Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У позові позивач [PERSON] просив усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], які чинить відповідач [PERSON], шляхом його виселення без надання іншого жилого приміщення. Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що він є наймачем зазначеної квартири, посилаючись при цьому на ордер, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 25 листопада 1976 року № 624, а відповідач [PERSON], який вселився у квартиру після вступу 14 червня 1986 року в шлюб з його дочкою [PERSON] та яка [INFO] померла, чинить перешкоди у користуванні квартирою, так як зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою, у зв»язку з чим вся сім»я перебуває у постійному психологічному та душевному напруженні, а крім того, відповідач відмовляється брати участь у витратах на оплату електроенергії, газопостачання та водопостачання. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що справу просить розглянути без його особистої участі. Ухвалою попереднього судового засідання від 22 грудня 2014 року явку позивача [PERSON] для дачі особистих пояснень по суті позову відповідно до ч.1 п.4 ст.169 ЦПК України визнано обов»язковою, але не дивлячись на це, позивач [PERSON] повторно у судове засідання не з»явився (повідомлення про вручення йому судової повістки на а.с.43) і ні на ухвалу суду від 22 грудня 2014 року, ні на листа від 31 грудня 2014 року, яким суд просив повідомити, чи наполягає позивач на розгляді справи за його відсутності, не відреагував. Приймаючи до уваги, що від викладеного у позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності позивач не відмовився, суд, з врахуванням думки відповідача [PERSON], визнав можливим справу розглянути за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Також у судове засідання не з»явилися треті особи [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи - комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника», але: від третьої особи [PERSON] надійшла заява, у якій він просив справу розглянути за його відсутності та в якій зазначив, що проти задоволення вимог позивача [PERSON] не заперечує (а.с.41); комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» письмово справу просило розглянути за відсутності його представника та при вирішенні даного спору підприємство покладалось на розсуд суду (заява на а.с.27); третя особа [PERSON] про час розгляду справи повідомлена, але в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила і про розгляд справи за її відсутності не просила (повідомлення пошти про вручення їй 03.01.2015 року судової повістки на а.с. 42). За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути також і за відсутності третіх осіб [PERSON], [PERSON] та представника третьої особи - комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника». Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що він вселився у спірну квартиру на правах члена сім»ї та був зареєстрований у ній за згодою позивача [PERSON] та членів його сім»ї в 1986 році після вступу у шлюб з дочкою позивача та що вони проживали однією сім»єю з позивачем і його дружиною, що всі ремонтні роботи у квартирі виконувалися за його кошти і він нічого у квартирі не руйнував. Він, як учасник бойових дій, оскільки проходив військову службу в Афганістані, має пільги по оплаті комунальних послуг, якими користується вся сім»я і саме він здійснює оплату за воду. Після смерті дружини [PERSON] його теща [PERSON] - дружина позивача, намагається виселити його з квартири і безпричинно вчиняє сварки. Але йому виселятися немає куди через відсутність іншого житла. Після смерті дружини вони продовжують жити однією сім»єю і з позивачем та третьою особою [PERSON] - його сином, у нього нормальні стосунки. В даний час він не працює, а перебуває на обліку як безробітний, у зв»язку з чим отримує допомогу близько однієї тисячі гривень, за які утримує себе та сина [PERSON] При вселенні його у квартиру угода з приводу порядку користування житлом не укладалася і не пропонував позивач укласти таку угоду після смерті своєї дочки. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Ордер на отримання квартири [ADDRESS] був виданий 26 листопада 1976 року на ім»я позивача [PERSON] на сім»ю в складі чотирьох чоловік (а.с.6). Відповідно довідки КП «Служба Єдиного Замовника» від 16 вересня 2014 року на а.с.12 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] Довідкою КП «Ніжинське МБТІ» від 14 листопада 2014 року на а.с.18 підтверджується перенумерація будинку [ADDRESS]. Копією свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.8 підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка відповідно до зазначеного в позові та пояснень відповідача [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], 14 червня 1986 року і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до оглянутого в судовому засіданні паспорта відповідача [PERSON] він у спірній квартирі зареєстрований 15 липня 1986 року. Пояснення відповідача [PERSON] відносно того, що він вселився у спірну квартиру як член сім»ї за згодою основного квартиронаймача та членів його сім»ї та що під час вселення у квартиру угода з приводу порядку користування житлом не укладалася спростування належними доказами з боку позивача не знайшли, а навпаки, вони підтверджуються зазначеним позивачем [PERSON] у позові, що після одруження дочки він «прописав» у квартирі зятя [PERSON] За встановлених обставин та відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України відповідач [PERSON] набув рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Копією свідоцтва про смерть на а.с.10 підтверджується, що [PERSON] - дочка позивача та третьої особи [PERSON], а дружина відповідача [PERSON], померла [INFO]. Пояснення відповідача [PERSON] в тій частині, що після смерті його дружини вони з сином [PERSON] проживають однією сім»єю з позивачем [PERSON] та його дружиною [PERSON] належними доказами з боку позивача не спростовані. Позивачем [PERSON], який вважає своє, як основного квартиронаймача, та членів його сім»ї право порушеним, обрано спосіб захисту, який він виявив бажання реалізувати шляхом виселення відповідача з квартири без надання йому іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення, а відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Частиною першою ст.64 ЖК України передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї. Зазначена позивачем одна з підстав для виселення відповідача, а саме, що він не бере участі у витратах на оплату електроенергії, газопостачання та водопостачання, не є обставиною, передбаченою ч. 1 ст. 116 ЖК України, за якої можливе виселення без надання іншого жилого приміщення, а крім того, пояснення відповідача [PERSON] щодо проведення ним оплати за водопостачання належними доказами з боку позивача не спростовані, як і не спростовані пояснення щодо наявності в нього пільг на оплату комунальних послуг, якими користується сім»я, що підтверджується і оглянутим у судовому засіданні посвідченням учасника бойових дій. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з послідуючими змінами), при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Постановами Ніжинського міськрайонного суду від 27 грудня 2013 року та від 14 травня 2014 року відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним сварки з тещею [PERSON], що мала місце 16 грудня 2013 року та 21 квітня 2014 року, за ст.173-2 ч.1 та 173-2 ч.2 КУпАП відповідно (а.с.15,16 ). Як видно з висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області на а.с. 14 та з постанови Ніжинського міськрайонного суду від 20 лютого 2014 року на а.с.17, відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП також за сварку з тещею [PERSON], що мала місце 04 лютого 2014 року. Відповідно до висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 10 липня 2014 року на а.с.13, з скаргою в Ніжинський МВ УМВС України в Чернігівській області на відповідача [PERSON] зверталася [PERSON] і в даному висновку зазначено, що 05 липня 2014 року сварка між ними виникла тому, що [PERSON] не впустила у квартиру [PERSON], оскільки той прийшов додому в стані алкогольного сп»яніння та що інколи між ними виникають сварки на побутовому грунті. Зазначене свідчить про факт неприязних відносин між третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON], на що він і посилався у своїх поясненнях у судовому засіданні. З відповідачем [PERSON] проводилася бесіда профілактичного характеру, про що свідчить копія висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС від 04 лютого 2014 року на а.с.14, а відповідно до висновку ДІМ Ніжинського МВ УМВС від 10 липня 2014 року на а.с.13 з ним проведена бесіда про недопустимість антигромадської поведінки. Докази, якими б підтверджувалось, що відповідач [PERSON] продовжував протиправну поведінку після винесення йому 10 липня 2014 року офіційного застереження, позивачем не надані. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що інша зазначена позивачем підстава для виселення відповідача, а саме, систематичне порушення правил співжиття, які б робили неможливим проживання позивача та третіх осіб в одній з відповідачем квартирі, належними доказами не доведена. За відсутності передбачених ч.1 ст.116 ЖК України підстав для виселення відповідача у задоволенні позову позивача [PERSON] слід відмовити, і так як позивач, являючись інвалідом другої групи (копія довідки МСЕ-ЧНВ № 202083 на а.с.7), відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений і при подачі позову судовий збір ним не сплачувався, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed