Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У лютому 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять встановити, що [PERSON], [INFO], є їх батьком, посилаючись на те, що з 1984 року по 2009 рік він перебував у фактичних шлюбних відносинах з їх матір'ю [PERSON]. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюб не був зареєстрований, відомості про батька дитини були записані за вказівкою матері. З моменту народження, позивачі проживали з відповідачем, знаходились на його та матері вихованні та утриманні, зареєстровані за однією адресою. Вказують, що відповідач завжди визнавав їх своїми дітьми, що підтверджується, зокрема, відповідними заявами останнього. У судовому засіданні позивачі підтримали позовну заяву. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги. [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Представник Відділу ДРАЦС Дніпровського РУЮу м. Києві у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу у його відсутності, суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника. Суд, прийнявши визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON], [INFO] народилась [PERSON], батьками яких вказані [PERSON] та [PERSON] Відомості про батька в актових записах про народження внесені за вказівкою матері, при чому ім'я та по-батькові батька зазначені відповідача. Як пояснили позивачі та відповідач, останній з 1984 року перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] і у 1985 та 1988 роках у них народились позивачі у справі, яку відповідач завжди визнавав, надавав матеріальну допомогу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Оскільки позивачі народилися до 01.01.04 року, застосуванню підлягає КпШС України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved