overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 10 жовтня 2015 року з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу дітей немає. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В них втрачено почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведеться, на день звернення до суду спорів про розподіл спільного майна подружжя не має. Позивач вважає неможливим подальше збереження сім'ї і не бажає цього, тому просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, однак не визнала вимоги щодо стягнення з неї судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 169, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведеться, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачкою. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.07.1984 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, втратили почуття любові, відсутнє взаєморозуміння і взаємоповага, більш ніж вісім років не підтримують шлюбні відносини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву від 02.03.2016 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 08.02.2016 року, якою визнала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.07.1984 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому м. Торез Донецької області, актовий запис № 352, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 06.07.1984 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідачка подала до суду заяву про визнання позову та не заперечувала проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 23.12.2014 року померла його мати [PERSON]. Після смерті матері він не звернувся до нотаріальної контори, оскільки на той час був живий ще його батько і він фактично вступив в управління спадковим майном. 16 червня 2015 року помер батько позивача. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачу відмовлено у звязку з пропуском шестимісячного терміну подачі заяви. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить його задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі, при розгляді справи покладається на думку суду. Представник відповідача - Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву в якій зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Відповідно до заповіту Ладигівської сільської ради Старокотсянтинівського району від 22.11.2006 року, [PERSON] все своє майно заповіла синові [PERSON] Строк позивач пропустив з поважних причин. Вказані обставини підтверджуються: поясненнями позивача, паспортними даними позивача; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-БВ №245540 від 23.12.2014р.; даними листа відмови Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 30.01.2016р. № 287/01-16, даними заповіту Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району від 22.11.2006 року, даними копії спадкової справи №116/2016 після смерті [PERSON]. Відповідно до ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд\~\~вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк 6 місяців з дня набрання рішенням законної сили,\~\~для подання ним до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті\~\~[PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення заподіяної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 20.10. 2012 року між його донькою, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після чого вони оселилися по [ADDRESS]. В 2013 році за згодою відповідача, за вказаною вище адресою позивач тимчасово установив належний йому на праві власності металевий гараж, проте в порушення домовленостей відповідач без згоди позивача продав його сторонній особі . Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заподіяної шкоди у розмірі 26 550, 96 грн. а також судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що в 2013 році за попереднього згодою відповідача у [ADDRESS] позивач тимчасово установив належний йому на праві власності металевий гараж. Згідно квитанції приходного касового ордеру, позивач придбав гараж 14.06.10991 року за 1602 крб, 72 коп. В порушення домовленостей відповідач без згоди позивача продав сторонній особі металевий гараж, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду. Згідно прайсу ТОВ «МГК - Строй» ринкова вартість нового металевого, який підлягає заміні та старий складає 21 500, 0 грн, вартість матеріалів обладнання - 5050, 96 грн, що підтверджується копією рахунку ПП «Юров» від 20.01.2015 року № 516. Відповідно до показів свідка, [PERSON], з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 року та проживали по [ADDRESS]. В 2013 році за згодою [PERSON] її батько, [PERSON] тимчасово установив металевий гараж по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу, без згоди [PERSON] вказаний гараж був проданий [PERSON] сторонній особі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України. - урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки відповідач без згоди позивача продав належний на праві власності позивачу металевий гараж, чим заподіяв останньому збитки, суд вважає, що з відповідача на користь слід стягнути суму грошових коштів у розмірі 26 550, 96 грн, з яких: 21 500, 0 грн - вартість металевого гаража; 5050, 96 - вартість матеріалів обладнання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] В обгрунтування свого позову зазначив, що 13 серпня 2005 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого народився син, [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі різних характерів та поглядів на сімейне життя. В січні 2015 року він зібрав свої речі та пішов з дому. З цього часу фактично шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, з відповідачкою мешкають окремо та не ведуть спільне господарство. Почуття кохання до відповідача втрачено. На теперішній час він та відповідачка фактично мають нові сім'ї. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Пояснила, що дійсно з січня 2015 року не проживає разом із позивачем однією сім'єю та з цього часу шлюбно-сімейні відносини з чоловіком вона не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до позивача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 13 серпня 2005 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 324. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 559. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] В обгрунтування свого позову зазначив, що 27 квітня 2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі різних характерів та поглядів на сімейне життя. З жовтня 2015 року стосунки між ними погіршилися, а з 03 січня 2016 року шлюбно - сімейні відносини між ними остаточно припинені. З цього часу з відповідачкою мешкають окремо та не ведуть спільне господарство. Почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду нотаріально засвідчену заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позові. Просив задовольнити позов у повному обсязі та розірвати шлюб сторін. Відповідач до судового засідання не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Надала суду заяву, у якій просила справу розглянути у її відсутність та зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 27 квітня 2007 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 217. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4009, а також [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 662. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про визнання [PERSON], [INFO] недієздатним. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON], який проживає і зареєстрований в квартирі [ADDRESS] доводиться йому рідним дядьком, являється інвалідом психічного захворювання, знаходиться на обліку в психоневрологічному диспансері. Через свою хворобу [PERSON] потребує стороннього догляду та опіки. В зв'язку з цим заявник звернувся до суду та просив визнати [PERSON] недієздатним. В судовому засіданні заявник вимоги підтримав. Представник Опікунської ради Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримали подану заяву. Суд, заслухавши заявника, перевіривши матеріали справи встановив, що [PERSON], [INFO] проживає і зареєстрований в квартирі [ADDRESS], доводиться йому рідним дядьком, являється інвалідом психічного захворювання, знаходиться на обліку в психоневрологічному диспансері. Через свою хворобу [PERSON] має розумовий розлад, внаслідок якого не може розуміти значення своїх дій, керувати ними і тому потребує опіки. По справі була призначена судово - психіатрична експертиза стосовно [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва. При цьому, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №390 від 24.05.2016 року [PERSON], страждає на стійкий хронічний психічний розлад - Шизофренія параноїдна, виражений апатико-дисоціативний дефект і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки [PERSON] страждає тяжкою психічною хворобою у вигляді стійкого хронічного психічного розладу - Шизофренія параноїдна, виражений апатико-дисоціативний дефект і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оцінюючи зібрані в справі докази, суд вважає їх достовірними та достатніми для визнання недієздатним [PERSON] У зв'язку із вищевикладеним та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою, заінтересована особа Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем у м. Сімферополь народила дитину - сина [PERSON], що підтверджується медичним свідоцтвом про народження від 25.12.2014 № 2205, виданим Пологовим будинком № 1 у м. Сімферополі, яке відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює правових наслідків на території України. Заявник в судове засідання не з'явився, про розгляд заяви повідомлявся належним чином. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, враховуючи невідкладність розгляду даної категорії справ встановлену ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву у її відсутність. Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2014 Пологовим будинком № 1 у м. Сімферополі видано свідоцтво про народження № 2205, в якому зазначено, що [PERSON] від першої вагітності та перших пологів народила одну живонароджену дитину - хлопчика [PERSON], батьком якого є [PERSON] Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У зв'язку з чим, отримати свідоцтво про народження дитини на підставі медичної довідки, виданої незаконно утвореними органами, у відділах реєстрації цивільного стану України неможливо. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За приписами ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини на підставі наданих прокурором доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява про встановлення факту знайшла своє підтвердження, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] Як підставу позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 29 листопада 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 686. Від шлюбу спільних дітей не мають. Вказує, що сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, кохання. Останнім часом сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Починаючи з весни 2015 року шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. На примирення з відповідачем він не згодний, оскільки не бажає зберегти шлюб та просить його розірвати. У судове засідання сторони не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позивач підтримує позов та наполягає на його задоволенні, а відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 листопада 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Від шлюбу спільних дітей не мають. Встановлено, що останнім часом сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З весни 2015 року шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємного порозуміння, поваги. На примирення сторони не згодні. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог статті 112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги відсутність у сторін спільних дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved