Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачкою з 15 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. З початку 2015 року припинили шлюбні стосунки, з тих підстав, що в них різні погляди на подружнє життя, між ними часто виникали сварки, що негативно впливало на психологічний стан їхньої неповнолітньої дитини, втратили почуття любові та взаємоповаги, подальше життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача та інтересам їх дитини. З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судовому засідання позивач підтримав позовну заяву, з підстав та доводів наведених в ній. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що сторони не проживають разом з лютого 2015 року, шлюбні відносини фактично припиненні, збереження шлюбу є неможливим, просила суд позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 701. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], 10 лютого 2013 року (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористався даним правом та звернувся до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні сторони підтвердили, що з лютого 2015 року припинили шлюбні відносини, почали проживати окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе, дитина проживає разом з матірю. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved