Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У лютому 2016р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] [INFO] , що помер 17 грудня 2015р.. Посилалась на те, що її чоловік мешкав у селищі Фащівка Перевальського району Луганської області. У грудні 2014р. вона та чоловік виїхали до м. Купянськ Харківської області та перебували на обліку осіб, переміщених з тимчасово окупованих територій України та районів проведення антитерористичної операції, чоловік отримував у м. Купянську пенсію. У грудні 2015р. вони з чоловіком виїхали у селище Фащівка, щоб навідатись до свого будинку та відвідати родичів. 10 грудня 2015р. чоловік захворів та знаходився на амбулаторному лікуванні. 17 грудня 2015р. чоловік помер, що підтверджено лікарським свідоцтвом №67 від 18.12.2015р., виданим Фащівською лікарнею Перевальського району Луганської області. З метою здійснення державної реєстрації смерті чоловіка та зняття його з обліку у пенсійному фонді міста Купянськ Харківської області і припинення нарахування пенсії, а також оформлення прав на спадщину після смерті чоловіка просила встановити факт його смерті. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено. У апеляційній скарзі заявник [PERSON] просить скасувати рішення суду та задовольнити її заяву, встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] [INFO], що помер 17 грудня 2015р.. Зазначає, що суд неправильно відмовив у задоволенні її заяви посилаючись на те, що вона не приїхала до суду, не надала документи для огляду їх в суді, а також не привезла свідків, які могли б підтвердити смерть її чоловіка. Їй незрозуміло, що вона повинна доказувати в суді те, що не підлягає доказуванню і яким чином. В мирний час їй не треба звертатись до суду, а лише звернутися до відділу ДРАЦС, здати довідку про смерть і паспорт та отримати свідоцтво про смерть. Відмовивши у задоволенні її заяви суд порушив її права з наступних питань: яким чином вона може звернутись до Бахмутського відділу ДРАЦС щоб здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про смерть, звернутись до Пенсійного фонду м. Купянська Харківської області щоб зняти [PERSON] з обліку пенсіонера, перейти на його пенсію, отримати допомогу по похованню, а також звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Від Артемівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та про відсутність заперечень проти задоволення заяви [PERSON]. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення заявника [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив із того, що заявником не надано жодного доказу щодо підтвердження факту смерті [PERSON], надані заявником ксерокопії пенсійного посвідчення, свідоцтва про укладення шлюбу, виписки із медичної картки, лікарського свідоцтва про смерть суд не визнав належними доказами, оскільки це ксерокопії, а не документи, а робити висновок на припущеннях суд не може. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам процесуального закону. Із справи вбачається, що [PERSON] звернувшись із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка додала до заяви незавірені фотокопії свого паспорта та картки фізичної особи платника податків, паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON], його пенсійного посвідчення, свідоцтва про укладення шлюбу, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції щодо [PERSON], виписки із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, лікарського свідоцтва про смерть №67 від 18 грудня 2015р. з довідкою про причину смерті [PERSON]. Під час розгляду справи електронною поштою було надіслано фотокопії фотознімків з місця поховання. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частиною 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до роз'ясень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У заяві [PERSON] посилалась на те, що її чоловік помер у с. Фащівка Перевальського району Луганської області, місцевою лікарнею видано лікарське свідоцтво про смерть. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. №1085 «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» смт. Фащівка Перевальського району Луганської області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно із ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного зясування обставин справи, може витребувати докази. Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до розяснень, наданих в п. п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно ст.4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Статтею ст.17 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви через надання копій документів, а не їх оригіналів, при цьому не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не запропонував [PERSON] надати оригінали документів чи належно завірених копій та необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви з підстав недоведеності. В засіданні апеляційного суду [PERSON] надала оригінали документів, копії яких вона додала до позовної заяви, зокрема, оригінал її паспорта та свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] [INFO]; оригінал виписки із амбулаторної карти [PERSON] від 26.01.2016р.; оригінал свідоцтва про смерть [PERSON], виданого виконавчим комітетом Фащівської селищної ради Перевальського району Луганської області; лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] від 18 грудня 2015р.. Таким чином, підтверджено, що [PERSON] є дружиною [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджений лікарським свідоцтвом про смерть №67, виданим 18 грудня 2015р. державною установою «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня», з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], помер 17 грудня 2015р. у селищі міського типу Фащівка Перевальського району Луганської області; випискою із медичної карти амбулаторного хворого, виданою 26 січня 2016р. державною установою «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня», у якій зазначено, що стан хворого не покращився та 17 грудня 2015р. він помер; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії I-ЕД №443660 виданого 18 грудня 2015р. виконавчим комітетом Фащівської селищної ради Перевальського району Луганської області, з якого вбачається, що [PERSON] помер 17 грудня 2015р., місце смерті селище міського типу Фащівка Перевальського району Луганської області. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті чоловіка заявниці для реалізації її майнових та особистих немайнових прав апеляційний суд вважає, що надані [PERSON] докази у їх сукупності, з урахуванням документів, виданих лікарняним закладом, виконавчим комітетом Фащівської селищної ради Перевальського району Луганської області, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підтверджують факт смерті [PERSON] 17 грудня 2015р. у селищі міського типу Фащівка Перевальського району Луганської області. Встановлення цього факту необхідне заявниці для здійснення державної реєстрації факту смерті чоловіка, зняття його з обліку у пенсійному фонді, оформлення її спадкових прав, тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для [PERSON]. За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню, а заява [PERSON] задоволенню. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: approved