Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до головного державного виконавця ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Ліпковського О.В. (далі по тексту - відповідач) про скасування постанови головного державного виконавця міськрайонного управління юстиції про арешт корпоративних прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в провадженні ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №53148685, відкрите на підставі виконавчого листа №761/33687/16, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 02.12.2016. 04.10.2018 державним виконавцем ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції винесено постанову, якою було накладено арешт на частку у статутному фонді ТОВ «Маріно-Україна», у розмірі 500 000,00 грн. Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою, посилається на те, що таку було винесено помилково, постанова прийнята з невірним застосуванням норм Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». На думку позивача, під час винесення оскаржуваної постанови факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Однак, матеріали виконавчого провадження не вказують на те, що позивач ухиляється від виконання зобов`язання, яке покладено на нього судовим рішенням, а наявність заборгованості не вказує на таке ухилення. За викладених обставин, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції №53148685 від 04.10.2018. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2018 відмовлено у відкритті провадження за позовом [PERSON] до головного державного виконавця ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Ліпковського О.В. про скасування постанови головного державного виконавця міськрайонного управління юстиції про арешт корпоративних прав. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.01.2019 ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2018 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2019 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2019 справу передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2019 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 20.01.2020 була направлена судом на адресу відповідача. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в провадженні ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №53148685, відкрите на підставі виконавчого листа №761/33687/16, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 02.12.2016. Також, у позовній заяві зазначено про те, що 04.10.2018 державним виконавцем ВДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції винесено постанову, якою було накладено арешт на частку у статутному фонді ТОВ «Маріно-Україна», у розмірі 500 000,00 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Незважаючи на ці вищевказані вимоги, позивачем суду не надано жодних пояснень та доказів на підтвердження порушеного його права. Також, позивач не заявляв суду жодних клопотань у разі, якщо у нього були труднощі в їх долученні доказів. Таким чином, в рамках вказаного позову позивачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути окрему увагу на те, що предметом даного судового розгляду є оскарження постанови головного державного виконавця міськрайонного управління юстиції про арешт корпоративних прав. Однак, суд звертає увагу, що самої вимоги про зняття арешту з корпоративних прав в прохальній частині позову немає. Враховуючи такі вимоги позивача, суд зазначає. Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. При цьому, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Враховуючи визначені правові положення, суд зазначає, що позовні вимоги позивача не містять вимог про захист майнових прав, а позивач фактично оскаржує дії державного виконавця. Водночас, в пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено про те, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з вимогою про скасування постанови державного виконавця, що є наслідком оскарження дій державного виконавця, або бездіяльності державного виконавця, яке має вирішуватися в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах (розділ VII ЦПК України) із врахуванням ст. 447 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. З огляду на наведене, суд вважає, що позивач звернувся до суду не у спосіб, передбачений вимогами цивільно-процесуального закону. Враховуючи наведене, на підставі,

Outcome: dismissed