Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У Приморський районний суд міста Одеси звернулася позивачка [PERSON] з позовом до відповідачей, в якому просить суд визнати частково недійсним довор купівлі-продажу частки квартири, переведення прав покупця та визначити за нею право власності на 592/1000 частки квартири під номером [ADDRESS], яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 123,8 кв.м. у тому числі житловою площею 68,2 кв.м. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали і пояснили суду, що 15 жовтня 2011 року між відповідачем по справі [PERSON] та [PERSON] (сином позивачки) був укладений договір купівлі-продажу 592/1000 частки квартири, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 999 (витяг з державного реєстру правочинів № 10513028 від 15.10.2011 року). Але фактично покупцем 592/1000 частки квартири [ADDRESS] є позивачка [PERSON], оскільки вона здійснювала пошук квартири для себе та здійснила розрахунок за придбану частку квартири. Просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу частки квартири, перевести права покупця на неї та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами згоден, позов визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові пояснення, в яких позов [PERSON] визнає та просить його задовольнити. Представник третьої особи на стороні відповідача позов не визнав. Дослідивши матеріали справи и вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи на стороні відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між відповідачем по справі [PERSON] та [PERSON] (сином позивачки) був укладений договір купівлі-продажу 592/1000 частки квартири, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 999 (витяг з державного реєстру правочинів № 10513028 від 15.10.2011 року). Відповідно до пункту 1 вищезазначеного договору, за цим договором ПРОДАВЕЦЬ передає майно у власність ПОКУПЦЯ (продає), а ПОКУПЕЦЬ приймає це майно і сплачує за нього обговорену грошову суму (купує). Майно, що відчуджувалося по вищезазначему договору, складалося з 592/1000 частки квартири під [ADDRESS], яка в цілому складалася з чотирьох житлових кімнат загальною площею 123,8 кв.м. у тому числі житловою площею 68,2 кв.м. Фактично покупцем 592/1000 частки квартири під [ADDRESS] є позивачка по справі [PERSON], оскільки вона здійснювала пошук квартири особисто для себе та здійснила розрахунок за придбану частку квартири, про що свідчить розписка продавця квартири - відповідача [PERSON], про те, що він отримав від [PERSON] грошові кошти за придбану квартиру в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч) доларів США. Після придбання квартири так як квартира потребувала ремонтних робіт, [PERSON] за особисті кошти купувала будівельні матеріали та були залучені працівники для проведення ремонтних робіт. Квитанції на придбання будівельних матеріалів на ім'я [PERSON] долучені до матеріалів справи. Після проведення ремонту у квартирі вона постійно проживає у спірній квартирі. Всі ці обставини по справі, також підтвердили свідки у судовому засіданні: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які надали суду свідчення саме про те, що [PERSON] проживає у спірній квартирі, яку придбала особисто для себе, розрахунок за придбання квартири та проведення ремонтних робіт також здійснювала за свої кошти. Між тим, за змістом ст. 325 ЦК України, якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за її кошти і для неї та якщо інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, то вказаний договір відповідно до ст.ст. 235, 217, ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відео запису та іншими доказами. Рішення не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Недійсність правочину може бути визнано судом. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину немає наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку та ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved