Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який уточнила та просила поділити майно подружжя, що було придбано під час шлюбу, в якому перебували з вересня 1977 року по березень 2012 року, стягнувши на її користь з відповідача 1/2 частину вартості квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], - 60 000 грн., 1/2 частину вартості автомобіля «Москвич-2140», гаража, сараю та поділити предмети побуту та вжитку, а саме: холодильник «Індезит» вартістю 2450 грн.; газову плиту - 1100 грн.; витяжку кухонну - 280 грн.; мікрохвильову піч - 904 грн.; електром'ясорубку - 550 грн.; пилосос «Ел Джі» - 268 грн.; радіатор масляний - 570 грн.; швейну машинку - 400 грн.; ноутбук - 5100 грн.; принтер - 800 грн.; відеокамеру - 2400 грн.; матрац - 350 грн.; табурет - 50 грн.; пральну машинку «Електроніка» - 300 грн.; журнальний стіл, пенал, 4 стули загальною вартістю - 500 грн.; штори - 200 грн.; килим вартістю - 300 грн.; дві килимові доріжки загальною вартістю - 250 грн.; стабілізатор - 600 грн.; вентилятор - 75 грн.; три віконних багети загальною вартістю - 150 грн.; водяний насос - 750 грн.; аерогриль - 2100 грн.; хлібопічку - 500 грн.; кавомолку - 120 грн.; міксер - 100 грн.; сковороду - 105 грн.; блендер - 130 грн.; телевізор - 4800 грн.; золоту піраміду - 2000 грн.; бойлер - 960 грн.; два матраца по 350 грн.; два табурета вартістю кожний по 50 грн.; пральну машинку ультразвукову - 300 грн.; диван - 500 грн.; підвіску кухонну - 600 грн.; килимову доріжку - 150 грн.; тепловентилятор - 130 грн.; водяний насос - 750 грн.; 2 (два) ДВД плеєра по 900 грн. та електрокотел - 3000 грн. (а.с. 2-5, 25 -29). Рішенням Сніжнянського міського суду від 04 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя наступним чином: Визнано право власності за [PERSON] та [PERSON], за кожним з них, право спільної часткової власності без виділення в натурі на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Виділено [PERSON] наступне майно загальною вартістю 18 495 грн.: Аерогриль вартістю - 2100 грн.; хлібопічка - 500 грн.; кавомолка - 120 грн.; міксер - 100 грн.; сковорода - 105 грн.; блендер - 130 грн.; телевізор - 4800 грн.; золота піраміда - 2000 грн.; бойлер - 960 грн.; матрац - 350 грн.; табурет дерев'яний - 50 грн.; табурет вартістю - 50 грн.; пральна машинка ультразвукова - 300 грн.; диван - 500 грн.; підвіска кухонна - 600 грн.; килимова доріжка - 150 грн.; тепловентилятор - 130 грн.; водяний насос - 750 грн.; два ДВД плеєра по 900 грн.; електрокотел - 3000 грн.; Виділено [PERSON] наступне майно загальною вартістю 18 347 грн., а саме: Холодильник «Індезит» вартістю 2450 грн.; газова плита - 1100 грн.; витяжка кухонна - 280 грн.; мікрохвильова піч - 904 грн.; електром'ясорубка - 550 грн.; пилосос «Ел Джі» - 268 грн.; радіатор масляний - 570 грн.; швейна машинка - 400 грн.; ноутбук - 5100 грн.; принтер - 800 грн.; відеокамера - 2400 грн.; матрац - 350 грн.; табурет - 50 грн.; пральна машинка «Електроніка» - 300 грн.; журнальний стіл, пенал, 4 стули загальною вартістю - 500 грн.; штори - 200 грн.; килим - 300 грн.; дві килимові доріжки загальною вартістю - 250 грн.; стабілізатор - 600 грн.; вентилятор - 75 грн.; три віконних багети загальною вартістю - 150 грн.; водяний насос вартістю - 750 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 148 грн. різниці вартості виділеного при поділі спільного майна. В решті позовних вимог [PERSON] до [PERSON] - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 385 грн. 41 коп. судових витрат по оплаті судового збору. З вказаним рішенням не погодилася [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначила, що суд не прийняв до уваги той факт, що відповідач перешкоджав ій у користуванні житлом, визнав право спільної часткової власності за нею та відповідачем, за кожним з них, на ? частину квартири [ADDRESS], чим порушив її права, не виділивши відповідні частини житла в натурі. З метою набуття власного житла вона бажає стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину спірної квартири в розмірі 60 000 грн. З ринковою вартістю спірної квартири, яка визначена судовою будівельно-технічною експертизою в 77 343 грн., вона не згодна, оскільки експертом не врахована вартість індивідуального газового опалення та утеплений балкон, чим занижено вартість квартири на 24 000 грн. Суд також не зазначив, кому із сторін виділено в натурі меблевий гарнітур - житлова кімната «Сонет», який має 10 предметів (шифонер, сервант, книжкова шафа, шафа-бар, пенал, диван, стіл, тумбочка, журнальний стіл, 6 стільців). Крім того, суд не поділив гараж, сарай та автомобіль «Москвич». В судове засідання апеляційного суду позивачка [PERSON] не з'явилась, але про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою та судовою повісткою (а.с.137, 142). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву від 19 лютого 2014 року про розгляд справи за його відсутності, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просив скаргу відхилити, як безпідставну, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін (а.с.126 - 130,138). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення різниці вартості виділеного при поділі майна та розподілу судових витрат змінити, а в іншій частині рішення - залишити без змін, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.п.3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу майно, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, перебуваючи у шлюбі з 14 вересня 1977 року, а 29 березня 2012 року рішенням апеляційного суду Донецької області шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9-11). Під час проживання у шлюбі, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 25 липня 2000 року сторони придбали двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем (а.с. 12). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3045/24 від 08 жовтня 2013 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату проведення експертизи складає 77343 (сімдесят сім тисяч триста сорок три) грн. 00 коп.; провести розподіл спірної квартири [ADDRESS] на дві частини виявляється не можливим (а.с. 70-72). Окрім цього, судом встановлено, що за час проживання в період шлюбу сторони набули предмети побуту та вжитку, а саме: холодильник «Індезит» вартістю 2450 грн.; газову плиту - 1100 грн.; витяжку кухонну - 280 грн.; мікрохвильову піч - 904 грн.; електром'ясорубку - 550 грн.; пилосос «Ел Джі» - 268 грн.; радіатор масляний - 570 грн.; швейну машинку - 400 грн.; ноутбук - 5100 грн.; принтер - 800 грн.; відеокамеру - 2400 грн.; матрац - 350 грн.; табурет - 50 грн.; пральну машинку «Електроніка» - 300 грн.; журнальний стіл, пенал, 4 стули загальною вартістю - 500 грн.; штори - 200 грн.; килим вартістю - 300 грн.; дві килимові доріжки загальною вартістю - 250 грн.; стабілізатор - 600 грн.; вентилятор - 75 грн.; три віконних багети загальною вартістю - 150 грн.; водяний насос - 750 грн.; аерогриль - 2100 грн.; хлібопічку - 500 грн.; кавомолку - 120 грн.; міксер - 100 грн.; сковороду - 105 грн.; блендер - 130 грн.; телевізор - 4800 грн.; золоту піраміду - 2000 грн.; бойлер - 960 грн.; два матраца по 350 грн.; два табурета вартістю кожний по 50 грн.; пральну машинку ультразвукову - 300 грн.; диван - 500 грн.; підвіску кухонну - 600 грн.; килимову доріжку - 150 грн.; тепловентилятор - 130 грн.; водяний насос - 750 грн.; 2 (два) ДВД плеєра по 900 грн. та електрокотел - 3000 грн., загальна вартість яких складає 36 842 грн. Частково задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд виходив з того, що окрім спірної квартири, ринковою вартістю 77 343 грн., яка є неподільною, сторони набули предмети побуту та вжитку, що перелічено вище загальною вартістю 36 842 грн. При цьому суд обґрунтовано визнав за кожним із сторін право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1/2 частину спірної квартири, та виділив в натурі позивачки майно, що складає предмети побуту та вжитку загальною вартістю 18 495 грн., а відповідачу - на загальну вартість 18 347 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовив позивачці в позові за безпідставністю заявлених нею вимог. Такі висновки суду є правильними, оскільки відповідають встановленим фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства. При цьому суд врахував, що згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 будинок, який є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями будинку, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванню шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Враховуючи, що ані позивач ані відповідач не надали згоди на отримання компенсації замість його частки та не внесли відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд першої інстанції визнав за кожним з подружжя ідеальні частки в спірній квартирі без її реального поділу, як цього вимагала позивачка. Також, оскільки позивачка та її представник в судовому засіданні не надали доказів, що автомобіль «Москвич-2140», гараж та сарай сторони придбали у шлюбі, що вони належать подружжю, не надали правовстановлюючих документів на це майно, тому в цій частині позову судом було відмовлено. Доводи апеляційного суду не спростовують правильних висновків суду в цій частині. Посилання апелянта про те, що суд не зазначив, кому із сторін виділено в натурі меблевий гарнітур - житлова кімната «Сонет», який має 10 предметів (шифонер, сервант, книжкова шафа, шафа-бар, пенал, диван, стіл, тумбочка, журнальний стіл, 6 стільців), апеляційний суд відхиляє, оскільки позов про поділ меблевого гарнітуру - житлової кімнати «Сонет» позивачка [PERSON] не заявляла. Не можна погодитись і з запереченням [PERSON] відносно ринкової вартості квартири, яка встановлена судовою будівельно-технічною експертизою, оскільки доказів іншої ринкової вартості квартири позивачка суду не надала, як і не заявила клопотання про призначення повторної експертизи. Разом з тим, повністю погодитись з рішенням суду не можна, враховуючи наступне. Як встановлено судом, загальна вартість предметів побуту та вжитку, що поділено між сторонами, складає 36 842 грн., а ? частина складає 18 421 грн. з яких позивачці виділено майна на 18 495 грн., а відповідачу - на 18 347 грн. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути різницю вартості виділеного при поділі майна, яка складає 74 грн. (18 421 грн. - 18 347 грн.), а не 148 грн., яку помилково стягну суд першої інстанції з позивачки на користь відповідача. Окрім цього, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 570 грн.92 коп. судового збору та 1 293 грн. 60 коп. витрат по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи, які були оплачені позивачкою, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути на її користь, що не врахував суд першої інстанції при ухваленні рішення. Таким чином, оскільки при ухваленні рішення в частині стягнення різниці вартості виділеного при поділі майна та розподілу судових витрат, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи та порушив норми матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині слід змінити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 74 грн., що складає різницю вартості виділеного їм при поділі майна. На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 570 грн.93 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1 293 грн. 60 коп., що сплачені нею. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Outcome: partial