Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. У позовній заяві просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Балаклійський район, смт Андріївка, вул.Потьомкіна, буд. 34. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що з 19.09.2006 року він перебував із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10.01.2017 року. Під час шлюбу 25.10.2007 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Балаклійський район, смт Андріївка, вул. Потьомкіна, буд. 34. Покупцем у договорі була зазначена [PERSON] і право власності на житловий будинок зареєстровано за нею. Оскільки зазначений житловий будинок було придбано у період шлюбу, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, до початку судового розгляду справи по суті надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], 19.06.1964р.н., і [PERSON], 14.05.1970р.н., перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2006 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.01.2018 року (а.с. 5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 176212 від 10.01.2017 року, шлюб між ними розірвано 10.01.2017 року (а.с. 6). 25.10.2007 року між [PERSON] (продавцем) і [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4109. За умовами цього договору продавець передав у власність покупцеві житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області, вул. Потьомкіна № 34, а покупець прийняв вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і сплатив за нього обумовлену грошову суму (а.с. 36, 37). Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на підставі зазначеного договору було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується Витягом Балаклійського бюро технічної інвентаризації від 25.10.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстр. №283) (а.с. 38). Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України)\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ч. 1 ст.\~61\~СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ч. 1 ст.\~68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області, вул. Потьомкіна № 34 є обєктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки є майном, набутим за час шлюбу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнала у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 744,00 гривні судового збору (а.с. 1). Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 цього Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Таким чином, позивач повинен був сплатити за подання до суду позовної заяви 704,80 грн судового збору (1762*0,4=704,80). Отже [PERSON] надміру сплачено судовий збір у сумі 39,20 грн (744,00-704,80=39,20). Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). За змістом ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7\~Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 352,40 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, що підлягав сплаті позивачем при поданні позову (704,80 х 0,5 = 352,40), а також надміру сплачений судовий збір у сумі 39,20 грн, а усього 391,60 грн (352,40+39,20=391,60). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 352,40 гривень відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved