Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] пред'явила позов до ТОВ «Агроблаго» і [PERSON], в якому просила визнати недійсною передачу [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Агроблаго» квартири [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності ТОВ «Агроблаго» на цю квартиру й визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 1/2 частина вказаної квартири є власністю [PERSON] Проте [PERSON] передав спірну квартиру до статутного фонду ТОВ «Агроблаго», у зв'язку з чим цьому товариству видано свідоцтво про право власності на неї, яке в силу зазначених вище обставин підлягає визнанню недійсним. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і задовольнити її позов. Доводи скарги зводяться до такого: - передача [PERSON] спірної квартири до статутного фонду ТОВ «Агроблаго» суперечить ст. 65 СК України і ст. 369 ЦК України, - посилання місцевого суду на те, що при вирішенні спорів щодо визнання недійсними статутів акціонерних товариств не застосовуються норми, які регулюють недійсність правочину, є хибним, т.я. вимоги про визнання статуту ТОВ «Агроблаго» недійсним [PERSON] не заявлено, - судом проігноровано приписи ст.ст. 6, 7 Закону України «Про господарські товариства», згідно з якими зміни статутного капіталу товариства мають пройти державну реєстрацію, - вирішуючи справу по суті, місцевий суд послався на роз'яснення, викладене у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, то той з подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Проте це роз'яснення не може бути застосоване для вирішення справи. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04.08.2015 р. оскаржуване рішення по даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] скасовано і провадження у справі в цій частині закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали апеляційну скаргу, а представники [PERSON] і ТОВ «Агроблаго» просили її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що підстав для визнання недійсною передачі [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Агроблаго» спірної квартири нема, що задоволення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТОВ «Агроблаго» на цю квартиру може мати місце лише після скасування рішення від 21.02.2014 р. про державну ресторацію права власності на неї за ТОВ «Агроблаго»; у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення вказаних вимог не підлягають задоволенню і вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири. З такими висновками не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. Згідно з протоколом № 1 загальних зборів засновників про заснування ТОВ «Агроблаго» від 11.02.2014 р., єдиний засновник цього товариства - відповідач [PERSON] встановив його статутний фонд у розмірі 367900 грн. 00 коп. і в якості майнового вкладу [PERSON] передав до нього квартиру [ADDRESS], про що у цей же день складено відповідний акт (копії вказаного протоколу й акту на а.с. 81, 129). 21.02.2014 р. Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції видала ТОВ «Агроблаго» свідоцтво про право власності на спірну квартиру в цілому і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181004343 відповідного змісту (копії цього свідоцтва й витягу на а.с. 112, 111). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2014 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та ін. у власність [PERSON] виділено 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25.07.2014 р. дане рішення залишене без змін. В мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що факт передачі спірної квартири до статутного капіталу ТОВ «Агроблаго» на вирішення спору впливати не може. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2015 р. касаційну скаргу ТОВ «Агроблаго» на вказані судові рішення повернуто останньому на підставі ст.ст. 121, 324 ЦПК України. У мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що судовими рішеннями, на які ТОВ «Агроблаго» подано касаційну скаргу, питання про права, свободи чи обов'язки цього товариства не вирішувалося (копії наведених судових рішень на а.с. 11-12, 13-14, 195-196). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції від 22.08.2014 р. № 15330384 (його копія на а.с. 17) [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права спільної часткової приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] з тих підстав, що на дату постановлення вищевказаного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова квартира не перебувала у власності [PERSON] У пунктах 5.6 і 5.7 статуту ТОВ «Агроблаго» у редакції, що затверджена протоколом № 1 загальних зборів учасників цього товариства від 11.02.2014 р., який відповідним чином зареєстровано, зазначено, що його статутний капітал становить 367900 грн. 00 коп. і що частка у статутному капіталі цього товариства розподілена так: [PERSON] - 367900 грн. 00 коп. (копія даного статуту на а.с. 131-139). У пунктах 5.6 і 5.7 статуту ТОВ «Агроблаго» у новій редакції, що затверджена протоколом № 5 загальних зборів учасників цього товариства від 30.12.2014 р., який відповідним чином зареєстровано, зазначено, що його статутний капітал становить 1000 грн. 00 коп. і що частка у статутному капіталі цього товариства розподілена так: [PERSON] - 1000 грн. 00 коп. (копія даного статуту на а.с. 96-105). У справі відсутні докази, що підтверджують згоду [PERSON] на передачу належної їй 1/2 частину спірної квартири до статутного фонду ТОВ «Агроблаго» [PERSON] З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. У ході розгляду справи не спростовано твердження позивача про те, що відповідач без її згоди передав належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] до статутного фонду ТОВ «Агроблаго». Отже розпорядження відповідачем належною позивачеві частиною квартири у такий спосіб (який задокументовано протоколом № 1 загальних зборів засновників про заснування ТОВ «Агроблаго» від 11.02.2014 р.) суперечить приписам ст.ст. 317 ч. 1 і 319 ч.ч. 1, 2 ЦК України. Таким чином, належна позивачеві частина вищевказаної квартири незаконно перебуває у власності ТОВ «Агроблаго», т.я. її передано у власність даного товариства особою, яка не мала на це права (поза волею її власника - позивача). З викладеного випливає, що видане 21.02.2014 р. Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції ТОВ «Агроблаго» свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка належить позивачеві, є незаконним. Висновок суду І інстанції про те, що задоволення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТОВ «Агроблаго» на квартиру, про яку йдеться, може мати місце лише після скасування рішення від 21.02.2014 р. про державну ресторацію права власності на неї за ТОВ «Агроблаго», суперечить названим нормам права і ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У той же час 1/2 частина цієї ж квартири, що належала відповідачеві, в силу ст.ст. 317 ч. 1, 319 ч.ч. 1, 2 і 361 ЦК України законно передана ним до статутного фонду ТОВ «Агроблаго». Тому оспорюване позивачем свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірної квартири, яке перейшло до ТОВ «Агроблаго» від відповідача, є законним. Доводи, з яких відповідачі не визнають позов, апеляційним судом відкидаються, виходячи з такого: - посилання останніх на те, що на дату ухвалення Деснянським районним судом м. Чернігова рішення від 08.05.2014 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та ін. квартира [ADDRESS] не була спільною сумісною власністю [PERSON] й [PERSON] і що вона була власністю ТОВ «Агроблаго», а опісля вона стала власністю єдиного засновника цього товариства [PERSON] як така, що внесена до статутного фонду ТОВ «Агроблаго», не мають юридичного значення. Так, по справі встановлено, що 1/2 частина спірної квартири на той час належала і на цей час належить [PERSON] Крім того, ці посилання суперечать описаним вище відомостям статуту ТОВ «Агроблаго» у новій редакції, що затверджена протоколом № 5 загальних зборів учасників даного товариства від 30.12.2014 р., - посилання відповідачів на те, що у задоволенні позовної вимоги про визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру належить відмовити, т.я. його не може бути визнано недійсним за правилами недійсності правочинів, є юридично неспроможним, оскільки дане свідоцтво на 1/2 частину цієї квартири є недійсним не відповідно до згаданих правил, а в силу ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» орієнтує суди нижчих ланок на те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), а в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах (абз. 2 п. 7). Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз'яснює, що за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі (абз. 2 п. 4). ТОВ «Агроблаго» не брало участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та ін., яку вирішено згаданим вище рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2014 р. і яким за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири. Тому на виконання наведених роз'яснень апеляційний суд вважає за необхідне постановити рішення про задоволення вимог [PERSON] до ТОВ «Агроблаго» про визнання за нею права власності на цю ж частину квартири. Узагальнюючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Агроблаго» про визнання недійсними правочину по передачі спірної квартири, свідоцтва про право власності на неї та визнання права власності на частину цієї квартири і до [PERSON] про визнання недійсними правочину по передачі квартири й свідоцтва про право власності на неї підлягає скасуванню з постановленням рішення про визнання незаконною передачу [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Агроблаго» належної [PERSON] частини спірної квартири, про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право власності ТОВ «Агроблаго» на цю частину квартири і про визнання за [PERSON] право власності на неї. Апеляційний суд вважає за необхідне вирішити справу як на підставі наданих суду І інстанції доказів, так і на підставі наданих апеляційному суду доказів, т.я. всі вони мають виключне значення для справи. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України [PERSON] належить відшкодувати судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог за рахунок кожного відповідача таким чином: - за рахунок [PERSON] і ТОВ «Агроблаго» - по 184 грн. 20 коп. (з кожного) на відшкодування судового збору у зв'язку з частковим задоволенням вимог позовної заяви та апеляційної скарги немайнового характеру, - за рахунок ТОВ «Агроблаго» - 5481 грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат у зв'язку з частковим задоволенням вимог позовної заяви та апеляційної скарги майнового характеру.

Outcome: partial