Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 грудня 2010 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 92000,00 грн, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 20 лютого 2011 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг у сумі 92000,00 грн, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 06 грудня 2010 року. Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 92000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 8280,00 грн, а також просив суд присудити з [PERSON] судовий збір у сумі 1003,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що 06 грудня 2010 року він отримав в позику грошові кошти у сумі 92000,00 грн, проте у зв'язку з скрутним матеріальним становищем не зміг їх повернути у строк, визначений у договорі. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 06 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 92000,00 грн. На підтвердження укладнення між [PERSON] та [PERSON] договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 92000,00 грн (а. с. 20). Також факт отримання позичальником [PERSON] грошових коштів підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У договорі позики від 06 грудня 2010 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 20 лютого 2011 року. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У термін до 20 лютого 2011 року позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 06 грудня 2010 року. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правові наслідки порушення фізичними і юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, нормами ст. ст. 549-552, 611, 625 ЦК України. Так, за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором позики становить 8295,12 грн (92000,00 грн грн. х 3% х 1097 днів (з 21 лютого 2011 року до 20 лютого 2014 року) / 365 днів) = 8295,12 грн). Однак у своїй позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з відповідача три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 8280,00 грн, а тому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме ця сума підлягає до стягнення. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики від 06 грудня 2010 року у сумі 92000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 8280,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1002,80 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047-1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: approved