Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

у лютому 2015 позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем вона має малолітнього сина [PERSON], [INFO], місце проживання якого згідно рішення суду про розірвання шлюбу від 14.06.2013 визначено з нею. Після розірвання шлюбу, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції вона була змушена разом з дитиною переїхати з м. Луганська до м. Полтава. Батько [PERSON] залишився проживати в м. Луганськ та долею дитини не цікавиться, участі в її вихованні не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Вважає, що спілкування дитини з відповідачем може негативно впливати на характер дитини, оскільки той проживає у зоні бойових дій. У зв'язку з цим, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитиною. В судове засіданні з'явилася представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка просить суд задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в газеті «Зоря Полтавщини», дані поштових повідомлень. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради у судовому засіданні повідомив, що у зв'язку з відсутністю об'єктивної інформації про причини невиконання відповідачем батьківських прав, надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не має можливості. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: [PERSON] народився [INFO] в м. Луганську, про що 24.02.2009 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського МУЮ видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Батьком дитини записано [PERSON], матір'ю [PERSON].(а.с.8). Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 14.06.2013 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.08.2008 року у Артемівському відділі РАЦС Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 784 - розірвано. (а.с. 9). Із мотивувальної частини рішення слідує, що сторони досягли угоди про місце проживання дитини - син лишається проживати з матір'ю. 02.02.2015 року на «гарячу лінію» контактного центру звернулася жителька Луганської області [PERSON] та в усній формі повідомила, що разом з сином [PERSON], 2009 року народження перебуває на території Полтавської області, тимчасово проживає за названою на момент озернення адресою: [ADDRESS].(а.с. 10). Позивач взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.(а.с.11). З витягу із рішення № 173 від 11.08.2015 вбачається, що виконавчий комітет Октябрської районної в м.Полтаві ради Полтавської області розглянув ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави відносно позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] і прийшов до висновку, що у зв'язку з відсутністю інформації про причини невиконання відповідачем батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не має можливості. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.20017 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 даної Постанови вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків. На підставі ч.ч.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні із пояснень відповідача вбачається, що відповідач [PERSON] в даний час проживає в м. Луганську, на території якого проводиться антитерористична операція, допомоги на утримання в добровільному порядку не надає. Однак, на розгляд суду сторонами не надано належних доказів про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тобто не доведена винна поведінка відповідача з цього приводу. При цьому на розгляд суду не надано даних, які б характеризували особу відповідача, а також не повідомлено про інші конкретні обставини, які б вказували на доцільність позбавлення того батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Як підставу для позбавлення батьківських прав доводи позивача про залишення відповідача проживати на окупованій території, погрози забрати сина до «новоросії» суд до уваги не приймає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не можуть вказувати на те, що відповідач таким чином може негативно впливати на виховання дитини та його поведінка загрожує здоровю і безпеці дитини. Окрім цього, в мотивувальній частині рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 14.06.2013 року про розірвання шлюбу вказано, що сторони досягли угоди про місце проживання дитини - син лишається проживати з матір'ю. При цьому, суд не приймає до уваги пояснення [PERSON], вихователя дитсадка про те, що батько дитину в даний час не відвідує, а участь у житті дитини приймає лише мама, оскільки судом встановлено, що відповідач в даний час проживає на окупованій території, що може бути об'єктивними причинами у його спілкуванні з дитиною в даний час. Таким чином, на розгляд суду не надано доказів щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] щодо сина [PERSON], а отже вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав до задоволення не підлягають. Одночасно, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Із положень ст. 184 СК України слідує, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи те, що дитина перебуває на утриманні позивачки, дані про місце роботи та доходи відповідача відсутні, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів із відповідача задовольнити, а саме стягнути із останнього на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, з урахуванням матеріальних можливостей відповідача, у розмірі 700 гривень. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 гривень в дохід держави.

Outcome: partial