Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У поданій заяві позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:01:001:0890, мотивуючи тим, що 25 листопада 2020 року за укладеним з [PERSON] спадковим договором він набув право власності на 4/6 частки житлового будинку по [ADDRESS] , а інша 2/6 частки вказаного будинку належить йому за договором купівлі-продажу від 27 липня 2006 року, відтак за загальним правилом, закріпленим ст.120 ЗК України, він набув право власності на частку земельної ділянки, яка належала попередньому власнику, та на якій розташований належний йому житловий будинок з господарськими спорудами. Ухвалою суду від 23 березня 2021 року первісного відповідача в справі Здовбицьку сільську раду Здолбунівського району Рівненської області за клопотанням позивача замінено належним відповідачем [PERSON] . У відзиві на позов представник відповідача просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що за життя колишній власник 2/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером 5622682000:01:001:0890 [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт на користь [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та з часу відкриття спадщини спірна земельна ділянка , як спадкове майно, належить їй, як єдиному спадкоємцю за заповітом. У відповіді на відзив представник позивача не погодився з доводами відповідача, мотивуючи тим, що житловий будинок є об`єктом нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддільний від неї, а покійна [PERSON] , як землекористувач розуміла, що належна їй частина земельної ділянки зайнята нерухомим майном і не може використовуватися іншим чином. Заперечень відповідач не подавала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача просить у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 26 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, за яким [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності 4/6 частин жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . За спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача (ст.1302 ЦК України). Згідно свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яку відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України прийняла своєчасно, подавши 14 січня 2021 року приватному нотаріусу Чайковській А.О. заяву, що підтверджується матеріалами спадкової справи №8/2021. 25 листопада 2020 року на підставі укладеного з [PERSON] спадкового договору, який не оспорювався, [PERSON] він набув право власності на 2/3 (або 4/6) частки домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Інша 2/6 частки домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27 липня 2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, на даний час [PERSON] є одноособовим власником домоволодіння по [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №517269, виданого 23 лютого 2010 року після укладення з [PERSON] спадкового договору, вбачається, що власниками земельної ділянки площею 0,0760га з кадастровим номером 5622682000:01:001:0890 та цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», розташованої по [ADDRESS] ,\~є [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (2/6 частки). Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17 також не знайшла підстав для відступу від них. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. З огляду на викладене доводи відповідача про включення спірної частини земельної ділянки до складу спадщини є помилковими, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved