Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

У лютому 2018р. орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 08.11.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] . у них народився син [PERSON] та [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час [PERSON] не проживає зі своїм чоловіком та не підтримує ніяких стосунків, проживає зі своїм співмешканцем у його власному будинку в [ADDRESS] . В помешканні тепло, але брудно. Житлові кімнати потребують ремонту. За час проживання на території Тростянчикської сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе не з кращої сторони. Вона ніде не працює, в будинку часто збираються компанії, що ведуть аморальний спосіб життя. З 04.12.2014 р. та по даний час діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на вихованні в Тульчинському будинку дитини на повному державному утриманні. За інформацією дирекції Тульчинського будинку дитини, за час перебування дітей у закладі мати відвідувала їх 10 разів, а саме: 10.12.2014р., 30.01.2015р., 13.02.2015р., 20.04.2015р., 15.05.2015р., 28.08.2015р., 16.10.2015р., 22.10.2015р., 17.11.2015р. та 29.04.2016 р. За 2017 рік та за 2 місяці 2018 року мати жодного разу не провідувала дітей. Батько [PERSON] жодного разу не відвідував дітей в будинку дитини. 03.12.2014р. наказом № 49 служби у справах дітей сім`ю гр. [PERSON] було поставлено на облік служби, як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах. Працівниками служби у справах дітей проводились обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, неодноразово проводилися бесіди з батьками про повернення дітей у сім`ю. Батьки [PERSON] та [PERSON] неодноразово були попереджені службою у справах дітей про можливість позбавлення батьківських прав відносно дітей в разі невиконання батьківських обов`язків. Питання неналежного виконання батьківських обов`язків виносилося на розгляд комісії 17.08.2017р. Сім`ї був наданий місячний термін для виправлення ситуації та повернення дітей із закладу. Громадяни [PERSON] та [PERSON] були запрошені на чергове засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини 28.09.2017 р., де розглядалося питання щодо надання висновку щодо доцільності позбавлення їх батьківських прав відносно малолітніх дітей. На засідання комісії [PERSON] не з`явився. Відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків відносно дітей, не займаються їх вихованням, лікуванням та розвитком, не цікавляться життям та здоров`ям дітей. Враховуючи вищезазначене, орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також просив стягнути з відповідачів аліменти у розмірі ј частини всіх видів їх доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. 12.02.2019р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено судове засідання. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила не позбавляти її батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей. В судовому засіданні представник третьої особи по суті справи зазначила, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення учасник справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що 08.12.2011 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №15 (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: - малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.01.2012 року виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.9); - малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.10). У акті обстеження матеріально-побутових умов, складеним комісією у складі: сільського голови Будянського П.А., секретаря сільської ради Волошина В.П., депутата сільської ради Василишина [PERSON] . вказано, що [PERSON] проживає незареєстрована за адресою [ADDRESS] , в окремому будинку, який їй не належить. Будинок опалюється твердим паливом, є водопровід, город. В помешканні тепло, але санітарний стан одягу та житла бажає бути кращим, житлові кімнати потребують ремонту. Висновок комісії: покращити матеріально-побутові умови (а.с.15). У листі Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки від 24.10.2017р. №543 зазначено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на вихованні в Тульчинському обласному будинку дитини з 04.12.2014р. За час перебування дітей в закладі мати відвідувала їх 10 разів, а саме: 10.12.2014р., 30.01.2015р., 13.02.2015р., 20.04.2015р., 15.05.2015р., 28.08.2015р., 16.10.2015р., 22.10.2015р., 17.11.2015р. та 29.04.2016р. З 30.04.2016р. по 24.10.2017р. мати дітей не відвідувала. Орган опіки та піклування Тростянецької РДА надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] від 22.04.2019 р., з якого слідує, що батьки не забезпечують своїх малолітніх дітей одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами особистої гігієни, не займаються їх вихованням та розвитком. Станом на 15.04.2019 р. діти знаходяться в КЗ «Жмеринському соціально-реабілітаційному центрі для дітей». За час перебування [PERSON] та [PERSON] в закладі, їх батьки навіть не знають де знаходяться діти, не цікавляться їх станом здоров`я, життям, фізичним, духовним та розумовим розвитком. [PERSON] та [PERSON] постійно зобов`язувалися відвідувати дітей та створювати належні умови для проживання, в подальшому повернути їх на спільне проживання та займатися їх вихованням. На сьогодні зобов`язання свідомо не виконані, що призвело до умисного невиконання батьківських обов`язків. Окрім того, працівниками центру проводились бесіди щодо покращення житлово-побутових умов проживання сім`ї (здійснення косметичного ремонту приміщення), забезпечення належних умов повернення дітей із закладу (облаштування окремих спальних місць та місць для навчання дітей), набуття дітьми навичок самообслуговування, підвищення виховного потенціалу батьків. Але, незважаючи на це, [PERSON] та [PERSON] не створили належних умов для проживання та виховання дітей. Відповідно орган опіки та піклування Тростянецької райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей, що буде відповідати їх інтересам (а.с.59). Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 10, частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Так, в матеріалах справи відсутні докази, що орган опіки та піклування якимсь чином аналізував якою мірою стверджувана незадовільність виховання дітей зумовлювала саме непоправна нездатність відповідачки [PERSON] забезпечувати належну опіку і піклування дітей. З матеріалів справи неможливо встановити чи здійснювалися відповідачкою якісь спроби поліпшити умови проживання дітей. Окрім наданих документів, у яких лише зафіксовано певні проблеми, позивачем не надано ніяких інших даних фактичного обсягу та достатності соціальної допомоги, як і не надано доказів проведення з відповідачкою консультації з приводу виховання дітей з наданням конкретних рекомендацій. Суд вважає, що така інформація має важливе значення для висновку про те, чи виконала держава в особі відповідного органу свій конвенційний обов`язок зі збереження єдності сім`ї і чи дослідив такий орган достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про позбавлення батьківських прав матір дітей. Важке матеріальне становище сім`ї, погані житлові умови, не є наслідком ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками Щербою С.І., які б свідчили про ухилення її від виховання малолітніх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, суд враховує, що [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , вказала, що намагається створити усі можливі умови для забезпечення дітей достатнім рівнем життя, зокрема займається городництвом. На підставі викладеного та враховуючи бажання відповідачки виховувати своїх дітей, суд вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування Тростянецької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей, оскільки його зроблено без урахування всіх обставин справи. Зокрема вищевказаний висновок було винесено без повідомлення та участі [PERSON] , унаслідок чого вона не мала можливості надати свої доводи й заперечення, що є порушенням Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , слід відмовити. Однак, враховуючи протиправну поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до її дітей [PERSON] та [PERSON] , суд вважає за необхідне попередити [PERSON] , що у разі продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав. Оскільки позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її дітей задоволенню не підлягає, то і підстав для стягнення з неї аліментів на утримання дітей не має. У судовому засіданні [PERSON] визнав позовні вимоги відносно нього, пояснив, що дійсно вихованням дітей не цікавиться, свідомо ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідач [PERSON] не бажає брати участь вихованні та розвитку власних дітей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Позивач просив про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Однак при присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти слід зараховувати на особисті рахунки дітей, відкриті в Тульчинському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» в рівних частках. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 23.02.2018 року, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн., тобто за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial