Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 04 листопада 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія та в цей же день з ним укладено письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно міжнародної товаро-транспортної накладної № 037736 від 07 листопада 2014 року відповідачем було прийнято до перевезення на автопоїзді [NUMBER] вантаж (плити деревостружкові ламіновані). При прийманні вантажу 10 листопада 2014 року в пункті розвантаження: м. Дебіца (Польща) було виявлено пошкодження вантажу в кількості 240 плит, про що складено відповідні документи. У зв'язку з цим вантажовідправником ТОВ «Кроно-Україна» до ТОВ «Орлан- Транс-Груп» було виставлено претензію № 825 від 25 листопада 2014 року про відшкодування збитків, завданих при перевезенні вантажу на суму 6581,01 грн, яка була сплачена позивачем на рахунок ТОВ «Кроно-Україна». У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути на свою користь з відповідача завдані пошкодженням вантажу збитки в сумі 6581,01 грн, посилаючись на укладення з ним договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У судове засідання позивач не з'явився, повідовимши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія та в цей же день з ним укладено письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого він взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей, закріпленого рухомого складу. Згідно міжнародної товаро-транспортної накладної № 037736 від 07 листопада 2014 року відповідачем було прийнято до перевезення на автопоїзді [NUMBER] вантаж: плити деревостружкові ламіновані в кількості 11 палет по 30 штук в кожній. 10 листопада 2014 року при прийманні вантажу в пункті розвантаження: м. Дебіца (Польща) було виявлено пошкодження вантажу в кількості 8 палет (240 плит), про що відмічено у міжнародній товаро-транспортній накладній та складено протокол про ушкодження кутів плит. 25 листопада 2014 року вантажовідправником ТОВ «Кроно-Україна» виставлено претензію № 8259 до ТОВ «Орлан- Транс-Груп» про відшкодування збитків, завданих при перевезенні вантажу на суму 6581,01 грн. Згідно платіжного доручення № 47 від 09 січня 2015 року позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Кроно-Україна» 6581,01 грн. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Згідно з нормами частини 1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Частиною 2 статті 130 КЗпП України встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Положенням пункту 1 статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до норми статті 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що під час розгляду справи має бути з'ясовано: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; майновий стан працівника. З огляду на наведене та враховуючи, що всупереч вимогам ст. 138 КЗпП України позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували винність та протиправність дій відповідача в заподіянні шкоди, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed