Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки № 2673 від 15 червня 2015 року, укладений між ним та Чернігівською міською радою з 14 липня 2016 року. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 15 червня 2015 року між ним та Чернігівською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки № 2673, згідно пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку площею 0,2034 га, кадастровий номер 7410100000:02:044:0044, що розташована у місті Чернігів, вулиця 1-ша Набережна, 33 для експлуатації будівлі елінгу. Договір укладено терміном до 29 травня 2020 року. 11 липня 2008 року та 12 червня 2016 року позивач здійснив відчуження будівлі елінгу [PERSON] та [PERSON] відповідно. Позивач вказував, що 15 липня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив розірвати договір оренди земельної ділянки № 2673 від 15 червня 2015 року через продаж обєкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці. Однак, за доводами позивача, станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідач не виконав вимоги щодо розірвання договору та не припинив його дії на підставі п.п.3 п.30 договору. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду і постановити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає норма матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Суд безпідставно послався на положення ст. 32 Закону України „Про оренду землі. Вказує, що він не користується спірною земельною ділянкою, хоча і сплачував по 14 липня 2016 року орендну плату. Позивач наполягає на тому, що договір оренди землі є припиненим в силу закону. В письмових запереченнях Чернігівська міська рада просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згоди сторін про припиненню права користування земельною ділянкою не досягнуто, законом передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду за вимогою однієї із сторін, проте таких вимог заявлено не було. Проте такі висновки суду не грунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону. Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між Чернігівською міською радою (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки №2673. Згідно умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку в місті Чернігів, вулиця 1-ша Набережна, 33 для експлуатації будівлі елінгу, строк дії договору до 29 травня 2020 року. Згідно акту прийому-передачі від 15 червня 2015 року відбулось фактичне передання позивачу зазначеної земельної ділянки (а.с.10). 14 серпня 2008 року між [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до яких позивач дарування 1\\4 частини належної йому на праві власності нежитлової будівлі №33 по вул. Набережна, 1-а в м. Чернігові на користь [PERSON] 12 червня 2012 року [PERSON] здійснив дарування 3\\4 частини нежитлової будівлі №33 по вул. Набережна, 1-а в м. Чернігові на користь [PERSON], яка в свою чергу 14 липня 2016 року подарувала цю частину [PERSON] 15 липня 2016 року позивач звернувся до Чернігівської міської ради з заявою про припинення права оренди земельної ділянки, розірвавши договір оренди №2673 від 15 червня 2015 року в звязку з продажем обєкту нерухомого майна. Згідно листа Управління земельних ресурсів від 05 грудня 2016 року питання про розірвання договору оренди земельної ділянки буде включено до проекту рішення чергової сесії міської ради при передачі її в оренду новим власникам нерухомого майна. Після продажу позивачем нерухомого майна, що розташоване на орендованій земельній ділянці, він не сплачував орендну плату за земельну ділянку, в звязку з чим утворилась заборгованість з її сплати на загальну суму 22802 грн. 02 коп. і Головним управлінням ДФС у Чернігівській області було прийнято рішення про подання адміністративного позову до суду. Як вбачається з договору оренди земельної ділянки № 2673 від 15 червня 2015 року, в ньому сторони передбачили підстави зміни його умов і припинення його дії. Так, згідно п.28 спірного договору договір втрачає силу у разі його припинення або розірвання. Пунктом 29 встановлено, що підставою припинення договору є: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; примусовий викуп (вилучення) земельної ділянки у разі суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або орендодавця (у разі зміни умов господарювання, внаслідок змін у чинному законодавстві України); в разі ліквідації юридичної особи орендаря, в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. Відповідно до п.30 підставою розірвання договору є взаємна згода сторін; вимога однієї із сторін у випадку не виконання іншою стороною обовязків, передбачених договором; добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності орендаря. За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Положеннями ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно абз. 2 ст. 16 Закону України „Про оренду землі укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Відповідно до п. „е ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Частиною 3 статті 7 Закону України „Про оренду землі закріплено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Згідно приписів ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. Аналогічні положення закріплені в ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, у разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє імя шляхом укладення договору оренди. Тобто чинне законодавство не містить приписів про автоматичний перехід права користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт нерухомості, до нового власника нерухомого майна, а також автоматичний перехід обовязків щодо сплати новим власником орендної плати за попереднім договором оренди, стороною якого він не є, без додержання законодавчо встановленого порядку набуття права користування такою земельною ділянкою (ст.ст. 123 - 125 Земельного кодексу України). Виникнення такого права можливо лише за рішенням власника землі, що перебуває у державній або комунальній власності. Таким чином, з урахуванням положень ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 7 Закону України „Про оренду землі, з моменту укладення договорів дарування частин нежитлового приміщення, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право користування земельною ділянкою у [PERSON] за договором оренди землі №2673 від 15 червня 2015 року припинилось, а отже зазначений договір є таким, що припинений з 14 липня 2016 року (день укладення [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], договору дарування 3\\4 частин нежитлового приміщення). Враховуючи встановлені обставини справи та беручи до уваги норми діючого законодавства, апеляційний суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання договору оренди земельної ділянки припиненим в силу закону. Висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди повинен бути розірваний в судовому порядку, не грунтується на нормах матеріального права . Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи, що в ході розгляду справи не було встановлено порушень договору оренди земельної ділянки відповідачем, як не встановлено наявності підстав для його розірвання, передбачених самим договором, а також з врахуванням того, що спірний договір є припиненим в силу закону, то відсутні підстави для його розірвання. За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, з ухваленням нового рішення. При цьому в звязку з задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційний розгляд справи в сумі 1344 грн. 00 коп.

Outcome: approved