Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Юніон Стандарт Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - ПАТ «Юніон Стандарт Банк», банк) до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду повноважний представник банку вказує, що 11 серпня 2015 року між ПАТ «Юніон Стандарт Банк» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №60.00.004058, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у формі овердрафту в розмірі 250000,00 гривень строком до 10 серпня 2016 року виходячи з процентної ставки у 33% річних, а остання, в свою чергу, - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов'язання між ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Однак не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, боржник в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у зв'язку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості станом на 01 серпня 2017 року в загальному розмірі 1363040,00 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON] скористались правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти заявлених вимог сторона зокрема посилалась, що на теперішній час в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні підстави для представництва ПАТ «Юніон Стандарт Банк». Водночас, заявники посилались на виконання грошового зобов'язання у повному обсязі та відсутність заборгованості у [PERSON] перед банком. Зважаючи на викладене, відповідачі просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач скористався наданим процесуальним правом та подав до суду відповідь на відзив [PERSON] У відповіді представник банку зокрема зазначала, що доводи [PERSON] про відсутність в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підстав для представництва ПАТ «Юніон Стандарт Банк» не відповідають положенням закону. При цьому, банк не погодився із позицією сторони, що грошове зобов'язання було виконане у повному обсязі, зокрема оскільки операція з перерахування суми заборгованості на рахунок [PERSON] була здійснена з порушенням вимог закону та є нікчемним правочином. Зважаючи на викладене, позивач просив суд не враховувати заперечення відповідача та задовольнити позов повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] скористались правом подачі заперечень. Заперечуючи проти відповіді на відзив сторона зокрема посилалась, що операція з переказу грошових коштів на рахунок [PERSON] здійснена із дотриманням вимог закону та на підставі положень кредитного договору відповідна сума грошових коштів була зарахована у погашення заборгованості. Зважаючи на викладене, відповідачі просили суд не враховувати відповідь на відзив позивача та відмовити в задоволенні позову повністю. Представник ПАТ «Юніон Стандарт Банк» у відкрите судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явились, але від представника осіб надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи, встановивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами в справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що 11 серпня 2015 року між ПАТ «Юніон Стандарт Банк» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №60.00.004058, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у формі овердрафту в розмірі 250000,00 гривень строком до 10 серпня 2016 року виходячи з процентної ставки в 33% річних, а остання, в свою чергу, - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов'язання, 11 серпня 2015 року між ПАТ «Юніон Стандарт Банк» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір поруки №60.00.004058-П1, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями боржника [PERSON] Проте як свідчив представник банку, в порушення вимог кредитного договору, позичальник умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. Факти укладення та підписання кредитного договору й договору поруки відповідачами не заперечувались. Надаючи виниклим між сторонами у справі належну правову оцінку, суд звертає увагу на ст. 509 ч.1,2 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, суд звертає увагу на наступне. Згідно зі ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Як погодили сторони в п. 3.1. кредитного договору, овердрафт надається шляхом кредитування рахунку, тобто оплати банком протягом операційного дня із поточного рахунку позичальника №2625200288802 в банку, розрахункових документів на переказ коштів (видачу готівки) в сумах, що перевищують залишок коштів на поточному рахунку, але не перевищують ліміту овердрафту, зазначеному в п. 1.2. цього договору. При цьому дебетове сальдо, що виникло на поточному рахунку в наслідок оплати коштів за рахунок овердрафту, в будь-який момент часу не може перевищувати ліміту овердрафту. Для цілей цього договору терміном «розрахункові документи» позначаються платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення та грошові чеки, складені та подані позичальником, а також меморіальні ордери складені банком для списання на свою користь коштів з поточного рахунку в порядку договірного списання, крім договірного списання на користь банку за рахунок овердрафту коштів: - на виконання будь-яких грошових зобов'язань позичальника перед банком за цим договором; - для повернення основної суми кредити або сплати неустойки (пені, штрафів) чи відшкодування збитків за цим або за будь-яким іншим договором, згідно з яким банк надав позичальнику кредит, поруку або гарантію. Згідно з п. 4.1. договору, проценти нараховуються щомісячно на суму заборгованості за овердрафтом протягом усього строку наявності такої заборгованості виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому день надання та день повернення коштів у рахунок овердрафту вважаються як один день. Проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, до 10-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами. У разі повного повернення заборгованості з овердрафтом не пізніше дня закінчення строку його дії, проценти, нараховані за місяць, в якому закінчується зазначений строк, повинні бути сплачені в день закінчення строку дії овердрафту (п. 4.2. Договору). За положеннями п. 6.1. договору, позичальник повинен повернути банку заборгованість за овердрафтом не пізніше дня, визначеного останнім днем згідно з п. 1.4. цього договору максимального строку наявності безперервної заборгованості за овердрафтом. Сума заборгованості за овердрафтом, що не повернена у зазначений строк, переноситься банком на рахунки простроченої заборгованості за короткостроковими кредитами та плата за користування овердрафтом встановлюється в розмірі 60% процентів річних. Відповідно до п. 6.3, 6.4. договору, кошти у валюті овердрафту або їх частина, що не перевищує фактичного розміру заборгованості за договором, у день надходження на поточний рахунок зараховуються на повернення заборгованості за договором згідно з черговістю, передбаченою п. 6.7. цього договору, крім випадку наявності арешту / обмеження на поточному рахунку. Позичальник доручив банку в порядку договірного списання у визначені цим договором терміни та строки сплати списувати меморіальними ордерами кошти з будь-яких рахунків (у тому числі поточних та / або депозитних), відкритих у банку та направляти їх на виконання грошових зобов'язань позичальника за цим договором, термін чи останній день строки виконання яких настав або виконання яких прострочене, в сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день списання. Згідно з п. 7.1. договору, за повне або часткове прострочення повернення заборгованості за овердрафтом та / або сплати процентів за користування овердрафтом та / або комісії за управління овердрафтом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,5% відсотка від простроченої суми в день за кожний день прострочення. Викладене свідчить, що належне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором було забезпечено порукою та пенею. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач виходить з розрахунку заборгованості станом на 01 серпня 2017 року, згідно з яким заборгованість за кредитним договором складає 1363040,76 гривень, з яких: 235000,00 гривень - сума простроченої заборгованості за кредитом; 225115,52 гривень - сума простроченої заборгованості за процентами; 568023,96 гривень - сума пені, нарахованої за несвоєчасну сплату кредиту; 334901,28 гривень - сума пені, нарахованої за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами. Перевіряючи обґрунтованість заперечень відповідачів у частині відсутності в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб України підстав для представництва ПАТ «Юніон Стандарт Банк», суд звертає увагу на наступне. Позивачем у справі є ПАТ «Юніон Стандарт Банк», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кічук О.І. Як передбачає ст. 37 ч.2 п.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд безпосередньо або уповноважена особа фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. Відповідно до постанови Правління НБУ від 24 грудня 2015 року №939 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Юніон Стандарт Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28 грудня 2015 року №241 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Юніон Стандарт Банк» з 28 грудня 2015 року до 27 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Юніон Стандарт Банк», які визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Кічуку О.І. на два роки - з 28 грудня 2015 до 27 грудня 2017 року включно. 27 листопада 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №5174 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Юніон Стандарт Банк» та делегування повноважень ліквідатора», згідно з яким продовжено строки здійснення ліквідації банку та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Юніон Стандарт Банк» Кічука О.І. на один рік - по 27 грудня 2018 року включно. Таким чином, суд не може погодитись із позицією сторони, що Кічук О.І. як уповноважена особа фонду не наділений повноваженнями представляти інтереси банку. Як випливає з розрахунку заборгованості за період з 11 серпня 2015 року по 02 жовтня 2015 року, ПАТ «Юніон Стандарт Банк» надало [PERSON] овердрафт у межах ліміту 250000,00 гривень шляхом дебетування поточного рахунку позичальника на загальну суму 232692,50 гривень. За період з 11 серпня 2015 року по 02 жовтня 2015 року сума нарахованих процентів склала 1739,33 гривень, після 02 жовтня 2015 року [PERSON] припинила користування кредитними коштами. Правова позиція [PERSON] ґрунтується на тому, що станом на 02 жовтня 2015 року зобов'язання за кредитним договором було виконане у повному обсязі, на підтвердження чого сторона посилалась на виписку з особового рахунку [PERSON] Суд установив, що 02 жовтня 2015 року на рахунок [PERSON] був здійснений переказ коштів від [PERSON] у розмірі 235000,00 гривень. Згідно зі ст. 527 ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Однак за загальним правилом, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ч. 3 ЦК України). При цьому в п. 6.3. кредитного договору сторони погодили, що кошти у валюті овердрафту або їх частина, що не перевищує фактичного розміру заборгованості за договором, у день надходження на поточний рахунок зараховуються на повернення заборгованості за договором згідно з черговістю, передбаченою п. 6.7. цього договору. Згідно зі ст. 1 п.1.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи. Як регламентує ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. Зважаючи на викладене суд доходить висновку, що 02 жовтня 2015 року [PERSON] стала власником грошових коштів у розмірі 235000,00 гривень, що надійшли на її рахунок внаслідок переказу коштів від [PERSON], та які відповідно до п. 6.3 кредитного договору були автоматично зараховані в день надходження на поточний рахунок на повернення заборгованості за кредитним договором. Невизнання стороною позивача факту виконання грошового зобов'язання боржником [PERSON] ґрунтується на тому, що, на переконання уповноваженої особи фонду, відповідний правочин - операція з переказу грошових коштів на рахунок [PERSON] - є нікчемним у силу ст. 38 ч.3 п.9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 38 ч.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно до ст. 38 ч.3 п.9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, зокрема, здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак за загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). Відтак, суд не може погодитись із доводами сторони позивача щодо обґрунтованості визнання згаданої операції з зарахування грошових коштів на рахунок [PERSON] до нікчемних правочинів. Сам факт зазначення про нікчемність такого правочину або прийняття фондом подібного рішення не є достатньою підставою для визнання такого правочину нікчемним. Даний висновок суд відповідає положенням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованій в постанові у справі №815/5392/16 від 04 липня 2018 року. У параграфі 58 рішення в справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Перевіривши факти й обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, й надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог ПАТ «Юніон Стандарт Банк» про стягнення заборгованості. Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з висновком суду про відмову в позові, понесені судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed