Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Позняки-8» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення. Позивач посилається на наступні обставини. Відповідач безпідставно займає та використовує нежитлове приміщення, яке згідно експлікації іменується як «колясочна» (загальною площею 11,3 кв.м), приміщення санвузлу (загальною площею 2,7 кв.м.) та балкону, за адресою [ADDRESS] Неодноразові звернення до відповідача з вимогою вжити заходів щодо звільнення приміщення результатів не дали. Зважаючи на обставини, викладені у позові позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 20.04.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 03.11.2020 справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача своєю заявою від 03.11.2020 просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачам судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення (Відзив) з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями (Відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: [ADDRESS] створено Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Позняки-8». Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач вказує, що Відповідач безпідставно займає та використовує нежитлове приміщення, яке згідно експлікації іменується як «колясочна» (загальною площею 11,3 кв.м), приміщення санвузлу (загальною площею 2,7 кв.м.) та балкону, за адресою [ADDRESS] . На виконання рішення загальних зборів кооперативу від 20.06.2017 про звільнення нежитлового приміщення «колясочна», що самовільно зайняте членом кооперативу [PERSON] складено акт від 16.11.2017 про вручення повідомлення про звільнення приміщення відповідачем до 01.04.2018, зобов`язавши відновити вхід до кімнати «колясочна» біля приміщення «щитова» до 01.04.2018. 17.04.2019 Відповідачем подано заяву голові правління ЖБК «Позняки-8», у якій остання зобов`язалась звільнити займане нею службове приміщення «колясочна» по [ADDRESS] та відновити всі перепланування до стану згідно проекту плану 1-го поверху. Передати приміщення «колясочна» комісії з уповноважених осіб по акту передачі з кінцевим терміном - 30.05.2019. Відповідачу неодноразово направлялись попередження про звільнення приміщення. Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь в загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ч.7 ст.91 Конституції України встановлено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-2/2004 від 02.03.2004 у справі за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень ст.ст.1,10 цього Закону /справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків/ допоміжні приміщення /підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін./ передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир. Підтвердження права власності на допоміжне приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Таким чином, виходячи з викладених вище норм закону, слідує, що відповідач є співвласником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.ст.319,321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що своїми діями відповідач чинить перешкоди в користуванні приміщенням, що перебуває у власності співвласників будинку, обмежує права співвласників будинку, чинить перешкоди в користуванні та володінні майном, а тому вважає вимоги позивача обґрунтованими. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved