Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вимогою визнати його правонаступником за договором оренди № 02/12-97 від 31.12.1997 року, укладеним між ТОВ «Nistas GmbH» та Державним підприємством «Молдавська залізниця» та визнати недійсним договори відступлення права вимоги № 20/10/2012 від 20.10.2012 року, укладені між відповідачами. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 26.10.2012 року між позивачем та ТОВ «Nistas GmbH» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/10/2012 від 26.10.2012 року у відповідності до якого первісний кредитор надає йому право вимоги за договором оренди № 02/12-97 від 31.12.1997 року, що укладений між Державним підприємством «Молдавська залізниця» та ТОВ «Nistas GmbH». Вважає, що до нього перейшло право вимоги і за договором поруки, укладеним між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «ІВОЛГА-2» від 22.07.2002 року, у зв'язку з чим просив визнати його таким, що є правонаступником права вимоги за цими договорами. Одночасно, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 20/10/2012 від 20.10.2012 року, що укладений між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «Трасзалізничсервіс», оскільки вважає, що даний договір не спрямований на реальне його виконання. Ухвалою 15 листопада 2017 року відкрито провадження за вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явився. Надав суду заяву слухати у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити з наведених у позові підстав. Представник відповідача ТОВ «Трансзалізничсервіс» в судове засідання не з'явився. Надав суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки вважає вимоги [PERSON] такими, що ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а заявлений позов безпідставним, таким, що не порушує права позивача. Представник відповідача ТОВ «Nistas GmbH» в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим слухати справу у відсутність учасників процесу та приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.10.2012 року між позивачем та ТОВ «Nistas GmbH» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/10/2012 від 26.10.2012 року за змістом якого ТОВ «Nistas GmbH» передає [PERSON] право вимоги за договором оренди № 02/12-97 від 31.12.1997 року, який був укладений між ТОВ «Nistas GmbH» та Державним підприємством «Молдавська залізниця» та за договором поруки № П/01-17 від 22.02.2002 року, укладеним між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «ІВОЛГА-2» /а.с. 9/. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «Трансзалізничсервіс» 20.10.2012 року було укладено договір про відступлення права вимоги за договором оренди 128 танко-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 року, який був укладений між ТОВ «Nistas GmbH» та Державним підприємством «Молдавська залізниця» та за договором поруки № П/01-17 від 22.02.2002 року, укладеним між ТОВ «Nistas GmbH» та ТОВ «ІВОЛГА-2». Звертаючись до суду з вимогою визнати недійсним укладений між «Nistas GmbH» та ТОВ «Трансзалізничсервіс» договір відступлення права вимоги, [PERSON] зазначає, що укладений між відповідачами договір не спрямовуй на реальне виконання. Разом з цим, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України зазначає, що на момент укладення договору між відповідачами, йому вже було передано право вимоги за договором 20/10/2012 від 20.10.2012 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Наслідком укладення договору відступлення права вимоги є втрата старим кредитором прав та обов'язків, права та вимоги за яким були відступлені новому кредиторові у визначеному сторонами обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання його недійсним. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з цим укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Проте позивачем не зазначено, за захистом якого порушеного права останій звернувся до суду. Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача оспорюваним правочином, оскільки головною умовою, яку покинення довести позивач є не тільки наявність недотримання норм закону при укладенні договору відступлення права вимоги, а й наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання його недійсним. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed