Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON]янчука А.В. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №218А від 30 травня 2008 року в сумі 35319,05 доларів США, що еквівалентно станом на 29 листопада 2017 року за курсом НБУ 949087,36 грн., та судові витрати по справі в розмірі 14236,31 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 30 травня 2008 року між сторонами укладено строковий кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 40909 доларів США за сплатою 8,88% річних строком до 29 травня 2015 року. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобовязання не виконує, графіку погашення кредиту не дотримується, внаслідок чого виникла заборгованість. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом в сумі 23097,65 доларів США та нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 12221,40 доларів США. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ст.128 ЦПК України заздалегідь та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Представники відповідача позов не визнали, подавши заяву про закриття провадження у справі у звязку з наявністю рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також заяву про застосування строків позовної давності. Просять у задоволені позову відмовити. Заперечення позивача на подані відповідачем заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Заслухавши пояснення представників відповідача, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що 30 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та Лукянчуком А.В. укладено договір кредиту №218А на купівлю автотранспортних засобів, за яким останній отримав кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 40909 доларів США з кінцевим терміном погашення не пізніше 29 травня 2015 року та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,88% річних. Банк виконав свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору, що не заперечується відповідачем. Відповідно до п.3.3.9 договору кредиту №218А позичальник зобовязувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON]янчук А.В. порушив свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим позивачем у червня 2012 року направлялася вимога про погашення кредиту згідно п.3.3.8 договору в повному обсязі протягом 30 календарних днів, яку відповідач отримав 18 липня 2012 року та не виконав. У звязку з цим ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до Лукянчук А.В. про стягнення заборгованості за договором кредиту №218А, який рішенням від 17 жовтня 2012 року по справі №464/12 заборгованість, яка виникла станом на 28 серпня 2012 року в сумі 197835,02 грн., у тому числі за кредитом 23097 доларів США 65 центів та за відсотками 1288 доларів США 08 центів. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобовязані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Згідно ст.57 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 25 січня 2013 року позивачу ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 жовтня 2012 року про стягнення з Лукянчука А.В. заборгованості в сумі 197835,02 грн. видано виконавчий лист, який предявлений до примусового виконання. А тому суд погоджується з доводами представників відповідача, що вимоги позивача про стягнення заборгованість за кредитом в сумі 23097,65 доларів США та нарахованих до 28 серпня 2012 року відсотків за користування кредитом є безпідставними. Водночас, відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 та 2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Укладеним між сторонами договором кредиту №218А від 30 травня 2008 року передбачено сплату процентів за користування кредитом у валюті кредиту, які нараховуються в останній робочий день поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.4.2 договору). Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій (п.2.3 договору, який згідно п.7.3 діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань). За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі №6-157цс16, постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 751/3836/15-ц. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Належних та допустимих у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором та виконання рішення третейського суду від 17 жовтня 2012 року сторони не надали. З представленого позивачем розрахунку, правильність якого відповідачем не спростовано, загальна сума простроченої заборгованості по нарахованих відсотках станом на 29 листопада 2017 року становить 12221,40 доларів США, які підлягають стягненню без урахування стягнутої рішенням третейського суду від 17 жовтня 2012 року суми відсотків в розмірі (12221,40 1288.08) 10933 доларів США 32 центи. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відомості про дату повернення виконавчого листа з примусового виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 жовтня 2012 року про стягнення з Лукянчука А.В. заборгованості в сумі 197835,02 грн. без виконання, яка б на думку суду свідчила б про обізнаність кредитора про порушення його права на отримання боргу виконанням боржником грошового зобов'язання та набуття у звязку з цим права на стягнення процентів за користування коштами з наведених вище підстав, сторонами не представлено. А тому з урахуванням обставин справи суд не може погодитися з доводами представників відповідача, що початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з 18 серпня 2012 року, тобто з дня невиконання вимоги кредитора про дострокове повернення боргу, який надалі був судом стягнутий. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30,96%) в сумі 4407,56 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved