Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить шлюб, укладений із відповідачем [PERSON] та зареєстрований 12 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області /актовий запис №187/, розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі ? частки його доходу і додаткові витрати на утримання дитини, що викликані хворобою, у розмірі 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання у розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина, який проживає з матір'ю. З липня 2014 року подружжя проживає окремо, оскільки одруження виявилось невдалим, що призвело до припинення сімейних стосунків. За вказаних обставин шлюб існує формально і подальше його збереження є неможливим, суперечить їх інтересам. На даний час вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач проживає окремо та участі в утриманні дитини не приймає, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований та отримує регулярний дохід. Їх дитина потребує постійного лікування та індивідуальної реабілітації, а тому відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах на дитину шляхом сплати щомісячних платежів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів, після розірвання шлюбу просить за лишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав частково, не погодившись щодо вимог про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, просить у їх задоволені відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується відповідними свідоцтвами, [PERSON] та [PERSON] з 12 жовтня 2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області /актовий запис №187/, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] Згідно положень ст.ст.21, 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним, протягом наданого судом строку не примирилися, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] працює газоелектрозварювальником в ПАТ «Волинь-цемент» та отримує регулярний дохід, проживає окремо від сім'ї, дитини, яка проживає з матір'ю, і достатніх коштів позивачу на утримання їх сина [PERSON] він не надає, що є підставою для стягнення аліментів. А тому аліменти на дитину згідно ч.3 ст.181 СК України слід стягнути у частці від доходу відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, відсутність у відповідача інших дітей та стягнень з його доходу. З указаних вище обставин та при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину суд погоджується із сторонами щодо визначеного ними розміру аліментів на утримання їх неповнолітнього сина - ? частки доходу відповідача. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За умов отримання [PERSON] регулярного доходу та відсутності на його утримання інших осіб, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач може сплачувати їй аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Доказів несення витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) позивачем суду не представлено, а тому вказана вимога є недоведеною та задоволенню не підлягає. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позов до суду пред'явлений 19 лютого 2015 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину та на дружину повинні стягуватися з указаної дати. При постановлені рішення згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені нею судові витрати з позовних вимог про розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн. та в прибуток держави з позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 243,60 грн., оскільки позивач звільнена від їх сплати. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.79, 84, 112, 114, 180-185, 191 СК України,

Outcome: approved