Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду від 15 листопада 2013 року з відповідача стягнуто борг з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних розмірі 5812,90 грн. Оскільки рішення суду не виконувалось в добровільному порядку за його заявою державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Рішення суду було виконане лише 10 лютого 2016 року. Вказав, що за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за не виконання грошового зобовязання. На підставі ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити також за весь період прострочення, а саме за період з 15 листопада 2013 року по 10 лютого 2016 року, інфляційні втрати в розмірі 1042,06 грн. та три відсотки річних в розмірі 270,84 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні втрати в розмірі 1042.06 грн. та три відсотки річних в розмірі 270,84 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засіданні позивачка не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Надала суду письму заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення. Просила суд задоволити позовні вимоги. У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2013 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 4500 грн., три відсотки річних в розмірі 270,84 грн., інфляційні втрати в розмірі 1042,06 грн., а всього 5812,90 грн. За рішенням суду, яке набрало законної сили, 09 грудня 2013 року видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №346713073. З матеріалів справи вбачається, що рішення суду було виконано 10 лютого 2016 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інших юридичних фактів. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. З положень ст. 625 ЦК України вбачається, що сфера її дії не обмежена лише договірними зобовязаннями. Дана норма встановлює правові наслідки невиконання грошового зобовязання, за яким одна сторона має сплатити іншій певну суму коштів. Так, відповідно до частини 2 зазначеної статті, у разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана позиція відображена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, за результатами розгляду якої Верховним Судом України було зроблено відповідний правовий висновок. Схожа позиція відображена й в ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 5 грудня 2011 року № 3-125гс11. При розгляді справи встановлено, що судовим рішенням з [PERSON] стягнуто борг в розмірі 4500 грн. на користь позивача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Боржник зазначене грошове зобовязання не виконав, відтак у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Позивач у своїх письмових поясненнях розрахував та просив стягнути на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за невиконання грошового зобовязання з часу ухвалення рішення суду про стягнення на його користь коштів з відповідача по час його виконання, а саме на борг в розмірі 4500 грн. інфляційних втрат 2735,71 грн. та 3 % річних 302,17 грн.. Дані розрахунки були перевірені, та суд приходить до висновку про їх відповідність та обґрунтованість. Нарахування на суму 5812,90 грн., як зазначено в позові, суд до уваги не бере, оскільки дана сума включає вже інфляційні нарахування та три відсотки річних. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved