Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач за первісним позовом) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач за первісним позовом) в якому просив суд: -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступні об`єкти нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення [ADDRESS] ; -в порядку поділу спільної сумісної власності визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частині приміщення [ADDRESS] . (а.с. 3). Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна квартира та нежитлове приміщення були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, зареєстроване за відповідачем, на них виникає право спільної сумісної власності, а у разі їх поділу вважається, що частки співвласників є рівними, проте відповідач добровільно відмовляється за взаємною згодою поділити майно та визнати за ним право власності на 1/ 2 частину зазначеного нерухомого майна. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя: -стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Honda, модель СR-V, д.н.з. [NUMBER] , загальний легковий універсал, 2007 року випуску, об`єм двигуна: 2354 (бензин), синього кольору, ідентифікаційний номер (Vin): [NUMBER] в сумі 161 734,16 грн замість її частки у праві спільної сумісної власності на даний автомобіль; -визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Honda, модель СR-V, д.н.з. [NUMBER] , загальний легковий універсал, 2007 року випуску, об`єм двигуна: 2354 (бензин), синього кольору, ідентифікаційний номер (Vin): [NUMBER] (а.с. 46). Зустрічний позовом мотивовано тим, що автомобіль був придбаний за рахунок спільних коштів подружжя, перебуває у користуванні та володінні позивача за первісним позовом, правовстановлюючі документи на нього та ключі знаходять у нього, тому вона не має можливості ним користуватися, проте він добровільно не сплачує їй компенсацію за Ѕ його частину. Дійсна вартість автомобіля, виходячи з відомостей із оголошень, розміщених на сайтах інтернету з продажу автомобілів складає 11 600 доларів США, еквівалент станом на 31.03.2021 - 323 468,32 грн. [PERSON] спроможний виплатити компенсацію. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року прийнято зустрічний позов до розгляду, призначено справу в порядку загального позовного провадження. У червні 2021 року [PERSON] подав до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 70). У червні 2021 [PERSON] подала заперечення проти заяви [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 81). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, було відмовлено у прийнятті до розгляду заяви [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, оскільки зі змісту заяви вбачається зміна предмету та підстав позову. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 170). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали первісний позов в повному обсязі та просили його задовольнити. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідача за первісним позовом та її представник вимоги за первісним позовом визнали у повному обсязі, а також підтримали зустрічні позовні вимоги та просили задовольнити їх. Суд, заслухавши сторін, їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку про задоволення первісного та зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2003, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке міститься в матеріалах справи. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке міститься в матеріалах справи. Під час перебування у шлюбі відповідачем за первісним позовом було набуто у власність квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6). Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони визнають, що квартира та нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання відповідача за первісним позовом вимог первісного позову, а тому суд визнає нежитлове приміщення та квартиру спільним майном подружжя та приходить до висновку за доцільне здійснити його поділ в рівних частках шляхом визнання права власності по 1/2 його частинах за кожним. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, судом встановлено наступне. Під час перебування у шлюбі позивачем за первісним позовом було набуто у власність автомобіль марки Honda, модель СR-V, д.н.з. [NUMBER] , загальний легковий універсал, 2007 року випуску, об`єм двигуна: 2354 (бензин), синього кольору, ідентифікаційний номер (Vin): [NUMBER] , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС (а.с. 50). Зазначеним автомобілем користується лише відповідач. Дійсна вартість автомобіля, виходячи з відомостей із оголошень, розміщених на сайтах інтернету з продажу автомобілів складає в середньому 11 600 доларів США, еквівалент станом на 31.03.2021 - 323 468,32 грн. Позивач за первісним позовом не мав заперечень щодо оцінки та вартості автомобіля. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. В процесі розгляду справи позивачем за первісним позовом не було надано суду доказів того, що автомобіль було набуто в період шлюбу, проте за особисті його кошти, а тому суд вважає його спільним майном подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідно до правової позиція Верховного суду висловленої в постанові від 09.06.2021 у справі № 760/789/19, правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду». Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд враховуючи останню практику Верховного Суду, факт згоди [PERSON] на одержання грошової компенсації, а також те, вона особисто не користується транспортним засобом, дійшов обґрунтованого висновку проте, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності (1/2) у розмірі 161 734,16 грн., як наслідок, визнання за [PERSON] право власності на автомобіль. Отже, позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення. Згідно із ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 960,00 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] 1 617,34 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved