Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму до повноліття останньої. В обґрунтування позову зазначила, що за час громадянського шлюбу в них народилась донька, яка після припинення стосунків між нею та відповідачем, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, зазначила, що відповідач має офіційне місце роботи та сталий заробіток, працює в Новоград-Волинському відділі поліції, вона ж наразі не працює, а отримує лише державну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 860 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду без поважних причин не прибув, заперечення проти позову не подав, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою, окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільної неповнолітньої доньки сторони не досягли. Відповідач є здоровою молодою особою 28 років; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає належної участі у вихованні неповнолітньої дитини та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя; в судове засідання не прибув та не надав жодних обґрунтованих заперечень проти позову, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Як слідує з заяви відповідача від 23.03.2017 року про відкладення розгляду справи у звязку з несенням служби та пояснень позивачки в судовому засіданні, відповідач працює в Новоград-Волинському відділі поліції, проте жодних відомостей щодо свого заробітку або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у частці від заробітку, суду не надав. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує. Обовязок по утриманню неповнолітньої доньки сторін не може бути покладений виключно на одну матір, яка не працює і знаходиться у декретній відпустці по догляду за дівчинкою. Враховуючи наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1 355 грн. для дітей віком до 6 років), суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати та забезпечувати свою неповнолітню доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved