Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що вона і відповідач 31 жовтня 2012 року уклали шлюб, за час якого у них [INFO] народився син [PERSON]. На даний час дитина перебуває на її повному утриманні. Зважаючи на те, що згідно норм чинного законодавства батьки несуть рівні обов'язки щодо утримання дітей, те, що відповідач працевлаштований, тобто має постійний дохід, просить суд постановити рішення котрим стягувати з нього в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки від його заробітної плати щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, зважаючи на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, проживає разом із нею, просить суд також стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати щомісячно, до досягнення сином трьох років. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які зазначені у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що його малолітня дитина усім забезпечена і як такої матеріальної допомоги не потребує. У січні 2015 року ним куплено для сина один кілограм мандаринів, три банани, печиво, цукерки, до свята Миколая - 2 кг. мандаринів, 3 банани, іграшку (автомобіль), а раніше у листопаді 2014 року - 2 кг. яблук, дитячий мяч. На відміну від дитини позивачка своє проживання може забезпечити сама. Просить у задоволенні позову відмовити. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони 31 жовтня 2012 року уклали шлюб за час якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Дані обставини стверджені свідоцтвами про шлюб та про народження дитини (а.с.2, 3). Як ствердила позивачка, що не заперечив відповідач, син сторін проживає разом із матір'ю. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, про що сам фактично визнав суду, цього свого батьківського обов'язку щодо малолітнього сина належним чином не виконує. Придбання ним для нього протягом листопада-січня декілька кілограмів мандаринів, шести бананів, печива, цукерок, яблук, іграшки (автомобіль), дитячого мяча не є належною матеріальною допомогою на його утримання. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 згаданого Кодексу розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 цього Кодексу. Відповідач працює вчителем фізичної культури у ЗОШ 1-11 ступенів с.Гута Камінська та отримує заробітну плату. Зважаючи на те, що він має постійний заробіток, суд виходячи з вимог ст. 183 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від його заробітку (доходу), як цього просить позивачка. Відповідно до ст.182 СК України враховуючи розмір заробітної плати відповідача, яка згідно його пояснень вдвічі перевищує її законодавчо встановлений мінімальний розмір, суд визначає аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від його (батька) заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вважаючи, що такий розмір буде достатнім для задоволення її розумних матеріальних потреб. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом не встановлено обставин за яких відповідач не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання дружини. Беручи до уваги молодий працездатний вік відповідача, який працює та отримує достатній регулярний дохід, виходячи з принципу справедливості та розумності, потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з нього в користь позивачки слід стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial