Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 14 липня 2018 року Іванківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~45, та залишити їхню малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю. В обґрунтування позову зазначала, що 14 липня 2018 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та перебуває на повному утриманні матері. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Через постійні конфлікти та суперечки спільне сімейне життя подружжя стало неможливим. На момент подачі позову шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Термін для примирення подружжя просила не надавати, оскільки це є недоцільним. Їхню спільну дитину після розірвання шлюбу просила залишити проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при подачі позову просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 14 липня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Іванківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~45. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на день подачі позову 09 лютого 2021 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав повністю. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №\~200/952/18 зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами спору щодо місця проживання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із матір`ю [PERSON] , позивачем у справі. Батько цієї дитини [PERSON] , відповідач у справі, будь-яких заперечень щодо подальшого проживання спільної дитини сторін разом із матір`ю до суду не подавав. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим залишити проживати малолітню дочку сторін [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. При подачі до суду позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №\~34709 від 09 лютого 2021 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 454 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved