overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У лютому 2017 року заявник звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.04.2018 року у справі призначено судово- психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Листом від 02.11.2018 року № 560 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» матеріали повернуті без виконання через неможливість доставлення до медичного закладу особи, щодо якої необхідно надати експертний висновок. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.11.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року у справі призначено судово- психіатричну експертизу на дому, на час проведення якої провадження у справі зупинено. У червні 2019 року до суду надійшов експертний висновок. В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує, що [PERSON] внаслідок перенесеного інсульту та порушень головного мозку втратила соціальні зв`язки, за своїм психічним та фізичним станом вона потребує постійного стороннього нагляду та догляду, медичного обслуговування. Представник органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрацїі Одеської області у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, про дату, час та місце його проведення, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] внаслідок перенесеного інсульту та порушень головного мозку втратила соціальні зв`язки, за своїм психічним та фізичним станом вона потребує постійного стороннього нагляду та догляду, медичного обслуговування. Відповідно до висновку судово- психіатричної експертизи КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 07.06.2019 року № 228, [PERSON] , [INFO] страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді «Судинної деменції з гострим початком» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F 01.0 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, у суду є всі підстави для визнання [PERSON] недієздатною. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У лютому 2017 року заявник звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя для оформлення пенсії та при перевірці його документів було виявлено, що у трудовій книжці на титульній сторінці у графі «Прізвище» є виправлення, через що не виявляється можливим призначити йому пенсію. На підставі викладеного, заявник вимушений був звернутися до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт належності йому трудової книжки серії БТ-1 №8600177 виданої на імя [PERSON]. Заявник та його представник у судове засідання не зявились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління ПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії паспорта громадянина України ВС 967948, виданого 17.04.2001 року Іллічівським РВ Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області, яка мається в матеріалах справи, вбачається, що 22.07.1966 року в м. Маріуполі Донецької області народився [PERSON]. В матеріалах справи мається трудова книжка [PERSON], [INFO], в якій на титульній сторінці у графі «Прізвище» мається виправлення ручною іншого відтінку. Таким чином, заявник позбавлений можливості оформити необхідні документи для отримання пенсії, оскільки в його трудовій книжці маються виправлення у прізвищі заявника. Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Якщо імя, по-батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж не збігаються з імям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документу даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У лютому 2017 року заявники звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої посилалися на те, що 26.07.2008 року між ними зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина. Оскільки спільне життя не склалося, сторони мають різні погляди, не ведуть спільного господарства, [PERSON] та [PERSON] просять суд укладений між ними шлюб розірвати. У судове засідання заявник [PERSON] заяву просив задовольнити, пояснивши, що дружині довелось терміново виїхати у робоче відрядження. Представник заявника заяву також просив задовольнити. Заявниця [PERSON] до суду не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що заяву підтримує повністю, просила проводити судовий розгляд без неї (а.с. 21). Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 26.07.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №859, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Заявниками спільно визначено місце проживання дитини та участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини, про що ними укладено нотаріально посвідчений договір . Так, 21.02.2017 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів (а.с.14),на підтвердження виконання якого [PERSON] були надані квитанції про сплату аліментів (а.с. 23-25). Відповідно до умов договору, було визначено місце проживання дитини з матір'ю. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалось, сторони мають різні погляди на життя, не ведуть спільного господарства, наміру зберігати сім'ю не мають, тобто, шлюб існує формально. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між заявниками необхідно розірвати. На підставі ст. ст. 109 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У лютому 2017 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року, в якій просить встановити факт, що вона, [PERSON], постійно, безвиїзно проживала на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року та по теперішній час. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти заяви заперечувала та просила відмовити в її задоволенні. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], народилась 07.11.1989 року в м.Полтаві. ЇЇ мати, [PERSON], [INFO] проживала на той час і була прописана ( в період з 29.02.1980 року по 28.12.2002 року) за адресою: м. Полтава, вул.Ш.Алейхема, 55. Навчалась заявниця в СШ №6. У 2005 році заявниця змінила разом з сім»єю місце проживання - переїхали в с. Писарівка Ново-Санжарського району Полтавської області. В 2006 році заявниця закінчила 9 класів місцевої школи і там же одержала ідентифікаційний код. Паспорт громадянки України вона не отримувала. В даний час заявниця знаходиться в цивільному шлюбі і проживає разом з чоловіком за адресою: м. Полтава, вул. Тунельна, 38. Як зазначила у своїй заяві та в судовому засіданні заявниці без встановлення факту постійного проживання станом на вказані вище дати в судовому порядку, вона позбавлена можливості встановлення належності до громадянства України і одержання паспорта громадянина України. Факт постійного, безвиїзного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року та по теперішній час [PERSON], [INFO] підтверджується також показами наданими в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON] Згідно частини 2 статті 256 Цивільно-процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту того, що [PERSON], постійно, безвиїзно проживала на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року та по теперішній час. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У лютому 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Позивачі вказують, що з вини відповідачів 18.10.2016 відбулося залиття належної на праві власності позивачам квартири [ADDRESS]. Приймаючи до уваги усну заяву про зменшення позовних вимог, подану в судовому засіданні 03.10.2017 позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки в сумі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 1280 грн. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали заяву про зменшення позовних вимог, яку просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала зменшені позовні вимоги. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У лютому 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Позивач зазначив, що з 07.09.2012 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1468. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що понад 10 місяців шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. Позивач надала до суду заяву від 13.09.2017 року, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву від 13.09.2017 року, в яків позов визнав та просив розглянути справу без його участі. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У лютому 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 25.09.2010 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 64. В шлюбі народилась донька, [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться з 06 серпня 2016 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, надавши усні пояснення. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У лютому 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач, з врахуванням зменшених позовних вимог в судовому засіданні просив: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 16 вересня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1795, стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 (півтори тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 24.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 (півтори тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 24.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття; Відповідач в судовому засіданні заяву про зменшення позовних вимог визнав в повному обсязі. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03.02.2016 року Відповідач отримав кредит у сумі 13329,62 грн. зі сплатою 18 % річних за користування ним. Однак, відповідач порушила умови погашення заборгованості. Станом на 29.12.2016 року мала заборгованість 19801,15 грн., а саме: 13329,66 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2206,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4265,44 пеня та комісія за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також 5486,85,82 грн. штраф. Оскільки зобовязання за вказаним кредитним договором не виконуються, то представник позивача просить стягнути з відповідача на користь «ПриватБанку» заборгованість у розмірі 19801,15 грн., а також судові витрати, справу розглядати без їх участі. Відповідач будучи повідомленим по останньому відомому місцю проживання, про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суд до відома не поклала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно вимог ст.ст.1052, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03.02.2016 року Відповідач отримав кредит у сумі 13329,62 грн. зі сплатою 18 % річних за користування ним. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак відповідач умови договору не виконала. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 29.12.2016 року мала заборгованість 19801,15 грн., яка складається з: 13329,66 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2206,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4265,44 пеня та комісія за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також 5486,85,82 грн. штраф.. Тому суд вважає, що вказану заборгованість слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву б/н від 11.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана разом заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП 2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] з «Умов та правил надання банківських послуг» та [PERSON] з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. Відносини між Банком та Клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб сайт або інший інтернет ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача, що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved