Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області замінено на належного - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] перебував на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області з 29 червня 2001 року, має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, що сталось 29 січня 1976 року. За висновком МСЕК від 18 липня 1978 року йому встановлена стійка втрата працездатності 30 % безстроково. Постановою відділення виконавчої дирекції у м. Сміла Черкаської області № 2309/66/66/73 від 30 січня 2015 року [PERSON] призначено перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 383 гривні 50 копійок безстроково з 01 березня 2014 року. Кошти потерпілому зараховувались на особовий рахунок № [NUMBER] в № ТВБВ № 10023/0391 філії Черкаського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України». Так як, страхові виплати потерпілому [PERSON] було призначено довічно, то щомісячні перерахування проводились автоматично. [INFO] [PERSON] помер, однак родичі потерпілого не повідомили про його смерть, тому виплати не були припинені. В подальшому, відділенням Фонду в м. Сміла було прийнято постанову від 16 серпня 2016 року про припинення щомісячної страхової виплати з 17 квітня 2016 року у зв`язку із смертю потерпілого [PERSON] [INFO] на адресу [PERSON] , як ймовірного спадкоємця [PERSON] було направлено лист з проханням повернути надлишково сплачені кошти. Вказаний лист був одержаний останнім, що підтверджено повідомленням про вручення такого. Однак, будь-якої відповіді на даний лист не надійшло, а кошти, які перерахувалися після смерті [PERSON] відповідачем не повернуті, відтак звернулося до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Черкаській області кошти в сумі - 1 945 гривень 41 копійка. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року із змінами та доповненнями, соціальне страхування здійснюється за принципами обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Відповідно до ст.ст. 20, 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Фондом виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності у разі настання страхового випадку. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується застрахованим особам Фондом починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Як вбачається з постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 30 січня 2015 року №2309/66/66/7 потерпілий [PERSON] , перебував на обліку з 29 червня 2001 року, має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, що сталося 29 січня 1976 року. За висновками МСЕК від 18 липня 1978 року [PERSON] встановлена стійка втрата професійної працездатності 30%, безстроково (а.с. 6). Вищевказаною постановою [PERSON] призначено щомісячну грошову суму (виплату) в розмірі 383 гривні 50 копійок. Вказані виплати проводяться з 1 березня 2014 року безстроково (а.с. 7). Як вбачається з платіжних доручень №1518 від 6 травня 2016 року, № 1906 від 6 червня 2016 року, №2347 від 5 липня 2016 року, №2561 від 3 серпня 2016 року [PERSON] було здійснено перерахування виплат від УВД ФСНВУ в Черкаській області (а.с. 10, 12, 14, 16). Зарахування вищевказаних переказів на картку [PERSON] підтверджується випискою по картковому рахунку № [NUMBER] , наданою на запит суду (а.с. 55). Відповідно до п. 1.12 постанови Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат від 27 квітня 2007 року №24, чинної на момент виникнення правовідносин, страхова виплата може бути припинена у випадках, передбачених статтею 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та за умови неподання потерпілим Фонду щороку в грудні свідоцтва, якими засвідчується факт перебування його в живих, відповідно до Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 998 . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області Лєйкін М.Б. помер [INFO] (а.с. 3). Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 16 серпня 2016 року №2309/66/66/374.1 припинено виплату [PERSON] щомісячної грошової суми у зв`язку з смертю останнього (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього кодексу( 6 місяців від відкриття спадщини) він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з витребуваної судом у приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.В. спадкової справи №62/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] спадщину після смерті останнього прийняв син - [PERSON] (а.с. 82-135). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно розрахунку переплати щомісячної страхової виплати [PERSON] така становить за чотири місяці з 6 травня 2016 року по 3 серпня 2016 року 1945 гривень 41 копійка (а.с. 4). Листом від [INFO] №397/01-08 відділення виконавчої дирекції фонду в м. Сміла направлено спадкоємцю померлого [PERSON] - [PERSON] повідомлення про необхідність повернення на рахунок фонду надлишково отриманих коштів. Вказаний лист [PERSON] отримав 15 серпня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 6). Як вказано в позовній заяві, відповідачем вищевказані кошти повернуті Фонду не були, що в свою чергу порушує права та законні інтереси останнього. Пунктом 6 ч.1 ст.10 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено право Фонду вимагати від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22 січня 2014 року визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з виписки по картковому рахунку, який відкритий на ім`я [PERSON] на такий були перераховані Фондом грошові виплати, однак, доказів на підтвердження зняття їх відповідачем, або списання вказаних сум на рахунок останнього суду не надано. Приймаючи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки». Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії». Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки». Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки виплата страхового відшкодування позивачем здійснена добровільно, без допущення будь-яких рахункових помилок, окрім того, доказів на предмет отримання його відповідачем суду не надано, відтак приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення коштів з [PERSON] . На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed