Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що із [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя із відповідачем не склалося. З жовтня 2018 року стосунки між сторонами значно погіршилися, стали частими сварки. З того часу, подружжя хоч і мешкає за однією адресою, але сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Такий стан життя суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим прийнято рішення про розірвання шлюбу. Спільна дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. За спільною домовленістю, сторони погодили суму матеріальної допомоги, яку буде сплачувати відповідач на утримання сина в розмірі 10 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, так як батько є працездатним, здоровим та отримує мінливий дохід. З огляду на викладені обставини, позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 10 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1084, та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі 10 000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 17). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату його проведення повідомлялася належним чином. До початку підготовчого засідання подала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином. До початку підготовчого засідання подав заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Обставини справи, що встановлені судом 10 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1084. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с. 10). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 липня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, вбачається, що у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Батьками у свідоцтві про його народження зазначені: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а.с. 11). Зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Проти зазначеного не заперечував і відповідач, оскільки подав заяву про визнання позову. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За змістом ч. 2 ст. 114 у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ч.ч. 3 та 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що жоден із подружжя не бажає примиритися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги в цій частині визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою й працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, та позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 86160 від 08 листопада 2019 року (оригінал квитанції знаходиться у матеріалах справи). З огляду на вищевикладене, враховуючи норми ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, розмір якого становить 384,20 грн. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved