Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі ПАТ «БМ Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Ротис ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 26/67/270111 від 27.01.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 500000,00 грн. на термін до 26 січня 2016 року під 18% річних за період з 27.01.2011 року по 26.01.2012 року, а з 27.02.2012 року процентна ставка становить 19% річних, взявши на себе зобовязання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Зокрема, умовами укладеного між банком та позичальником договором визначено, що кредит видається з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в АТ «БМ Банк» в безготівковій формі з подальшим перерахуванням коштів в автосалон (п. 3.1, 3.2). Сторонами погоджено, що погашення заборгованості за кредитним договором за кожний поточний кредитний місяць здійснюється позичальником рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, що відображений в додатку №1 кредитного договору. Крім того, пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що будь-яке невиконання позичальником зобовязання у строк визначений договором, надає Банку право вимоги дострокового повернення Кредиту, про що Банк направляє позичальнику повідомлення у порядку визначеному договором. Підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач засвідчив факт ознайомлення та погодження з усіма умовами надання кредиту, у тому числі й з розміром процентів та строками сплати щомісячних платежів, а також санкціями які можуть бути застосовані до позичальника у випадку прострочення виконання зобовязань. Також вказував на те, що з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договори поруки №26/67/270111-1 між АТ «БМ Банк» та [PERSON] та №26/67/270111-2 між АТ «БМ Банк» та ТОВ «Ротис ЛТД», за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату неустойки, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Також пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручителі і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Разом з тим, не зважаючи на те, банк свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі, відповідач у порушення умов кредитного договору своїх зобовязань належним чином не виконує, що призвело до того, що станом на 16 січня 2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 197267,38 грн., яка складається із: строкової суми заборгованості по кредиту 103634,64 грн., простроченої суми заборгованості за кредитом 67853,51 грн., строкових процентів за користування кредитом 1425,55 грн., прострочених процентів за користування кредитом 13624,27 грн. та пені 9729,41 грн. З метою досудового врегулювання спору, банком 29 серпня 2014 року на адресу відповідачів направлено письмову вимогу, в якій вказувалось на існування боргу та про необхідність дострокового погашення кредиту, однак відповідачами вона залишена без уваги та сума боргу за договором не сплачена. Посилаючись на зазначене, просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 196267 грн. 38 коп., а також стягнути на користь ПАТ «БМ Банк» судові витрати. \~\~\~\~ Представник ПАТ «БМ Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку та вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, 27.01.2011 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 26/67/270111 від 27.01.2011 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 500 000,00 грн. на термін до 26 січня 2016 року під 18% річних за період з 27 січня 2011 року по 26 січня 2012 року, а з 27 лютого 2012 року процентна ставка становить 19% річних, взявши на себе зобовязання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с. 8-11). При цьому, умовами укладеного між банком та позичальником договором визначено, що кредит видається з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в АТ «БМ Банк» в безготівковій формі з подальшим перерахуванням коштів в автосалон (п. 3.1, 3.2). Сторонами також погоджено, що погашення заборгованості за кредитним договором за кожний поточний кредитний місяць здійснюється позичальником рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, що відображений в додатку №1 кредитного договору. Крім того, пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що будь-яке невиконання позичальником зобовязання у строк визначений договором, надає Банку право вимоги дострокового повернення Кредиту, про що Банк направляє позичальнику повідомлення у порядку визначеному договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу При цьому, як убачається з матеріалів справи, позичальник підписуючи договір засвідчив факт ознайомлення та погодження з усіма умовами надання кредиту, у тому числі й з розміром процентів та строками сплати щомісячних платежів, а також санкціями які можуть бути застосовані до позичальника у випадку прострочення виконання зобовязань. До того ж кредитний договір є дійсним та у визначеному законом порядку відповідачем не оспорений. Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПАТ «БМ Банк» свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості й відповідно виникнення у банка права на дострокове стягнення кредиту та заборгованості за кредитним договором і сплати процентів та інших платежів. Зокрема, станом на 16 січня 2015 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед банком в сумі 197267,38 грн., яка складається із: строкової суми заборгованості по кредиту в розмірі 103634,64 грн., простроченої суми заборгованості за кредитом в розмірі 67853,51 грн., строкових процентів за користування кредитом в розмірі 425,55 грн., прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 13624,27 грн. (а.с. 5-7), а також підтверджується і наданими банком виписками по рахунку (а.с. 88-260 т. 1., а.с. 1-142 т. 2). З метою досудового врегулювання спору, банк відповідно до умов договору, 29 серпня 2014 року на адресу позичальника направив письмову вимогу, в якій вказував про існування боргу та про необхідність дострокового погашення кредиту, однак позичальником дана вимога залишена без уваги та сума боргу за договором не сплачена (а.с.14-16). При цьому, відповідачем в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування нарахованої банком суми заборгованості за кредитним договором за кожним із платежів, а також доказів щодо належного виконання зобовязань за кредитним договором й відповідно відсутність заборгованості, а також не оспорено й дотримання банком строків звернення до суду із вимогою про стягнення боргу. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін (ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зокрема, як убачається з матеріалів справи, а саме із наданого банком розрахунку (а.с. 5-7), банком станом на 16 січня 2015 року за порушення строків виконання зобовязання за договором відповідно до умов договору, а саме п. 8.1 договору нарахована пеня за період з 27 січня 2011 року по 15 січня 2015 року в розмірі 9729,41 грн., останнє погашення якої проведено відповідачем 13 листопада 2013 року. При цьому, відповідачем також не спростовано нарахований банком розмір боргу по сплаті пені належними та допустимими доказами, а також не заявлено вимог щодо застосування до вимог в банку в частині стягнення пені строків позовної давності згідно вимог ст. 258 ЦК України, якою визначено, що за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] у визначені кредитним договором зобовязання належним чином не виконує й відповідно не надав суду доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів і інших платежів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як убачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, 27.01.2011 року між АТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №26/67/270111-1, а також між АТ «БМ Банк» та ТОВ «Ротис ЛТД»- договір поруки №26/67/270111-2, за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату неустойки, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору (а.с. 12, 13). Зокрема, за умовами даних договорів поруки поручителі, кожен окремо зобовязалися перед кредитором за зобовязаннями боржника, що випливають з кредитного договору від 27 січня 2011 року, укладеного між банком та боржником, за яким останній зобовязаний до 26 січня 2016 року повернути кредит у розмірі 500\~000 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі з 27 січня 2011 року по 27 січня 2012 року 18 % річних, а з 28 лютого 2012 року - до повного виконання зобовязань за кредитним договором в розмірі 19 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.( п. 1 договорів). Також пунктом 4 кожного з договорів поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Так, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.\~ У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).\~ Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.\~ Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.\~\~ При цьому, частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~ Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Крім того, відповідно до п. 7 договорів поруки визначено, що поручитель зобовязаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше 10 календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником зобовязань за кредитним договором. Як убачається з матеріалів справи, банк 29 серпня 2014 року з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідачів як боржника, так і поручителів направляв письмову вимогу, в якій вказувалось на існування боргу та необхідність його погашення, а також про можливі наслідки невиконання в добровільному порядку грошових зобовязань (а.с.14-16), тобто направивши таку вимогу, банк в розумінні ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановив строк виконання основного зобовязання, однак дана вимогам відповідачами залишена без уваги та сума боргу за договором не погашена й відповідно у матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності підстав для припинення поруки з підстав, встановлених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки банк з відповідним позовом звернувся до суду в межах шестимісячного строку з дня направлення вимоги, а саме 2 лютого 2015 року, тобто в межах строку дії поруки, а саме упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Крім того, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.\~ Разом з тим, відповідачами не надано суду доказів щодо наявності підстав для припинення поруки у звязку із збільшенням обсягу зобовязання поручителів за кредитним договором та у матеріалах справи такі дані відсутні, зокрема відсутні відомості щодо укладення між боржником та банком додаткових угод без згоди поручителя, за умовами яких відбулось збільшення обсягу його зобовязання. Вирішуючи питання про наявність підстав для солідарного стягнення з боржника та обох поручителів суми боргу, суд ураховує те, що згідно умов договорів поруки кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Зокрема, як убачається зі змісту договорів поруки, поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Однак, умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Таким чином, ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, а отже і підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, що також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові №6-255цс від 24.06.2015 року, від 17 грудня 2014 року № 6-185цс14 та від 11 березня 2015 року № 6-35цс15 й відповідно, у такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. За таких обставин, суд ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів й підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої\~статті 554 ЦК України\~відсутні, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Ротис» як з поручителів, які окремо дали поруку, заборгованості за кредитним договором з кожного за кредитним договором № 26/67/270111 від 27 січня 2011 року в розмірі 196267 грн. 38 коп., яка складається із: строкової суми заборгованості по кредиту в розмірі 103\~634 грн. 64 коп., простроченої суми заборгованості за кредитом в розмірі 67\~853 грн. 51 коп., строкових процентів за користування кредитом в розмірі 1\~425 грн. 55 коп., прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 13\~624 грн. 27 коп. та пені в розмірі 9\~729 грн. 41 коп. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідачів витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 1962,62 грн. в рівних частках з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: approved