Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного між ним та відповідачем договору купівлі-продажу від 04.09.2015 року він набув у власність 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала відповідачу на праві власності, у звязку з чим він є власником всієї квартири. Відповідач зобовязалася знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі та надала йому довіреність для вирішення цього питання. Однак для зняття її з реєстраційного обліку необхідна була її особиста присутність, тому відповідач не була знята з реєстраційного обліку. Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 82 в будинку № 38 по вул. Крошенській в м. Житомирі. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача до суду надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним, причини неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини квартири від 04.09.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем, та зареєстрованого в реєстрі за № 1381, відповідач передала у власність позивача 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Право власності на цю частину квартири було зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2015 року. Окрім того, 1/2 частина квартири належить також позивачу на праві власності внаслідок приватизації ним 1/3 частини та спадкування 1/6 частини після смерті дружини [PERSON], яка померла 22.11.2010 року, підтвердженням чому є свідоцтво про право власності на житло № 36690 від 29.08.2000 року, видане відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.2012 року, видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване у реєстрі за № 3020. Згідно відомостей адресно-довідкового бюро УДМС України в Житомирській області від 04.02.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована у [INFO], що також зазначено в довідці ПП «ВЖРЕП № 4» від 23.01.2016 року № 231. Внаслідок переходу права власності на 1/2 частину зазначеної квартири від колишнього співвласника - відповідача до позивача відповідач втратила право користування нею. Доказів укладення договору між сторонами про надання у користування вказаним житловим приміщенням відповідачу до суду не надано. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у даній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушуються його права як власника та створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, у звязку з чим підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене та

Outcome: approved