Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 63 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на два роки до 19.03.2018 року включно. 03 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №36/08-3. Відповідно до умовах кредитного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 12 000 Євро на споживчі потреби зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, зі строком користування до 03 червня 2016 року. 27 листопада 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №1, згідно якого сторони встановили відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 17% річних. З метою забезпечення належного виконання позивальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №36/08-3/П від 03.06.2008 року. Згідно вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. В разі невиконання боржником зобов`язань, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Крім того, у виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та поручителем [PERSON] було укладено іпотечний договір №І36-08/З/І, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. 03.06.2008 року. Згідно вказаного договору, поручителем [PERSON] було передано позивачу в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №36/08-3 від 03.06.2008 року не виконувала, у зв`язку з чим ВАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. 06 липня 2011 року Радивилівським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 2-15/11 про стягнення [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №36/08-3 від 03.06.2008 року в розмірі 132749 грн. та судові витрати в розмірі 1447,47 грн.. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження, яке закінчене 20.12.2016 року. За час примусового виконання рішення суду банком проводилося нарахування відсоткі, що передбачено кредитними договором. Станом на 29.12.2016 року загальна сума заборгованості становить 331607,34 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 2834,85 Євро; відсотків за користування кредитом 8516,72 Євро. Всього заборгованість по кредиту та відсотках в гривневому еквіваленту по курсу НБУ 27,971574 грн. на 29.12.2016 року становить 317521,28 грн. що складається з комісії по обслуговуванню кредиту складає 6235,04 грн.; штрафу несвоєчасне погашення кредиту (неустойка), що нарахована за останній рік - 7851,02 грн. Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з несплатою позивачем судового збору. 06.03.2019 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 12 січня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явилася, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №36/08-З від 03.06.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000,00 Євро. Плата за користування кредитом становить 14% річних. Термін користування кредитом по 03 червня 2016 року. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику обумовлений договором кредит. 03 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний банк, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №36/08-З/П, відповідно до якого поручитель відповідач перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №36/08-З від 03.08.2008 року. На виконання зобов`язань за кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний банк та [PERSON] було укладено іпотечний договір №І36-08/З/І, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. 03.06.2008 року. Згідно вказаного договору, поручителем [PERSON] було передано позивачу в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №№36/08-З від 03.06.2008 року не виконував, у зв`язку з чим ВАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. 06 липня 2011 року Радивилівським районним судом Рівненської області винесено рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] на користь Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБіБанк» заборгованість за кредитним договором №36/08-З від 03.06.2008 року в сумі 132749,03 грн. Рішення суду не виконано, тому станом на 29.12.2016 року загальна сума заборгованості становить 331607,34 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 2834,85 Євро; відсотків за користування кредитом 8516,72 Євро. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору всього заборгованість по кредиту та відсотках в гривневому еквіваленті по курсу НБУ 27,971574 грн. на 29.12.2016 року) становить 317521,28 грн. що складається з комісії по обслуговуванню кредиту складає 6235,04 грн.; штрафу несвоєчасне погашення кредиту (неустойка), що нарахована за останній рік - 7851,02 грн (а.с.5-6) Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У кредитному договорі №36/08-З від 03.06.2008 року сторони погодили повернення кредиту частинами у строк до 03 червня 2016 року, однак у 2010 позивач пред`явив дострокову вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яку задоволено рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 06.07.2011 року. Дане рішення суду набрало законної сили. Таким чином, використовуючи своє право згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України). Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вказані норми чинного законодавства України, та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також той факт, що ПАТ «ВіЕйБіБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіла кредиту, процентів) після ухвалення 06.07.2011 року Радивилівським районним судом Рівненської області судового рішення про задоволення вимог кредитора шляхом дострокового стягнення суми заборгованості за кредитним договором №36/08-З від 03.06.2008 року, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, позивач втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. При цьому, суд зауважує, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак позивачем зазначеної вимоги до суду не заявлено. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості про кредитному договору за період з 06.08.2010 року по 29.12.2016 року в розмірі 331607,34 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed