Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2018 року по справі № 334/1727/17 з відповідача на його користь було стягнуто грошові кошти у розмірі 58112,05 грн., з яких: сума основного боргу 47000,00 грн., 3% річних - 1193,67 грн., інфляційні втрати - 4801,82 грн. та 5116,56 грн. пені. Вказане рішення набрало чинності та Дніпровським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було звернуто до примусового виконання, проте станом на теперішній час вищевказане рішення суду не виконується, заборгованість не сплачується, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] 17520,73 грн., які складаються з пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 13664,77 грн., 3% річних 1220,71 грн. та інфляційних втрат 2635,25 грн. В обґрунтування вказаних сум, у позові зазначено, що вони розраховувались за період з 19.12.2017 року (наступний день після складання позивачем уточненої позовної заяви під час розгляду справи № 334/1727/17) та до 29.10.2018 року (дата складання вказаної позовної заяви). В судове засідання позивач не з`явився. Його представник адвокат Поромаренко О.О. суду надав заяву про слухання справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечення та відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1, 3 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частинами першої та другою\~ст.625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законодавцем передбачено, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог стягувача (кредитора), якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє стягувача (кредитора) права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум, якою регламентується відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема визначається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2018 року (справа №334/1727/17, провадження №2/334/622/18) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики були задоволені частково, у зв`язку з чим з останнього на користь позивача було стягнуто 58112,05 грн., до складу яких входять: сума основного боргу 47000,00 грн., 3% річних - 1193,67 грн., інфляційні втрати - 4801,82 грн., 5116,56 грн. пені. Також зі [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто судовий збір у розмірі 640,00 грн. 04.09.2018 року вказане рішення набрало законної сили. У зв`язку з тим, що [PERSON] в добровільному порядку встановлену судом заборгованість не сплачував, позивач 05.09.2018 року отримавши у Ленінському районному суді м. Запоріжжя виконавчий лист № 334/1727/17, звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про примусове стягнення боргу. Постановою державного виконавця 08.10.2018 року було відкрито виконавче провадження №57356703. З повідомлення начальника відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області № 23499 від 12.07.2019 року вбачається, що 08.10.2018 року по вказаному виконавчому провадженню були направлені запити до ПФУ та ДФС з метою отримання вичерпної інформації відносно наявного у боржника місця офіційного працевлаштування та зареєстрованих за ним рахункових рахунків, на які можливо звернути стягнення. Згідно відповіді Державної фіскальної служби за боржником не зареєстровано рахункових рахунків, але з метою виявлення усіх можливих джерел доходу та отримання інформації щодо номерів рахунків, які можуть бути відкриті боржником, до банківських установ направлені вимоги про надання інформації стосовно наявних рахунків. За відомостями, які надані Пенсійним фондом України, боржник - [PERSON] офіційно місця працевлаштування не має, пенсійного віку не досяг. Крім того, за результатами перевірки майнового стану боржника було встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що належить боржнику, відсутнє. Постановою за вих. № 64522 накладено арешт на все нерухоме майно боржника у межах суми боргу. Згідно відповіді на запитом до Автомобіль (АІС) та Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) за боржником не зареєстровано рухомого майна, але для забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все рухоме майно. Державним виконавцем здійснено вихід за адресою, зазначеною у виконавчому листі: [ADDRESS] , про що складено акт державного виконавця. Боржник, зі слів дружини - [PERSON] , за даною адресою не проживає. До матеріалів виконавчого провадження додатково долучена заява [PERSON] . Станом на теперішній час державним виконавцем проводяться всі необхідні заходи для стягнення суми заборгованості у повному обсязі, але станом на 12.07.2019 року жодної виплати на користь [PERSON] здійснено не було. На неодноразові виклики, боржник не з`являється та пояснення за фактом ухилення від сплати заборгованості у розмірі 58112,05 грн. не надав. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що такі дії [PERSON] свідчать про його ухилення від виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2018 року (справа №334/1727/17, провадження №2/334/622/18), а тому останній повинен нести за такі дії, відповідальність передбачену ст. 625 ЦК України, оскільки про обов`язок повернення [PERSON] грошових коштів, встановлених судовим рішенням він був обізнаний, оскільки був присутнім у судовому засіданні та під час проголошення рішення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст.550 ЦК України передбачено, що боржник повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. З наданого позивачем розрахунку сум, які підлягають стягненню з [PERSON] за порушення ним виконання рішення суду від 02.08.2018 року, вбачається, що датою початку розрахунку є 19.12.2017 року, а датою закінчення розрахунку вказано 29.10.2018 року - дата складання вказаної позовної заяви. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що за період з 19.12.2017 року по 29.10.2018 року пройшло 319 днів, сума заборгованості за борговою розпискою склала 47000,00 грн., а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком сум, які підлягають стягненню з відповідача, а саме: інфляційних витрат у розмірі 2635,25 грн., 3% річних у розмірі 1220,71 грн., та пені за несвоєчасність виконання грошових зобов`язань у розмірі 13664,77 грн., що разом складає: 17520,73 грн. Положеннями ЦК України передбачено, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач (кредитор) вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved