Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на період навчання в Житомирському державному університеті ім. І.Франка в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до закінчення навчання - 30 червня 2022 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що відповідач у справі є її батьком. Позивач є студенткою Житомирського державного університету ім. І.Франка денної форми навчання. Період навчання з 1.09.2018 року по 30.06.2022 року. Хоча вона і навчається на денній формі навчання за рахунок бюджету, однак витрачає кошти на проїзд, харчування, купівлю підручників. Проживає в студентському гуртожитку. Відповідач є працездатною особою, неофіційно працює та отримує доходи. Позивач у судове засідання не прибула. Подала письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі. позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1750 грн., щомісячно до закінчення навчання. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 295993 від 26.10.2000 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно довідки № 1815 від 19.09.2018 р. [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення, державної форми навчання Житомирського державного університету ім. І.Франка, закінчує навчання в червні 2022 року (а.с.6). Дані обставини підтверджуються наданими матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). З'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами - будь-яких причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина, у розмірі, що зазначений позивачем у позовній заяві, на момент розгляду справи судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України та законодавчо закріплений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1750 грн. щомісячно до закінчення навчання. Відповідач у справі [PERSON] відповідно до посвідчення серії УБД № 037940 від 16.09.2015 року, є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору відповідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України про судовий збір». Аналогічного висновку щодо застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 року № 572/2088/17.

Outcome: partial