Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У поданій 09 червня 2017 року в суд позовній заяві, уточненої у судовому засіданні, позивач [PERSON] РДА Рівненської області просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], призначити [PERSON] опікуном та стягнути з відповідача на користь опікуна аліменти в розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] не виконують своїх батьківських обовязків, передбачених ст.150 Сімейного кодексу України, щодо виховання та розвитку своїх дітей, не проявляють до них батьківського піклування, не цікавляться життям та здоровям, у звязку з чим за наказом Служби у справах дітей тимчасово влаштовано в сім'ю рідної тітки [PERSON] Оскільки у вересні 2013 року мати дітей померла, а відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, опікуном слід призначити [PERSON], яка може виконувати обвязки опікуна, на користь якої слід стягнути аліменти. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Третя особа просить позов задоволити і не заперечує щодо призначення її опікуном. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, з'ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Установлено, що батьками малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON], яка померла 26 вересня 2013 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами. Згідно наказу Служби у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації Рівненської області №31-О від 26 грудня 2016 року малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які залишилися без батьківського піклування, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини» та заяви [PERSON] влаштовано в сім'ю останньої. Зі змісту ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно висновку органу опіки та піклування [PERSON] РДА Рівненської області відповідач, після відбування покарання, написав заяву про позбавлення його батьківських прав відносно дітей, оскільки не бажає виконувати батьківські обовязки з виховання дітей. Указані обставини відповідач повністю підтвердив у судовому засіданні. Оскільки позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, таку сукупність установлених обставин суд визнає достатньою підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З представленого висновку орган опіки і піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], що буде відповідати їх інтересам. Перешкод, які б згідно ст.64 ЦК України, перешкоджали визнанню [PERSON] обовязків опікуна, судом не встановлено. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, згідно ст.166 СК України не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 ст.180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоровя та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує доходи і має можливість виплачувати аліменти, відомості про інші стягнення з його доходу та наявність інших утриманців відсутні. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний позов надійшов до суду 09 червня 2017 року, а тому згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України з указаної дати повинні стягуватися аліменти на утримання дітей. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір за дві вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 1280 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved