Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказувало на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.09.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. При цьому, підписуючи заяву на отримання кредиту, відповідач підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Також умовами договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову, до того ж умовами договору передбачено й сплату підвищених відсотків. Крім того, відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого кредиту та Овердрафту) власник картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на відповідному банківському сайті. Згідно п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що укладений між сторонами договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Вказував також на те, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач в свою чергу належним чином умови договору не виконала у звязку з чим за нею станом на 08.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2780,18 дол. США, яка складається з наступного: 717,83 дол. США заборгованість за кредитом; 1642,35 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 420,00 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 31,75 дол. США (фіксована частина), 33,77 дол. США (процентна складова). При цьому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2011 року з відповідача на користь позивача вже було стягнено заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 21,0480 дол. США, а тому стонам на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 740,88 дол. США, що еквівалентно 11668,86 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 08.01.2015 року. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 740,88 дол. США, що становить 11668,86 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подав заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При цьому, справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як убачається з довідки АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою м. Чернівці, пров. Пушкіна, 5/2, та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до заяви позичальника №б/н від 17.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а/с 11). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, відповідно умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, відповідач погодилась з умовами і правилами надання банківських послуг, тим самим, уклала з позивачем кредитний договір. Зокрема, відповідно до умов п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодилась на зміну (зменшення або збільшення) банком в будь-який момент кредитний ліміт. Крім того, як убачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, в продовж строк дії картки банком неодноразово змінювався кредитний ліміт (а/с 10). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Так, відповідно до вимог п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконала, внаслідок чого у неї станом на 08.01.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2780,18 дол. США, яка складається з: 717,83 дол. США заборгованості за кредитом; 1642,35 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; 420,00 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 31,75 дол. США (фіксована частина), 33,77 дол. США (процентна складова) (а/с 7). При цьому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором, яка станом на 06.06.2011 року становила 2104,80 дол. США та складалась зі заборгованості по тілу кредиту, відсотках, заборгованості по комісії та штрафів (а/с 6). Таким чином, враховуючи інформацію, що містить в розрахунку заборгованості відповідача, а також виходячи із змісту вище вказаного рішення суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 740,88 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.01.2015 року становить 11668,86 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається зі змісту п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, за порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та + 5 % від суми заборгованості. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, таким чином відповідачка зобовязана погашати заборгованість за кредитним договором та виконувати умови укладеного між нею та позивачем договору. При цьому, матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на протилежне. Зокрема, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобовязань за кредитним договором та попереднім рішенням суду, а також доказів щодо закінчення строку дії платіжної картки та її блокуванням банком та заперечень щодо дотримання банком строків звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором , а також судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved