Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з відповідача збитки в сумі 194929,40 грн та моральну шкоду в сумі 100 000 грн. В обґрунтування позову, позивач зазначав про те, що 19 червня 2006 року він уклав із закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк». 16 лютого 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення із [PERSON] , [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням суду від 25 травня 2009 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 311371,75 грн, вирішено питання розподілу судових витрат. 17 червня 2009 року Суворовський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист № 2-2597/09 про стягнення з позивача суми кредитної заборгованості в сумі 311371,75 грн. 19 травня 2011 року виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2597/09 закінчено у зв`язку з погашенням [PERSON] боргу перед ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 313101,75 грн. Разом з тим, в рамках виконання виконавчого провадження щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси 21 січня 2010 року у позивача вилучено автомобіль марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , про що складено відповідний акт опису та арешту майна із зазначенням про передач майна на відповідальне зберігання представнику Південного ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк» Татарчуку О.В. Ринкова вартість на момент передачі автомобіля складала 6929 доларів США, що було зазначено в звіті про незалежну оцінку. В межах виконавчого провадження вилучений автомобіль не було реалізовано, а виконавче провадження закінчено на підставі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в частині скасування арешту та повернення вилученого та нереалізованого майна боржнику. Позивач зазначає, що з цього часу він намагався повернути вилучений автомобіль, однак отримував від відповідача відмови. У подальшому відповідач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з позивача заборгованості за тим самим кредитним договором, заборгованість за яким була позивачем погашена. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. У жовтні 2016 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за вилучений автомобіль, посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні позову відмовлено. Однак, під час перегляду апеляційним судом Одеської області вказаного судового рішення на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язано забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] для проведення огляду та обстеження автомобіля з метою визначення його технічного стану та оцінки на час вирішення справи. При цьому, апеляційний суд у своєму рішенні установив факти, що мають приюдиційне значення для вирішення вказаної справи, а саме: автомобіль позивача вилучений в межах виконавчого провадження, яке закінчено 19 травня 2011 року без законної на те підстави; будь які підстави для утримання автомобіля у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні; вимоги позивача про стягнення вартості безпідставно набутого майна на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України є передчасними з огляду на факт перебування спірного автомобіля у ПАТ КБ «Приватбанк» та відсутності доказів неможливості повернення його в натурі. Як убачається зі звіту №178/30-1 про визначення ринкової вартості з урахуванням технічного стану на час проведення обстеження від 30 серпня 2017 року встановлено тотальне знищення автомобіля, оскільки вартість його ремонту перевищує його ринкову вартість та зазначено, що матеріальний збиток, заподіяний власнику внаслідок неналежного збереження та відсутності експлуатації складає 5695 доларів США. Натомість 28 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу вчинила виконавчий напис №839 на підставі того ж кредитного договору від 19 червня 2006 року та договору іпотеки. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Після отримання копії вказаного рішення, позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із запитом щодо місця знаходження належного йому автомобіля. 10 січня 2021 року позивач отримав від відповідача відповідь про те, що автомобіль було реалізовано в рамках виконавчого провадження від 13 вересня 2019 року №60046645. З цього приводу позивач звернувся до Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 04 січня 2021 року отримав лист, де зазначено, що 28 січня 2020 року складено акт опису та арешту майна боржника, автомобіля марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , відповідальний зберігач - [PERSON] 24 червня 2020 року було проведено електронні торги з реалізації вказаного автомобіля, переможцем яких визнано [PERSON] за ціною 70228 грн. Отже, з огляду на протиправну бездіяльність АТ КБ «Приватбанк», що полягає у заволодінні майном позивача, подальшому його утриманні навіть після встановленого судом факту незаконності таких дій, подальше знецінення автомобіля, неможливість його використання за призначенням протягом 10 років, позивач зазнав майнової та моральної шкоди. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2021 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 01 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, укладеного сторонами 19 червня 2006 року відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором. Однак, з моменту ухвалення судом рішення та фактичним виконанням позивачем вказаного рішення пройшло більше двох років, при цьому, кредитний договір не припиняв свою дію, сума боргу за договором, яка накопичилася за вказаний період позивачем не сплачена. 12 грудня 2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис №6695 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в сумі 28050,16 грн. 13 вересня 2019 року постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бірмістр В.Г. відкрито виконавче провадження №60046645 з примусового виконання виконавчого напису №6695 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 28050,16 грн. 28 січня 2020 року постановою старшого виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Супильник В.Г. описано та арештовано автомобіль позивача. Згідно з висновком, складеним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» вартість арештованого майна становить 54021 грн. Вимоги про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» вартості арештованого майна, що визначена оцінкою від 30 червня 2010 року, складеною в межах виконавчого провадження №25574165 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спірний автомобіль арештовано на підставі виконавчого провадження №60046645, яке на даний час не завершено; послання позивача на оцінку вартості арештованого майна, що складена 30 червня 2010 року є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 1213 ЦК України вартість майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна; відсутні правові підстави для повернення позивачу арештованого майна, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року по справі №522/19757/16-ц встановлено, що зобов`язання позивача за кредитним договором згідно з банківськими документами до цього часу не виконані належним чином. Наявність судового рішення не припиняє правовідносини сторін за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки позивач посилається на обставини щодо арешту майна в 2010 році, тому позовна давність спливла 10 травня 2013 року, а отже при наявності підстав для задоволення позову, відповідач просив про застосування позовної давності до вимог позивача. На підставі наведеного, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про те, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з положень Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, правовому захисту підлягають як право позивача вимагати повернення майна так і право мирного володіння майном, яке полягає в отриманні (поверненні у власність) майна, компенсації його вартості, отриманні прибутків від нього, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. При цьому, строк виконання обов`язку повернути майно вже настав, а посилання відповідача на законність дій банку по утриманню у себе майна позивача юридично еквівалентна невиконанню обов`язку повернути майно або компенсувати його вартість у разі неможливості повернути. Посилання відповідача на той факт, що позивач має заборгованість перед відповідачем за період з 19 січня 2009 року до 19 травня 2011 року ігнорує той факт, що звернувшись до суду з позовом до позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання. В період часу з 2009 року до 2021 року відсутнє будь-яке судове рішення на користь банку про стягнення з позивача заборгованості у період з 19 січня 2009 року до 19 травня 2011 року. Більш того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили у задоволенні позову відповідача до позивача відмовлено. В обґрунтування своєї позиції щодо фактичного привласнення автомобіля позивача, відповідач посилається на відкриття виконавчого провадження №60046645 від 13 вересня 2019 року по примусовому виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Завалієвим А.А. №6695 від 12 грудня 2016 року, в межах якого автомобіль позивача було реалізовано у 2020 році. В той час, як рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2011 року було встановлено, що автомобіль марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» притримав без законної на те підстави. Тому твердження відповідача є безпідставними. Посилання відповідача на наявність незавершеного виконавчого провадження (за виконавчим написом нотаріуса), в межах якого накладено арешт на автомобіль не спростовує наявності завданих збитків позивачу внаслідок незаконного утримання автомобіля, що вже встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом є необґрунтованими, оскільки позовну давність у цій справі слід рахувати з моменту коли автомобіль вибув з володіння відповідача, а саме з моменту передання його на реалізацію (червень 2020 року) та неможливості повернення його в натурі. З огляду на те, що оскільки позивач вже звертався до суду та саме рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року було встановлено передчасність вимог про стягнення вартості безпідставно набутого майна з посиланням на ч. 2 ст. 1213 ЦК України з огляду на факт перебування автомобіля на парковці ПАТ КБ «Приватбанк», однак доказом неможливості повернення автомобіля в натурі є факт остаточного вибуття його з володіння відповідача та реалізації його через проведення торгів. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив про його задоволення. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, заслухавши заперечення відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд установив, що 19 червня 2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №225М, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 50 000 доларів США строком до 20 червня 2011 року включно. На забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язувалась відповідати за зобов`язаннями [PERSON] у разі невиконання ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 19 червня 2006 року №225М. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» у лютому 2009 року звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 311371,75 грн та судових витрат. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2009 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 311 371,75 грн та вирішено питання розподілу судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили. 17 червня 2009 року Суворовський районний суд м. Одеси видав ЗАТ КБ «Приватбанк» виконавчий лист №2-2597/09 щодо виконання вказаного судового рішення та стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 311 371,75 грн та судових витрат, а всього 313101,75 грн. В рамках виконання вказаного судового рішення державний виконавець першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Крицький Р.А. згідно з актом опису й арешту майна у [PERSON] вилучено автомобіль марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник Південного ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк» Татарчук О.В. за адресою м. Одеса, вул. Промислова, 37. 19 травня 2011 року заступник начальника першого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Георгієв В.І. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з погашенням боржником у повному обсязі у строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду. Крім того, у жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2006 року №225М, посилаючись на те, що незважаючи на ухвалене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зобов`язання не виконане, у зв`язку з чим просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в сумі 131170,30 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1950 грн та 200 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Разом з тим, належний позивачу автомобіль марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] йому не повернуто. У зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом про стягнення грошових коштів за вилучений автомобіль у розмірі 6929 доларів США. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено з підстав наявності у кредитора права на притримання речі, у разі невиконання боржником у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків, що передбачено ст. 594 ЦК України. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови в позові. Вказаним рішенням установлено, що автомобіль марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] перебуває на території парковки ПАТ КБ «Приватбанк» без законних на те підстав, однак доказів неможливості повернути автомобіль в натурі, позивач не надав. Також установлена ринкова вартість автомобіля згідно зі звітом про визначення ринкової вартості автомобіля марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в сумі 36 829 грн, що еквівалентно 1 447 доларів США. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року заяву представника [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис №6695 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в сумі 28050,16 грн. 28 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу вчинила виконавчий напис №839 на підставі того ж кредитного договору від 19 червня 2006 року та договору іпотеки. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Вказане рішення набрало законної сили. 13 вересня 2019 року постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бірмістр В.Г. відкрито виконавче провадження №60046645 з примусового виконання виконавчого напису №6695 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 28050,16 грн. 28 січня 2020 року постановою старшого виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Супильник В.Г. описано та арештовано спірний автомобіль позивача. Згідно з висновком, складеним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» вартість арештованого майна становить 54021 грн. 24 червня 2020 року проведено реалізацію автомобіля марки Мерседес Бенц 312D, 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та згідно з протоколом №486882 переможцем торгів визнано [PERSON] за ціною 70228 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на завдання йому шкоди у вигляді вартості вилученого у нього автомобіля на підставі закінченого у подальшому виконавчого провадження із посиланням на положення статей 22,1166 ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, шкода, заподіяна особі і майну фізичної особи або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, за якими було б визнано АТ КБ «Приватбанк» винною особою. До того суду не надані належні докази, а відповідач не погоджується із сумами, які визначені позивачем для стягнення у якості майнової шкоди, адже розрахунки зроблені без врахування реальної вартості автомобіля, його стану, ступеня зносу тощо. Отже, з урахуванням наведених обставин, а також того, що позивач не довів того, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з описом чи арештом, вилученням чи неповерненням майна, позивачу завдано майнову шкоду та прямі збитки, що знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином, лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Чим підтверджуються моральні страждання позивача та як вони впливають на його життя, який причинний зв`язок між діями банку і переживаннями позивача позивач не вказав. В позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача. З чого, при цьому, він виходить при визначенні саме такого розміру моральної шкоди - 100 000 грн позивачем не вказано. Виходячи з наведеного, через недоведеність та безпідставність вимог позивача, в їх задоволенні слід відмовити. Таким чином, враховуючи викладене, позивач не довів обставини, на які він посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової та моральної шкоди відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed