Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У позовній заяві позивачка просить розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем 21.11.2003 року у Добрівлянській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №8, покликаючись на те, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. На даний час вони, як зазначає позивачка, разом не проживають, втратили взаємні почуття поваги та любові, тому їх шлюб є формальним і підлягає розірванню, так як шкодить її інтересам. Від спільного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Також позивачка просить після реєстрації розірвання шлюбу надалі іменувати її прізвищем [PERSON] . Крім цього, позивачка у письмовому клопотанні від 21.10.2021 року просить слухати дану справу у її відсутності. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду 13.10.2021 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так як проти цього не заперечує позивачка. Відповідно до ст.178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, тому відповідно до положень ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов, виходячи із наступного: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.11.2003 року, зареєструвавши його у Добрівлянській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №8, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 09.10.2013 року. Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 05.11.2004 року, що у сторін від даного шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка наполягає в позовній заяві на розірванні даного шлюбу, з мотивів того, що він є на шкоду її інтересам. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 ч.3 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд вважає, що оскільки сторонами припинено спільне проживання, позивачкою втрачено почуття поваги та любові до відповідача, збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, як вона зазначає про це в позовній заяві, шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved