Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У мотивуванні позовних вимог позивач вказав, він 10.09.2014 року уклав усний договір [PERSON] (надалі Відповідач) про те, що позивач, як власник квартири [ADDRESS] надав відповідачу з реєстрацію у своїй квартирі на 6 (шість) місяців, щоб відповідачі мали можливість оформити чати в органах Міграційної служби посвідку на тимчасове проживання в Україні. Ця посвідка є мати постійну реєстрацію в Україні. Після спливу шести місяців відповідачі зобов'язувалися добровільно знятися з реєстрації. Відповідач своїх обов'язків по договору не виконав, тому позивач вимагає: - визнати [PERSON], 1987року народження, такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. Відповідач заперечень стосовно позовних вимог суду не надав. Позивач на позові наполягала, який визнав відповідач, що вказав представник відповідача в заяві. Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази матеріалів справи судом встановлені наступні факти та обставини: Суд вважає доведеним факт, що 10.09.2014 року сторони уклали усний договір про те, що позивач, як власник квартири [ADDRESS], що підтверджено копією договору дарування та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, надав відповідачу право користування з реєстрацію у зазначеної квартирі на 6 (шість) місяців, щоб відповідач мав можливість оформити в органах Міграційної служби посвідку на тимчасове проживання в Україні. Ця посвідка є мати постійну реєстрацію в Україні. Після спливу шести місяців відповідач зобов'язувався добровільно знятися з реєстрації. Означені обставини визнання представником відповідача, а тому є доведеними та не підлягають доказуванню. Статтею 401 ч.1 ЦК України визначено, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 405 ч.2 ЦК України визначено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, заявлені позовні вимоги в частині визнання особи втративши право користування житловим приміщенням обґрунтовані допустимими доказами, та відповідають вимогам вказаного закону. Проте, позивач заявляє вимоги до відповідача про обов'язок зняти з реєстрації відповідача за адресою: квартира [ADDRESS]. Статтею 3 ЦПК України визначено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вказана норма закону передбачає заявлені вимог до особи яка порушує або не визнає право іншої особи. Але позивач заявляє вимог до відповідача в обов'язок якого не входить проводити реєстрацію або зняття з реєстрації. Підстави позовних вимог щодо статей 401, 402, 405 ЦК України є підставою реалізації прав позивача за статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, N 1382-IV, визначено: Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже за вказаних підстав, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: partial