Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, уточненим 27 січня 2020 року, на предмет визначення додатково строку в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася 25 липня 2018 [INFO] після [PERSON] , якій позивач доводиться донькою, з підстав пропуску встановленого законом строку у зв`язку з проживанням матері на час відкриття спадщини на території анексованої АР Крим у м. Севастополі, де не діють органи державної влади України, не діють органи нотаріату, утруднений перетин кордону на лінії розмежування, що в своїй сукупності значно ускладнило оформлення спадкових прав, спричинило запізне отримання свідоцтва про смерть на підконтрольній Україні території після розгляду даного питання в судовому порядку, що перешкодило вчасно подати заяву до нотаріальної контори та прийняти спадкове майно, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кухтіною В.В, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, однак у поданій засобами поштового зв`язку заяві, зареєстрованій 05 лютого 2020 року, позовні вимоги визнав повністю, зазначивши, що не заперечує проти визначення позивачу додаткового строку доньці для прийняття спадщини після дружини [PERSON] , а також вказав, що спадщину після неї не приймав. Відповідач Дніпровська міська рада, отримавши копію позовної заяви, письмового відзиву на позов не подала, маючи можливість реалізувати свої процесуальні права у повному обсязі, такими не скористалась. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Також додаткового пояснила, що відповідач у справі, її батько [PERSON] , не має можливості через похилий вік, стан здоров`я, та складнощі з переміщенням з окупованої території м. Севастополя на територію м. Дніпра, прибути в судове засідання. Також зазначила, що свою1/3 частку квартири мати заповіла їй за заповітом, оформленим і посвідченим 05 жовтня 2017 року нотаріусом окупаційної влади у м. Севастополі на окупованій території АР Криму, у зв`язку з чим на території України цей заповіт не має юридичної сили, а іншу 1/3 частку квартири батько подарував їй за нотаріально посвідченим договором 06 червня 2017 року, що підтверджує дійсну волю її батьків залишити усю квартиру їй. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про відкладення розгляду справи не клопотав. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні клопотав про ухвалення рішення у відповідності з діючим законодавством на розсуд суду. Суд, вислухавши усні пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Листом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. від 01 листопада 2019 року, долученого в копії до справи (а.с. 14), позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що дійсно відкрилася 25 липня 2018 року після [PERSON] , з мотивів пропуску позивачем строку на прийняття спадщини, передбаченого ст. 1270 ЦК України, оскільки позивач не надала доказів фактичного прийняття спадщини згідно з правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України та з відповідною заявою відповідно до ст. ст. 1268, 1269 цього Кодексу до нотаріуса не зверталася. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.111 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, Жовтневим районним бюро ЗАГС м. Дніпропетровська 17 лютого 1968 року, серії [NUMBER] (а.с.9), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] , виданим Кіровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська 21 грудня 1990 року, серії [NUMBER] (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25 вересня 2019 року вчинено актовий запис №03 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.11). Вказане свідоцтво видане на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року, що набрало законної сили 05 вересня 2019 року, у справі №203/2708/19 за заявою [PERSON] , заінтересована особа - Центральний районний у м. Дніпрі відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території (а.с.13). Відтак, 25 липня 2018 року після [PERSON] відкрилася спадщина, до якої за даними свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 жовтня 1997 року Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 15 жовтня 1997 року №277-97, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське БТІ», записаного в реєстрову книгу №183-п за реєстровим №35, належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а.с.15). Решта 2/3 частки квартири належать [PERSON] : 1/3 - на підставі вказаного свідоцтва та 1/3 на підставі договору дарування [PERSON] [PERSON] від 06 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. за реєстровим №1617. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05 жовтня 2017 року на території тимчасового окупованого м. Севастополя Автономної республіки Крим, відносно належного їй майна 1/3 частки квартири [ADDRESS] на користь своєї дочки [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, а тому вказаний заповіт не має юридичної сили на території України. За даними паспорта громадянина України позивач на час відкриття спадщини була зареєстрована у спадковій квартирі [ADDRESS] , окремо від спадкодавця, оскільки як встановлено за розгляду справи, спадкодавець на час відкриття спадщини постійно проживала у [ADDRESS] , що підтверджується відповідними копіями паспортів та довідкою Департаменту адміністративнинх послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 09 жовтня 201 року №19/5-2436. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Таким чином, спадщина відкрилася у м. Севастополі на тимчасово окупованій території, якою за ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнана сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та з урахуванням вимог ст. 9 вказаного Закону подання заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття як то визначено ст. 1272 ЦК України було неможливим. При цьому, про правила ст. 111 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» як пояснила в судовому засіданні позивач вона дізналася після того, як змогла на території України оформити свідоцтво про смерть матері, тобто у вересні 2019 року. Як свідчить довідка приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. від 09 січня 2020 року за вих. №1/01-16 спадкова справа після [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, а листом від 01 листопада 2019 року за вих. №386/01-16 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] у зв?язку з пропуском шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини, визначеного ст. ст. 1269, 1270 ЦК України. Інші особи за оформленням права власності на спадщину не зверталися. В оцінці доводів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд приймає до уваги, що позивач інтересу до спадкового майна не втрачала, інші спадкоємці за заповітом відсутні, а спадкоємець першої черги - з заявою про прийняття спадщини не звертався, будучи обізнаним з волею спадкодавця, вираженою за життя в заповіті на залишення 1/3 частки квартири [ADDRESS] дочці, хоч би і оформленого органами нотаріату окупаційної влади, що не має юридичної сили на території України, а також обставини постійного проживання спадкодавця і відкриття спадщини на окупованій території у м. Севастополі АР Крим, у зв`язку з чим швидке отримання свідоцтва про смерть спадкодавця і прийняття спадщини за місце її відкриття було неможливим, з огляду також і на утруднений перетин кордону на лінії розмежування, що разом в своїй сукупності перешкодило позивачу прибути протягом шести місяців до нотаріальної контори для реалізації своїх спадкових прав та прийняття спадщини в Україні. Зважаючи на викладене, суд за внутрішні переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному з`ясуванні обставин у справі і досліджених безпосередньо доказах, приходить до висновку про пропуск позивачем строку для прийняття спадщини, що сплинув 25 січня 2019 року, з поважних причин, на підставі чого відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України їй по суду належить визначити додатковий строк в три місяці, що відповідатиме загальним засадам спадкового права, будучи достатнім для здійснення ним свого волевиявлення щодо спадкування після матері [PERSON] у належній формі. З урахуванням клопотання позивача та ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved