Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку за вищевказаною адресою. У будинку з 16.06.2006 року зареєстрований відповідач, який доводиться їй онуком. З 2009 року відповідач в будинку не проживає, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні будинку не приймає. Відповідач вибув на постійне місце проживання до Російської Федерації, проте своєї адреси не повідомив та з реєстраційного обліку з її будинку не знявся. У зв`язку із цим позбавлена можливості оформити субсидію і у належний спосіб реалізовувати свої права власника. Відсутність інформації про фактичне місце проживання відповідача унеможливлює зняття його з реєстрації у встановленому порядку, через що захист її прав можливий лише в судовому порядку. Позивач в канцелярію суду подала заяву, у якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2011 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2019 року. Із копії будинкової книги і довідки Любомльської міської ради від 05.06.2019 року вбачається, що у цьому будинку з 16.06.2006 року зареєстрований відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду показала, що відповідач є онуком позивача. У спірному житлі був лише зареєстрований, фактично проживав з батьками в гуртожитку в місті Нововолинську. В останнє до позивача приїздив у 2009 році перед поїздкою в Росію. Після цього жодного разу його не бачила. Свідок [PERSON] , яка також є сусідкою позивача, в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] не був у позивача уже близько 10 років - від того часу як поїхав у Росію, і впродовж цього періоду вона його не бачила. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач у ньому не проживає без поважних причин уже понад десять років. При цьому вибув з будинку за власним волевиявленням і поважності причин його непроживання не встановлено. Перешкоди для його вселення в житло упродовж цього періоду були відсутні. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved