присутності свідків [PERSON] , (паспорт [NUMBER] , виданий 26.09.2001 року), [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий 03.01.2002 року). В 2016 році за згодою відповідача розписки датовані 08.11.2011 року та 30.07.2013 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] були складені у печатній формі, де під текстом про отримання грошових коштів та датою їх повернення «у строк до 31.08.2016 року» відповідачем власноручно написано, що з його слів записано вірно, зазначено прізвище та ініціали, міститься його підпис. Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі відповідачем не виконані. Представником відповідача надані пояснення, за якими підтверджено факт отримання коштів та приналежності підпису відповідачеві. Однак надані заперечення щодо факту наявності боргу за розписками, складеними в друкованій формі, зазначив, що кошти були повернуті відповідачем, а друковані тексти, що містять відомості про суми боргових зобов`язань складені пізніше, ніж рукописний текст, доказів наведеного не надав. Посилався на співпрацю та спільну підприємницьку діяльність між відповідачем та позивачем, доказів наведеного також не надав. Отже, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо факту повернення грошових коштів, які не знаходяться свого документального підтвердження. Так само критично суд ставиться до доводів щодо часу складання друкованого тексту, що містять відомості про суми боргових зобов`язань у розписках, адже про ці доводи було заявлено у клопотанні про призначення судово\~технічної експертизи боргових документів з пропущенням строку на подання доказів вже після розгляду його клопотання від 27.11.2018 року про призначення судової технічної експертизи документів: розписки від 08.11.2011 року із машинописним текстом, розписки від 30.07.2013 року машинописного тексту, розписки від 30.07.2013 року, виконаної кульковою ручкою власноручно відповідачем. Так, представником відповідача було подано клопотання про призначення судової технічної експертизи боргових документів, що є відповідно до ч. 2\~ст. 116 ЦПК України\~способом забезпечення доказів, про необхідність забезпечення яких він мав зазначити разом із поданням відзиву протягом встановленого законом строку. Натомість клопотання було подано після закінчення підготовчого провадження, переходу до судового розгляду. У клопотанні не зазначено про підстави та необхідність поновлення строку на подання вказаних доказів, тому ухвалою від 07 лютого 2020 року було відмовлено у його задоволенні. \~ Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч.ч. 1.2 ст.207\~та ч.2 ст.1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Всупереч укладеним договорам позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу у розмірі 12\~938,00 євро та 3500,00 доларів США. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~стаття 192 ЦК України).Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у\~статті 1048 ЦК України, та при застосуванні\~статті 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, курс української гривні до євро станом на 06.02.2018 року складає, 1 євро:\~34,51 гривні, 34,51 грн. х 12\~938,00 євро = 446 490,38 грн., курс української гривні до долару США станом на 06.02.2018 року складає 1 долар США: 27,74 гривні, 27,74 х 3\~500,00 = 97090,00 Таким чином, сума боргу за договором позики складає 543\~580,38 грн. Крім цього, договір позики може бути оплатним, відповідно до\~ст.1048 ЦК України, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ТІК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій\~статті 1048 ЦК України, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій\~статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана позиція колегії суддів узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1\~ст.1048 цього Кодексу\~у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За таких обставин з відповідача також підлягає стягненню 3% річних з простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 12\~938,00 євро протягом двох років 80\~368,00 гривень, користування грошовими коштами у розмірі 3\~500,00 доларів США протягом чотирьох років 11\~650,00 гривень, разом становить 92\~018,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, який судом перевірено. Сума боргу із урахуванням 3% річних становить 635 599,38 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 6 355,99 грн.

Outcome: approved