Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У листопаді 2018 р. [PERSON] звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.10.1998 року між ним та [PERSON] і [PERSON] на Одеській товарній біржі було укладено та зареєстровано за № 3731 договір купівлі-продажу нерухомого майна - Ѕ частини незакінченого будівництва, готовністю 95% житлового будинку по [ADDRESS]. При укладанні договору йому було передано і документи на земельну ділянку. Тому вважалось за таке, що він купив будинок разом з цією земельною ділянкою. Проте, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно здійснено не було, тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. Додатковою заявою представник позивача просив суд поновити процесуальний строк звернення до суду із даним позовом. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, заперечень не має. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав Ѕ частину незакінченого будівництвом будинку, готовністю 95 %, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 01.10.1998 року за № 3731. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю № 812, серія [NUMBER], виданий [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльської міської Ради народних депутатів від 17.09.1998 року № 1097, їм передалась у приватну власність земельна ділянка, площею 0,0314 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS]. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2000 р.[PERSON] [INFO] померла. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Крім того, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 15.12.2003 року та в редакції станом на 19.08.2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Разом з тим, статтею 377 ЦК України, в редакції, станом на день укладення договору купівлі-продажу, визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved