Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до Солом`янського районного суду м. Києва. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що рішеннями Солом`янського районного суду міста Києва від: - 17 березня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; - 11 грудня 2014 року встановлено порядок користування житловим приміщенням (квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] ); - 17 липня 2019 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування та розпорядження вищезгаданим житловим приміщенням. Після періоду відсутності у 2 місяці позивач не змогла потрапити до квартири, оскільки там проживали інші люди, а замки було змінено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Корнійчук В.І. було прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 про реєстрацію договору купівлі-продажу (покупець [PERSON] ) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також державним реєстратором Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. було прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48700629 від 16.09.2019 про реєстрацію договору іпотеки на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] (іпотекодержатель [PERSON] ). Згідно з відповіддю на адвокатський запит Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві квартира за адресою: [ADDRESS] серед приватизованих не значиться, а отже знаходиться у комунальній власності Солом`янської РДА в м. Києві. Відповідно до відповіді на адвокатський запит КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою: [ADDRESS] ні на кому не зареєстрована. Також згідно з довідками Солом`янської РДА в м. Києві № 10800750 та № 10800781 від 17 жовтня 2019 року [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, позивачка просила суд: - скасувати свідоцтво про приватизацію двокімнатної квартири загальною площею 44 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.09.2019 двокімнатної квартири, загальною площею 44 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І., за реєстровим номером 1080; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 11:59:16, номер запису про право власності 33150402, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1910680180000- двокімнатна квартира загальною площею 44 кв.м, житловою площею 30,6 за адресою: [ADDRESS] , внесене Державним реєстратором Корнійчуком В.І., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області; - скасувати рішення про державну реєстрацію договору іпотеки та його обтяження індексний номер 48700629 від 16.09.2019 року 16:10:51, номер запису про іпотеку 33242124, внесене Державним реєстратором приватним нотаріусом Гарасютою О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ про реєстрацію договору іпотеки на квартиру за адресою: [ADDRESS] , іпотекодержатель [PERSON] ; - витребувати з незаконного володіння квартиру за адресою: [ADDRESS] та передати її в користування законним квартиронаймачам: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року в справі відкрито загальне позовне провадження та надано відповідачам 30-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. У встановлений ухвалою суду від 18 грудня 2019 року строк відзиви від відповідачів не надійшли. Відповідно до зворотнього повідомлення поштове відправлення для [PERSON] повернуто через відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до зворотнього повідомлення поштове відправлення для [PERSON] повернуто через закінчення терміну зберігання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року закінчено підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 жовтня 2020 року до суду надійшла заява адвоката Власенка А.М., який здійснює представництво інтересів [PERSON] у кримінальному провадженні № 1201810030002992 від 07.07.2018. Останній повідомив суд про представництво її інтересів і в цій цивільній справі та просив надіслати [PERSON] позовну заяву з додатками для надання відзиву. Відповідно до зворотнього повідомлення поштове відправлення для [PERSON] повернуто за закінченням терміну зберігання. Представник позивача 01 грудня 2020 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року [PERSON] притягнуто в якості відповідача у справі. Відповідно до зворотнього повідомлення поштове відправлення отримано [PERSON] 06 лютого 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку. 24 липня 1987 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У 1986 році у подружжя народився син [PERSON] , який також був зареєстрований за вказаною адресою. Рішеннями Солом`янського районного суду міста Києва від: - 17 березня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; - 11 грудня 2014 року встановлено порядок користування житловим приміщенням (квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] ); - 17 липня 2019 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування та розпорядження вищезгаданим житловим приміщенням. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Корнійчук В.І. було прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 про реєстрацію договору купівлі-продажу (продавець [PERSON] , покупець [PERSON] ) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також державним реєстратором Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. було прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48700629 від 16.09.2019 про реєстрацію договору іпотеки на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] (іпотекодержатель [PERSON] ). Згідно з відповіддю на адвокатський запит Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві квартира за адресою: [ADDRESS] серед приватизованих не значиться, а отже знаходиться у комунальній власності Солом`янської РДА в м. Києві. Відповідно до відповіді на адвокатський запит КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою: [ADDRESS] ні на кому не зареєстрована. Також згідно з довідками Солом`янської РДА в м. Києві № 10800750 та № 10800781 від 17 жовтня 2019 року [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно з ст. 3. ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п. 2 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, яке було чинним на момент виникнення правовідносин, передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з п. 5 зазначеного Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (пункт 18 цього Положення). Як встановлено судом, наймачі квартири за адресою: [ADDRESS] , не зверталися до органу приватизації з заявами на приватизацію житлового приміщення. Вказана квартира знаходиться у комунальній власності Солом`янської РДА в м. Києві. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Як вказав Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 758/11648/16-ц правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом має права власності чи речового права на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Верховний Суд резюмував, що власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Суду на запит надано документи з кримінального провадження № 12018110030002992 від 07.07.2018, що здійснюється слідчим управлінням ГУ НП в Київській області, зокрема копія договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2019 року. Відповідно до цього договору продавцем квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , а покупцем - [PERSON] . У договорі вказано, що квартира належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 січня 2004 року відділом приватизації державного житлового фонду Солом`янської РДА в м. Києві на підставі розпорядження від 31 січня 2004 року № 2959 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу не володів правом власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 09 вересня 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є недійсним з моменту його укладення. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 09 вересня 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Юридичними наслідками, пов`язаними з недійсністю договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , від 09 вересня 2019 року, є: - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 11:59:16, номер запису про право власності 33150402, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1910680180000- двокімнатна квартира загальною площею 44 кв.м, житловою площею 30,6 за адресою: [ADDRESS] , внесене Державним реєстратором Корнійчуком В.І., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області; - скасування рішення про державну реєстрацію договору іпотеки та його обтяження індексний номер 48700629 від 16.09.2019 року 16:10:51, номер запису про іпотеку 33242124, внесене Державним реєстратором приватним нотаріусом Гарасютою О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ про реєстрацію договору іпотеки на квартиру за адресую: [ADDRESS] , іпотекодержатель [PERSON] . Суд дійшов висновку про необхідність задоволення розглянутих позовних вимог. Як встановлено вище, суд дійшов висновку про скасування свідоцтва про приватизацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати рішення про державну реєстрацію договору іпотеки, тобто квартира, як і раніше, належить до державного житлового фонду, а позивачка і надалі залишається користувачем вказаної спірної квартири, її права є захищеними. З урахуванням викладеного у задоволенні позовної вимоги витребування з незаконного володіння квартири сіл відмовити.

Outcome: partial