Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № NKXRRF15661213 від 20.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7865,30 грн. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2013 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивачем 02.01.2018 року була направлена претензія кредитора до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори. 05.02.2018 року АТ КБ «Приватбанк» було отримано нотаріальну відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не зверталися. Посилаючись на копії паспортів позичальника та відповідача, вважають, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . 15.07.2018 року позивачем було направлено лист-претензію спадкоємцю [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті позичальника перед банком заборгованість за кредитним договором № NKXRRF15661213 від 20.11.2011 року становить 18751,26 гривень, яка складається з: 7865,30 грн. - заборгованість за кредитом; 7,30 грн. - заборгованість за відсотками; 2014,35 грн. - комісія; 8864,31 грн. - пеня. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена неодноразово, своєчасно та належним чином, причини її неявки суду невідомо. Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки у судове засідання всіх відповідачів. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № NKXRRF15661213 від 20.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7865,30 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2013 року (а.с.7-17). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 180 (а.с. 21). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-6), станом на день смерті позичальника його заборгованість перед позивачем становить 18751,26 гривень, яка складається з: 7865,30 грн. - заборгованість за кредитом; 7,30 грн. - заборгованість за відсотками; 2014,35 грн. - комісія; 8864,31 грн. - пеня. Позивачем 02.01.2018 року була направлена претензія кредитора до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори та 05.02.2018 року було отримано лист-відповідь про те, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався (а.с. 24-25). 12 січня 2017 року позивачем було направлено лист-претензію спадкоємцю [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано (а.с. 26). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Крім цього, згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить про те, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від погашення боргу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось будь-яке спадкове майно та його спадкоємець - [PERSON] має право або отримала у натурі певне спадкове майно. В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Однак, позивачем не доведено факт отримання відповідачем майна спадкодавця та вартість даного майна для задоволення вимог кредитора. Оскільки позивачем не було доведено факту передачі відповідачу як спадкоємцю в натурі спадкового майна чи наявність спадкового майна на яке претендує спадкоємець, тому за таких обставин, суд, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed