Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі звернулося з позовом до суду про визнання фізичної особи [PERSON] безвісно відсутньою. Свої вимоги заявник мотивує тим, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 02.09.2005р. гр. [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає [ADDRESS] Починаючи з 2012 року за місцем реєстрації відсутній, місце його знаходження невідоме. Відділом ДВС Золотоніського МРУЮ на протязі 2012-2014 років неодноразово на адресу управління поверталися без виконання виконавчі листи відносно [PERSON] Оголошення його розшуку виявилося безрезультатним, інформація про його можливе місце знаходження відсутня. Лише за умови визнання громадянина безвісно відсутнім в управління виникають правові підстави для вирішення питання про списання безнадійної заборгованості по Фонду, тому Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі звернулося до суду з вищевказаною заявою та просить визнати гр. [PERSON] безвісно відсутнім. Представник Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви повністю та вважає за доцільне визнати безвісно відсутнім [PERSON], [INFO] Представник зацікавленої особи ВДВС Золотоніського МРУЮ в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи ставився до відома належним чином. Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення заяви УПФУ в Золотоніському районі, мотивуючи свою позицію тим, що відповідно матеріалів справи, [PERSON] являється громадянином Республіки Білорусь, а відповідно до чинного законодавства тільки іноземці, які постійно проживають на території України (іммігранти), можуть бути визнані в Україні безвісно відсутніми чи оголошені померлими. Оскільки заявником не надано доказів того, що [PERSON] постійно мешкав на території України, тому застосування до нього законодавства України є не можливим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] із 2004 року у будинку, який придбали її батьки. Відповідно до договору дарування, який був оформлений у жовтні 2005 року, цей будинок належить їй. [PERSON] вона не знає та він не проживав із 2004р. за цією адресою. Суд, вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі та заперечення прокурора, пояснення свідка, приходить до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: - з даних паспорта [NUMBER], виданого Пінським ГАУС Брестської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], являється громадянином Республіки Білорусь; - з даних реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, заповненої власноручно [PERSON], від 02.09.2005р. вбачається, що [PERSON] є громадянином країни Білорусь та місцем проживання є [ADDRESS]; - згідно постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві, виданих ВДВС Золотоніського МРУЮ вбачається, що виконавчі документи про стягнення боргу із [PERSON] повернуті стягувачу УПФУ в Золотоніському районі, оскільки боржник за вказаною адресою не проживає, майно, на яке можна було б накласти стягнення не виявлено; - згідно повідомлення виконкому Золотоніської міської ради № 1735 від 01.08.2014р. вбачається, що гр. [PERSON], 1966 р.н. протягом останнього року за адресою [ADDRESS] не зареєстрований та фактично не проживав; - згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області які надійшло на запит суду за вх. № 12825 від 24.09.2014р. гр. [PERSON], [INFO] зареєстрованим за адресою [ADDRESS] не значиться; - згідно довідки № 12267 від 27.11.2014р. виданої Золотоніським МВ УМВС вбачається, що відносно [PERSON], [INFO] Золотоніським МВ заведено розшукову справу категорії «Розшук» № 106014010, вжитими розшуковими заходами на даний час місцезнаходження [PERSON] встановити не представилося можливим; Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні. Відповідно до п. 45 ст. 4 Митного кодексу України, постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь- якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місне проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»г ромадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 20 Закону України «Про міжнародне приватне право» підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою регулюються останнім з відомих особистих законів цієї особи. Згідно ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Тобто враховуючи, що [PERSON] є громадянином Білорусії, визнання його безвісно відсутнім на території України з чинним законодавством є неможливим. Чинний цивільний кодекс України не містить колізійних норм щодо визнання іноземця безвісно відсутнім чи оголошення його померлим. Виходячи зі змісту статей 43 і 46 Цивільного кодексу України та принципу надання іноземцям національного режиму, тільки іноземці, які постійно проживають на території України (іммігранти), можуть бути визнані в Україні безвісно відсутніми чи оголошені померлими. Як вбачається з письмових доказів, які маються в матеріалах справи [PERSON], будучи громадянином Білорусії, на території України проживав не постійно, а як ствердила в судовому засіданні свідок, за адресою [ADDRESS] ніколи не проживав та не був зареєстрований, тому застосування до нього законодавства України є не можливим. А тому у суду відсутні підстави для визнання [PERSON] - громадянина Білорусії безвісно відсутнім. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed