Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Мороза В.П. від 25 лютого 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 серпня 2010 року між ним та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого він надав відповідачеві грошові кошти у сумі 118500 грн., в еквіваленті 15000 дол. США з умовою повернення до 06 серпня 2011 року. В подальшому договір був продовжений терміном на один рік: 06.08.2011 року, 06.08.2012 року та 06.08.2013 року, з кінцевим терміном до 06.08.2014 року. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. На день звернення до суду офіційний курс НБ України становить 23 грн.13 коп. за 1 долар США, тобто сума боргу становить 346959 грн. Згідно з п.8 Договору [PERSON] у разі несвоєчасного повернення суми боргу зобовязана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції на весь час прострочення, а також 1% річних від простроченої суми. 1% річних за період з 06.08.2014 року по 05.02.2013 року складає 75 доларів, що в еквіваленті становить 1734,75 грн. Просив суд: стягнути із [PERSON], РНОКПП [NUMBER] на його користь суму боргу за договором позики від 06.08.2010 року у розмірі 346959 грн., 1% річних від простроченої заборгованості у сумі 1734,75 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 348693,75 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06.08.2010 року в сумі 346 959 грн.; 1% річних в сумі 1734 грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 3654 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року за заявою представника позивача забезпечено позов та накладено арешт на транспортний засіб КАМАЗ 532130, державний номер [NUMBER], 1996 р.в., № шасі ХТС 53213ОТ1089697, що належить на праві власності [PERSON] ( ІПН [NUMBER]) та заборонено [PERSON] ( ІПН [NUMBER]) будь яким чином відчужувати транспортний засіб КАМАЗ 532130, державний номер [NUMBER], 1996 р.в., № шасі ХТС 53213ОТ1089697. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року, у звязку з відстороненням головуючого судді у справі судді Мороза В.П. справа розподілена судді Слюсар Л.П. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Просила розглянути справу з ухваленням заочного рішення. У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні положення закріплено в статтях 2, 13 ЦПК України. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2863 договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 118500 грн., що на момент укладання цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками Дніпропетровська є еквівалентом суми 15000 дол. США. [PERSON] зобовязалася повернути позичену суму терміном до 06.08.2011 року. Відповідно до п.8 Договору у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1% річних від простроченої суми. В подальшому відповідно до розписок договір продовжено до 06.08.2014 року. Так, відповідно до розписки від 06.08.2011 року Договір продовжено на термін 1 рік до 06.08.2012 року. Відповідно до розписки від 06.08.2012 року Договір продовжено на термін 1 рік до 06.08.2013 року. Відповідно до розписки від 06.08.2013 року Договір продовжено на термін 1 рік до 06.08.2014 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав копію договору позики та оригінали розписок від 06.08.2011року, 06.08.2012 року, 06.08.2013 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підтвердження свого права на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду нотаріально посвідчений договір позики від 06 серпня 2010 року та розписки про продовження дію договору від 06.08.2011 року, 06.08.2012 року та 06.08.2013 року, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів. На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання та повернення суми коштів позивачу. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики від 06.10.2010 року та розписок про продовження дії договору від 06.08.2011 року, 06.08.2012 року та 06.08.2013 року строки грошові кошти не повернув, то беручи до уваги, що грошові кошти в борг бралися в національній валюті гривні, то суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача борг в національній валюті в розмірі 118500 грн. Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення 1% річних від простроченої суми згідно до п.8 Договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем заявлені вимоги щодо стягнення із відповідача 1% річних з 06.08.2014 року, то суд доходить висновку про стягнення 1% річних за період з 06.08.2014 року по 10.05.2018 року, що становить 4447,81 грн. ( Розрахунок : борг 118500 х 0,01/365 х 1370 днів ( кількість днів з 06.08.2014 року по 10.05.2018 року). На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 189,48 грн.

Outcome: partial