Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У листопаді 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди та понесених збитків, згідно з якою просив суд: стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у розмірі 20 00,00 грн. та збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 1400.00 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач в період з 11.05.1986 року по 03.07.1986 рок у складі військової частини [NUMBER] приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС. Безпосередньо виконував роботу в зоні підвищеної радіації 19,20,21,24,28 та 29 червня 1996 року, що підтверджується відповідними довідками. У зв`язку із тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. 11.07.2019 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відповідною заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до якої додав наступні документи: - паспорту; - ідентифікаційного номеру; - трудової книжки; - диплому; - свідоцтва про державну реєстрації фізичної особи підприємця; - посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС 2 категорії; - довідку видану Ватутінським районним віськовим комісаріатом міста Києва від 27.02.2004 року №3/79; - архівну довідку видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони від 06.01.2011 № 54873; - архівну довідку видану Одеським територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністрества оборони України від 30.03.2011 року №301/п. Так позивач вказує, що Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 04.10.2019 року №220686/03 йому було повідомлено, що в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відмовлено. Відмова в призначені пенсії мотивована тим, що в архівній довідці №54873 від 06.01.2011 року виданою Галузевим державним архівом Міністерства оборони на ЧАЕС у період з 11.05.1986 року по 03.07.1986 року, а саме: 19,20,21,24,28,29, але не вказано № зони радіоактивного забруднення та населений пункт в якому проводилися вищезазначені роботи. В зазначеній архівній довідці міститься інформація про те, що в справ відсутні накази командира в/ч № [NUMBER] за період з 16.06.1986 року по 19.06.1986 року, фінансові документи на збереження до архіву не надходили, відсутня інформація про дозу опромінювання. Так позивач вважаючи, рішення Головно управління ПФУ в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком протиправним звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва. Так позивач вказує, що 11.01.2020 року звернуся зі скаргою до Пенсійного фонду України щодо підстав відмови в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Після перегляду матеріалів справи Пенсійного фонду України листом було роз`яснено Головно управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, що слід повернутися до розгляду питання призначення пенсії [PERSON] . На виконання листа Пенсійного фонду України Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було повторно розглянуто документи та призначено [PERSON] пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як учасника ліквідації наслідків аварії на АЕС. Справу за позовом [PERSON] до Головного управління ПФУ в м. Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, було закрито. Так позивач вважає, є доведеним факт вчинення Головним управлінням ПФУ в м. Києві протиправної бездіяльності відносно щодо не призначення бездіяльності відносно позивача щодо призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на АЕС. На підставі викладеного, та посилаючись на положення ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1176 ЦК України, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.10.2020 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП у м. Києві на позовну заяву, в якому він, посилаючись на недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. 18.03.2021 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, у якому відмовлено позивачу у задоволені позову у повному обсязі, так як вимоги позивача щодо стягнення з Казначайства моральної шкоди та збитків є безпідставним та необґрунтованими, а тому не підтягають задоволення. 25.03.2021 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у якому відповідач просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не сповістив. Відповідач Державної казначейської служби у м. Києві у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не сповістив, у відзиві просили розгляд справи за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. \~ \~ \~ \~При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, вказувала, що факт вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправної бездіяльності відносно позивача щодо не призначення бездіяльності не призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на АЕС є доведеним, тим, що 11.01.2020 року звернуся зі скаргою до Пенсійного фонду України щодо підстав відмови в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Після перегляду матеріалів справи Пенсійного фонду України листом було роз`яснено Головно управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, що слід повернутися до розгляду питання призначення пенсії [PERSON] . На виконання листа Пенсійного фонду України Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було повторно розглянуто документи та призначено [PERSON] пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як учасника ліквідації наслідків аварії на АЕС. Справу за позовом [PERSON] до Головного управління ПФУ в м. Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, було закрито. Так, як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Так, статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1167 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17. Як вже зазначалося вище, позивач обґрунтовує завдання йому шкоди протиправністю дій відповідача, що виразилися у протиправній бездіяльності відносно позивача щодо не признання йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на АЕС. Тобто, виходячи із спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, зокрема відповідними рішеннями суду, самого факту протиправності та незаконності дій відповідача щодо невиконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.08.2013 року. Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09.02.2007 року «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку, що реалізація [PERSON] свого права на оскарження бездіяльності головного управління Пенсійного фонду України та задоволення такої скарги в позасудовому порядку, само по собі не свідчить про спричинення йому моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. \~ \~ \~ \~А Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії закрито. Щодо вимог позивача до Державної казначейської служби України то слід зазначити наступне Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із наведеної норми Конституції України вбачається, що умовою вчинення будь-яких дій органами державної влади є: 1) \~ \~ \~ \~ наявність встановленої Законом підстави; 2) \~ \~ \~ \~ наявність встановлених Законом повноважень; 3) \~ \~ \~ \~ визначення Законом способу вчинення відповідних дій. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку Казначейство забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, самостійним учасником цивільних відносин є держава та інші суб`єкти публічного права. Так, згідно зі ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу. Казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. На підставі наведеного виливає, що Казначейство не уособлює Державу як «власника» відповідних бюджетних коштів. Тому на Казначейство не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачеві. Узагальнюючи зазначене, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин га не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Оскільки, як випливає зі змісту позову. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, а тому відповідно до вимог Конституції України. ЦК України Казначейство не повинно нести обов`язок з відшкодування будь-якої шкоди, завданої позивачу діями інших органів державної влади. Аналогічну правову позицію висловлює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, провадження № 6-9601св16). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed