Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив: визнати транспортний засіб - автомобіль марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , особистою приватною власністю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію половини вартості автомобіля марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 53363 грн. 63 коп.; а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Перебуваючи у шлюбі вони придбали вищевказаний автомобіль, який був зареєстрований на дружину. Наразі вони стосунків не підтримують, будь якого контакту між ними немає, тому немає об`єктивної можливості отримати згоду відповідачки на добровільний поділ майна. При цьому, позивачем було встановлено, що відповідачка без його згоди здійснила продаж спільного автомобіля за 106727,25 грн. Як вже зазначалося, від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей. Враховуючи вищевказане, він бажає отримати від відповідачки грошову компенсацію рівну половині вартості майна за яку вона вчинила продаж автомобіля, яка складає 53363 грн. 63 коп. У зв`язку з вказаними обставинами він був вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без участі позивача і його представника. Також зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача і просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, вказала, що з жовтня 2016 року вони з позивачем фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, з цього часу кожен з них веде окреме господарство та має окремий бюджет, проживає самостійною сім`єю тощо. Спірний же автомобіль був придбаний нею 01 квітня 2017 року, отже можливо дійти висновку, що автомобіль «SUBARU FORESTE», державний номерний знак [NUMBER] , не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а навпаки, є її особистою приватною власністю, а тому поділу між подружжям не підлягає. Також зазначила, що у 2017 році позивач вирішив залишити Україну і виїхати до Єгипту на постійне місце проживання. Тому, вони за взаємною згодою вирішили розділити нажите майно в добровільному порядку без втручання судових органів, в тому числі автомобіль марки «SUBARU FORESTE», державний номерний знак [NUMBER] , придбаний під час зареєстрованого шлюбу 28.10.2009 року, про що зазначено у відповіді регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області. 01 квітня 2017 року між ними був укладений договір купівлі-продажу 1242/2017/398603 транспортного засобу - автомобіля марки «SUBARU FORESTE», державний номерний знак [NUMBER] , в Територіальному сервісному центрі МВС 1242 РСЦ МВС в м. Дніпропетровську. Цей договір був оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі 1242 РЦС МВС в м. Дніпропетровську № 1242/2017/3986034 в присутності адміністратора [PERSON] , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору документами, які надані сторонами договору. Тож вона вважає, що спірний автомобіль належав їй на праві особистої приватної власності, а тому вона мала законне право розпорядитися ним на свій розсуд без попередньої згоди з позивачем. Виходячи з викладених обставин і наведених доказів, вона вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ автомобіля марки «SUBARU FORESTE», державний номерний знак [NUMBER] , є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вислухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 23 липня 2005 року [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб в Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що було складено відповідний актовий запис № 544 від 23.07.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 23.07.2005 року (а.с.10). В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.11-12). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у цивільній справі № 204/506/19, яке скасоване не було та набрало законної сили 06 травня 2019 року, шлюб між ними був розірваний. При цьому, судом було встановлено, що за час шлюбу подружжям було придбане рухоме майно, а саме: автомобіль марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Придбаний він був 28.10.2009 року на ім`я позивача, а 01 квітня 2017 року перереєстрований на відповідачку, що підтверджується долученим до матеріалів даної справи листом-відповіддю Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України від 15.05.2019 року за № 31/4-62аз. Позивач звернувся до суду і просив поділити зазначене майно між ним та відповідачкою, як спільне сумісне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу. В свою чергу, відповідачка заперечувала проти позовних вимог позивача, вказавши, що автомобіль був придбаний нею після фактичного припинення між ними шлюбно-сімейних відносин, а отже, він є її особистою власністю і не підлягає поділу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевказані норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що автомобіль марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] , оскільки був придбаний ними під час шлюбу. Твердження же відповідачки щодо того, що спірний автомобіль, хоч й був придбаний під час зареєстрованого між ними шлюбу, але в період, коли вони вже не вели спільного господарства, а отже він є її приватною власністю, - є безпідставними, оскільки для визнання майна особистою приватною власністю законом встановлений певний порядок, але суду не представлено доказів того, що спірний автомобіль визнаний особистою приватною власністю відповідачки. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частина 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснив абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, судом встановлено, що 16 березня 2019 року [PERSON] , без згоди позивача (співвласника), відчужила вищевказаний автомобіль за 106727 грн. 25 коп. на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1241/2019/1361009. Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У зв`язку з вищевказаними обставинами, оскільки автомобіль вже був відчужений відповідачкою, позивач просив визнати такий автомобіль особистою приватною власністю [PERSON] , а на його користь стягнути з неї компенсацію половини вартості автомобіля у розмірі 53363 грн. 63 коп. Частинами 1-3 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Але ж, продаж автомобіля не є дрібним побутовим правочином, тому дозвіл на його продаж мав дати позивач. Проте,\~позивач,\~як співвласник\~спірного автомобіля,\~в порядку\~та у\~спосіб,\~встановлений положеннями\~ст.\~65\~СК України,\~своєї згоди\~на відчуження\~автомобіля не\~надавав,\~а належних\~та допустимих\~доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не представлено. З урахуванням вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи. Положеннями ч. ч. 2-3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Але ж, під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, за яких можливо було б відступити від засади рівності часток подружжя або збільшити частку когось з подружжя, що передбачено ч. ч. 2-3 ст. 70 СК України. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим визнати транспортний засіб - автомобіль марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , особистою приватною власністю [PERSON] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини вартості автомобіля марки «SUBARU FORESTER», 2002 року випуску, об`єм двигуна - 1994 см.куб., номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 53363 грн. 63 коп. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved