Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилаючись на те, що позивачу та її сину [PERSON] , який [INFO] помер, на праві спільної власності, в рівних частках, належить квартира [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2007 накладено заборону на відчуження у будь-якій формі на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . 12.04.2018 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Наявність арешту на Ѕ частину квартири, яка належала [PERSON] , перешкоджає позивачу у реалізації своїх спадкових прав. За таких обставин просила суд скасувати заборону на відчуження у будь-якій формі та заборону нотаріальним конторам, приватним нотаріусам проводити будь-які дії пов`язані з відчуженням Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , та право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , накладену ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2007 року (справа №2-1463/08), реєстраційний номер обтяження 6266875 від 20.12.2007, внесений Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою. Ухвалою суду від 01 березня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 20 травня 2019 року. 20 травня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення суду. В судове засідання позивач не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Зокрема пояснила, що на теперішній час порушуються права позивача, оскільки вона не може вільно користуватись, володіти та розпоряджатись належним їй майном. Крім того зазначила, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] суми боргу за рішенням суду повернуто стягувачу 29.12.2009 і більше на виконання не надходило, тобто пропущено всі строки подання виконавчого листа до виконання ще за життя божника. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що дійсно за рішенням суду на її користь стягнено з [PERSON] сума боргу. Виконавчий лист їй повернуто у грудні 2009 року, більше вона не подавала на виконання виконавчий лист, оскільки намагалася вирішити питання з [PERSON] мирним шляхом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував та пояснив, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, а саме скасуванню підлягає ухвала суду про накладення арешту, а не подання позову про звільнення майна з-під арешту. Виходячи з викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з проханням слухати справу у їх відсутність та винести рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Позивачу та її сину [PERSON] на праві спільної власності, в рівних частках, належить квартира [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2007 року накладено заборону на відчуження у будь-якій формі Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] . Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2008 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.06.2006. Згідно наданої позивачем Інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №152112744 станом на 09.01.2019, 12.04.2018 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: [NUMBER] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-380, видано 12.04.2018 Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою). Також із вказаної Інформації вбачається, що типом обтяження є: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 6266875, зареєстровано: 20.12.2007 за №6266875 реєстратором: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора; підставою обтяження є: ухвала, б/н, 12.12.2007, Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська). [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому при житті майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В даному випадку, позивач є спадкоємцем першої черги і накладення арешту на 1/2 частину квартири сина, перешкоджає їй користуватись, володіти та розпоряджатись належним їй майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Суд не може погодитися з посиланнями сторони відповідача проте, що позивачем обрано невірний спосіб захисту з огляду на вищезазначене і ту обставину, що [PERSON] не є стороною цивільної справи №2-1463/08, а тому позбавлена права звертатися в межах зазначеної цивільної справи з питання скасування ухвали про забезпечення позову. Розглядаючи справу, суд також враховує, що виконавчий лист на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2008 року повернено стягувачеві 29 грудня 2009 року і більше на виконання не надходив, що визнала в судовому засіданні і відповідач [PERSON] Отже, враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] , а на тепер належить позивачу в порядку спадкування за законом, відсутні, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем, обґрунтований та передбачений законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ту обставину, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved