Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У лютому 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] з метою відпочинку та оздоровлення, посилаючись на те, що їх спільна дитина постійно хворіє, потребує оздоровлення, в тому числі за кордоном, втім з боку [PERSON] відсутній передбачений чинним законодавством дозвіл. Ухвалою суду від 25.02.2021 р. позовна заява [PERSON] залишена без руху. 15.03.2021 р. [PERSON] подала заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.03.2021 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.05.2021 р. закрито підготовче провадження у справі. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Третьою особою: Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації пояснення щодо позову або відзиву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вивчивши заяву [PERSON] від 14.05.2021 р., дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] протягом 01.09.2006 р.-30.11.2012 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 30.11.2012 р.; від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] ; після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у позовній заяві стверджує, що відповідач [PERSON] не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні сина і всі питання вирішуються нею самостійно та дитина знаходиться на її повному утриманні. Дитина знаходиться на обліку внаслідок частих захворювань, втім зв`язок із відповідачем втрачений, тому позбавлена можливості звернутися до нього за дозволом на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. Відповідачем [PERSON] вказані твердження позивача не спростовані. Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно частини другої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків(усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р., які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом тільки встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно Принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Так, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, що зводиться не тільки до особистих побачень з дитиною, а й до забезпечення її всебічного розвитку, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, отже виїзд дитини [PERSON] за кордон не порушить право відповідача на участь у його вихованні, оскільки має на меті захист прав дитини. Суд, враховуючи викладе, вважає вимоги позивача є такими, що не суперечать інтересам дитини, сприяють його здоров`ю і розвитку, враховуючи ризики, що позивач має труднощі у відшуканні відповідача з метою вирішення питань надання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, вважає надати позивачу дозвіл на багаторазові короткочасні виїзди її сина за кордон без дозволу та супроводу батька, втім обмежити періоду часу до січня 2024 р. та до країн, які визначені позивачем, з метою додержання інтересів дитини, забезпечення його гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, тому знаходить позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved