Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому зазначає, що з 27 жовтня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають доньку Ірину, [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, шлюбні стосунки фактично припинені, сторони проживають окремо. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сімї стало неможливим, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 23 березня 2018 року надано подружжю місячний строк на примирення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, усі можливі заходи для збереження сімї вичерпано. Врятувати шлюб неможливо. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що у сторін є малолітня дитина, яка має проживати у повноцінній сімї. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 27 жовтня 2013 року за актовим записом № 155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку Ірину, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони проживають окремо. Спільне життя у подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів. Подружні відносини сторони припинили. Позивач категорично заперечує можливість примирення і збереження сімї. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу можливе. За час перебування справи у провадженні суду з лютого 2018 року примирення сторін не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивача зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved