Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

у листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилався на те, що 18.01.2014 року між ними було укладено шлюб, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] . Вказав, що не зважаючи на народження дитини, спільне життя з [PERSON] не склалось через різні погляди на життя, а також на вирішення питань, що постають у сімейному житті, через що з січня 2020 року між ними припинено відносини та ведення спільного господарства, а з липня 2020 року вони проживають окремо. Зазначив, що шлюб існує лише формально, примирення з [PERSON] неможливе, а подальше спільне життя його та відповідача як подружжя та збереження шлюбу суперечило його інтересам і моральним устоям суспільства. Враховуючи зазначене, просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 18.01.2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 58. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 19.03.2021 року (а.с. 25-26). Ухвалою від 19.03.2021 року визначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.04.2021 року (а.с. 163-164). 21.04.2021 року справа не розглядалась, розгляд справи призначено на 08.06.2021 року (а.с. 170). Ухвалою від 08.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - [PERSON] про закриття провадження у справі, підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи на 10.09.2021 року (а.с. 207-208). 10.09.2021 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 16.11.2021 року (а.с. 219). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] (а.с. 191). Відповідач, яка в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Від представника останньої адвоката Крушинського В.В. надійшла заява про проведення судового засідання 16.11.2021 року без участі відповідача, проханням надання строку на примирення в 6 місяців, після чого вирішити подані стороною відповідача клопотання. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 18.01.2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 58 між сторонами у справі зареєстровано шлюб (а.с. 8). Сторони від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] зазначив, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, подружні відносини між ними припинилися. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача. Отже, суд не може примусити позивача зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, через що надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, перебування його у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved