Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02.07.2018 року його позов до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) про захист прав споживача задоволено частково. З ФОП [PERSON] стягнуто на його користь заборгованість за невиконання цивільно-правових зобов`язань (по виготовленню та встановленню кухонних меблів) в загальній сумі 13357,84 грн., з яких 10500 грн. - основного боргу, 857,84 грн. - пені та 2000 грн. - витрат на оплату правової допомоги. Рішення суду набрало законної сили 01.08.2018 року. За вказаним рішенням встановлено факт порушення його прав з 01.11.2017 року (узгоджений сторонами останній день виконання зобов`язань ФОП [PERSON] щодо виготовлення та встановлення кухонної меблі) та наявність грошових зобов`язань відповідача у розмірі 13357,84 грн. З урахуванням часткового стягнення боргу в межах виконавчого провадження ВП №57055941, відкритого 22.08.2018 року Кальміуським ВДВС м.Маріуполя, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по сплаті 3% річних, нарахованих на строчену заборгованість за період з 01.11.2017 року по 03.01.2019 року в сумі 399,89 грн., заборгованість за нарахованим індексом інфляції на суму простроченої заборгованості за період з 01.11.2017 року по 03.01.2019 року, а також заборгованість за нарахованою пенею за період з 13.02.2018 року по 03.01.2019 року в сумі 3253,56 грн., всього у загальній сумі 4933,62 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, винесення рішення за справою залишив на розсуду суду, просив врахувати надані ним документи щодо погашення боргу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних справ - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, виначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Судом встановлено, що заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02.07.2018 року позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, стягнення боргу і моральної шкоди, задоволено частково. З ФОП [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за невиконання цивільно-правових зобов`язань (по виготовленню та встановленню кухонних меблів) в загальній сумі 13357,84 грн., з яких 10500 грн. - основного боргу, 857,84 грн. - пені та 2000 грн. - витрат на оплату правової допомоги. Зазначене рішення набрало законної сили 01.08.2018 року. За даним рішенням суду встановлено факт порушення прав [PERSON] з 01.11.2017 року (узгоджений сторонами останній день виконання зобов`язань ФОП [PERSON] щодо виготовлення та встановлення кухонної меблі) та наявність грошових зобов`язань відповідача у розмірі 13357,84 грн. Вказані обставини встановлені рішенням суду, що на теперішній час набрало законної сили, та додатковому доказуванню не підлягають. Постановою головного державного виконавця Кальміуського ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10.09.2018 року відкрито виконавче провадження ВП №57055941 з виконання виконавчого листа №264/5765/17 від 01.08.2018 року. Часткове погашення ФОП [PERSON] за період з 05.10.2018 року по 03.01.2019 року, грошових коштів за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02.07.2018 року, підтверджується наданою позивачем інформацією про рух коштів, виданою відділенням ПУМБ «РЦ в м.Маріуполь». Згідно, наданої відповідачем довідки №14927/2341 від 22.05.20019 року, виданої бухгалтерією ПрАТ «ММК ім.Ілліча», з заробітної плати [PERSON] , на підставі виконавчого документу №264/5765/17 від 01.08.2018 року, проводяться відрахування на користь [PERSON] Утримано 6780 грн., станом на 01.04.2019 року підлягає сплаті -6577,84 грн. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц. Суд зазначає, що ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року №14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Позивачем, з урахуванням часткового стягнення боргу з відповідача в межах виконавчого провадження, надано розрахунок суми інфляційного збільшення заборгованості - 1280,17 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості - 399,89 грн., який відповідач не спростував, та з яким суд погоджується. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Також, статтею 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Стаття 551 ЦК України визначає, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Зобов`язання відповідача ФОП [PERSON] є простроченими з 01.11.2017 та за рішенням суду з нього стягнуто пеню у розмірі 857,84 грн. за період з 01.11.2017 року по 12.02.2018 року. Наданий позивачем розрахунок розміру нарахованої пені за період з 13.02.2018 року по 03.01.2019 року, в сумі 3253,56 грн. відповідачем не спростований та визнається судом обґрунтованим та розрахованим у відповідності з діючим законодавством. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити повністю. Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви та згідно ст.141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позов, судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved