Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У лютому 2019 р. представник ТОВ «Новобудова» звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до розпорядження правління АТ ХК «Київміськбуд» № 31 від 21.08.2004р, авізо № 222 від 01.11.2004р. житловий будинок [ADDRESS] переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. За наявною у позивача інформацією відповідач є інвестором нежитлового приміщення № 10 у будинку на підставі акту прийому-передачі вбудовано-прибудинкових приміщень інвестору. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.07.2005р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 190 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно п.п.2.2.1 якого [PERSON] зобов`язується сплачувати за надані послуги не пізніше 20-го числа поточного місяця. Однак відповідач житлово-комунальні послуги , зокрема з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.12.2015р. по 28.02.2019р. включно становить 14 374,01 грн. з яких: 10 601,46 грн.; 3% річних від простроченої суми 807,81 грн.; індекс інфляції 2 964,74 грн. А тому просить стягнути вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2019 р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник ТОВ «Новобудова» в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та зазначив, що як видно з позовної заяви позивача та доданих до неї документів між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] був укладений договір № 190 від 20.07.2005р. з додатком № 1. Відповідно до якого за домовленістю сторін був встановлений розмір експлуатаційних витрат в розмірі 135,21 грн. без ПДВ, а з ПДВ 162,25 грн. За таких обставин позивач за період з 01.12.2015р. по 28.02.2019 р. повинен був нараховувати експлуатаційні витрати за 39 місяців з 01.12.2015р. по 28.02.2019р. у розмірі 6 327,75 грн. з ПДВ. Як видно з позовної заяви ТОВ «Новобудова» та доданого до неї розрахунку заборгованості по житлово-комунальних послугах, за період з 01.12.2015р. по 28.02.2019р. [PERSON] було сплачено за житлово-експлуатаційні послуги в розмірі 7 245,79 грн., тобто на 918,04 грн. більше ніж передбачено умовами договору № 190 від 20.07.2005р. Змін до договору № 190 від 20.07.2005р. не вносилися, договір є діючим, відповідач сумлінно сплачує вартість спожитих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території встановлену в договорі, що підтверджується позивачем у позовній заяві. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження АТ ХК «Київміськбуд» від 21.08.2004 № 31 житловий будинок [ADDRESS] переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. 20.07.2005р. між позивачем і відповідачем укладено договір № 190 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно якого споживач зобов`язується сплачувати за комунальні послуги, експлуатаційні витрати з моменту підписання договору але не пізніше 20-го числа поточного місяця/а.с.18/. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`заний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має обов`язок сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги власник нежитлового приміщення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] має заборгованість 15 626,49 грн., однак оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2015р. стягнуто 5 025, 03 грн., а тому просить стягнути суму 15 626, 49 грн. - 5 025,03 грн.=10 601,46 грн. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості здійсненого в порядку ст. 625 ЦК України вбачається, що за період з грудня 2015 по лютий 2019 індекс інфляції за вказаною вище сумою заборгованості становить 2964,74 грн., 3 % річних - 807,81 грн./а.с.25-26/. Доказів на спростування вказаної вище заборгованості відповідачем до суду не надано. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, а тому суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved