Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У листопаді місяці 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до про звільнення заставленого майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 23 жовтня 2008 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0808/022РС за яким позичальнику надано кредит в сумі 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави автотранспорту від 23.10.2008 року, за яким відповідач передав у заставу позивачу автомобіль марки Фіат 2201 Скудо, реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску. Ухвалою суду від 25 вересня 2012 року накладено арешт на зазначений автомобіль в забезпечення позову [PERSON] про стягнення коштів. Згідно картки реєстрації накладено арешт на означений автомобіль, належного на праві власності [PERSON] марки FIAT 2201 Skudo, номер кузова/шасі ZFA22000012499252, реєстраційний номер 12146ХІ, 1999 року випуску. Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, зокрема, ПАТ КБ «Приватбанк» згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна має вищий пріоритет на заставлене майно, тому просив звільнити майно з-під арешту, оскільки він відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» має переважне право на звернення на заставлене майно. Обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів рухомого майна, однак означене обтяження порушує його першочергове право на задоволення вимог за кредитним договором від 23.10.2008 року. Просить звільнити заставне майно з-під арешту. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просить його задоволити із викладених у позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON]А та представник Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 22 серпня 2008 року публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0808/022РС згідно умов якого позичальнику надано у кредит 50 000 доларів США, пунктом 3.1 якого визначено, що виконання зобов»язань за цим договором та договорам про видачу траншів забезпечується договором іпотеки, договором поруки та договором застави товару в обороті. Згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна значиться об»єкт обтяження рухомого майна згідно договору застави автотранспорту № 0808/022Рс від 22.08.2008 року на загальну суму 43 594,2 грн. на підставі договору застави 0808/022РС від 22.08.2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк», однак такого договору застави позивач суду не надав. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 вересня 2012 року накладено арешт на вказаний автомобіль, належний [PERSON] в забезпечення позовних вимог [PERSON] про стягнення коштів. Рішення суду звернення стягнення на предмет застави за кредитом не постановлялось. Позивач вважає, що має переважне право на задоволення своїх вимог в рахунок застави, оскільки відповідач порушує умови виконання кредитного договору та має заборгованість, і банк позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави, оскільки він знаходиться під арештом. Крім того, згідно статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Представник позивача посилається на те, що у якості забезпечення зобов'язань за кредитними договорами 22 серпня 2008 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого передав банку в заставу автомобіль марки «Фіат 2201 Скудо, реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, який належить на праві власності [PERSON], однак такого договору суду не надав. Встановлено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стягнута заборгованість з [PERSON] та в розмірі 269 658.71 грн. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон) визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов»язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Статтею 11 Закону визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Позивач при обґрунтуванні позовних вимог, виходить із того, що він, як заставодержатель, має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави, а накладений арешт на предмет застави унеможливлює виконання рішення суду. Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного. Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Банк не є власником спірного майна, та доказів того, що він є застоводержателем транспортного засобу суду не надав. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Однак, що позивач не є власником чи володільцем арештованого майна, звернення стягнення на іпотечне майно не відбулося, а позивач лише отримав право стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Банк не довів, а суд відповідно не встановив, що його право як заставодержателя порушене, договору застави транспортного засобу позивач не надав, а ухвалою суду від 25.09.2012 року вжито заходів щодо забезпечення позову, оскільки питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується у порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України, тому слід у задоволенні позову із означених підстав відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed