Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - позивач, Управління) звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - третя особа, Центр), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму незаконно отриманих коштів компенсаційної виплати в розмірі 3 332,40 грн. на користь держави в особі Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачеві на підставі заяви було призначено компенсаційну виплату. У 2011 році позивачем разом з Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва здійснено перевірку доходів відповідача та встановлено, що в період одержання компенсації за надання соціальних послуг відповідач одержував дохід, про що листом від 20.03.2012 року позивач повідомив відповідача. Листом від 10.05.2012 року Центр повідомив Управління про нарахування відповідачу переплати компенсації за надання соціальних послуг інваліду І групи за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 рік в сумі 3 332,40 грн., яка виникла у зв'язку із неповідомленням відповідачем про отримання доходу у вказаний період. Управління повідомило відповідача про наявність переплати та необхідність повернення незаконно одержаних державних коштів, однак, відповідач кошти не повернув. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року відкрито провадження у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів та справу призначено до судового розгляду. 16.12.2013 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача на позовну заяву в яких останній просив в позові відмовити, оскільки він є непрацюючою зайнятою фізичною особою, яка надає соціальні послуги інваліду І групи (матері), з 31.10.2007 року та одержує за це щомісячну компенсацію у розмірі 15 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Оскільки кошти, що виплачуються державою у виді компенсації за надання соціальних послуг не забезпечують можливості отримання належного лікування матері, відповідач впродовж 2010 року та 2011 року надавав одноразові консультаційні послуги у зв'язку із чим одержав дохід, проте, відповідач не працює та не одержує заробітну плату, відтак, переплати компенсації не виникло. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у письмових запереченнях підстав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. За таких обставин, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Управління із заявою про призначення компенсаційної виплати, яка була зареєстрована позивачем 31.11.2007 року (а. с. 7). При цьому, [PERSON] погодився з тим, що його відомості про доходи та наявність роботи, які можуть вплинути на призначення компенсаційної виплати, можуть бути перевірені згідно з чинним законодавством. Так, згідно довідки Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва від 20.10.2007 року, у період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року дані про доходи [PERSON] відсутні (а. с. 10). Отже, [PERSON] було призначено компенсаційну виплату за надання соціальних послуг. У 2011 році Управлінням було здійснено перевірку відомостей про доходи та наявність роботи у [PERSON] та одержано відповідь з Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва від 26.12.2011 року, згідно якої [PERSON] в період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року одержував дохід за договором підряду Державного інституту сімейної та молодіжної політики та за угодою Міжнародного благодійного фонду «Міжнародний Альянс з ВІЛ/СНІД В Україні» (а. с. 11-12). На запит Управління Міжнародний благодійний фонд «Міжнародний Альянс з ВІЛ/СНІД В Україні» надав довідку, згідно якої за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року сукупний дохід [PERSON] склав 964,00 грн. та довідку, згідно якої за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року сукупний дохід [PERSON] склав 4 854,00 грн. (а. с. 15, 14), . Згідно довідки Державного інституту сімейної та молодіжної політики від 21.02.2012 року, [PERSON] у листопаді 2010 року працював у Державному інституті сімейної та молодіжної політики та отримав кошти в сумі 4 688,00 грн. (а. с. 16). 19.04.2012 року Управлінням прийнято розпорядження про переплату [PERSON] (а. с. 17). Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг особам, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, визначає Закон України «Про соціальні послуги». Згідно ст.. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем. Як визначено у ст.. 7 Закону України «Про соціальні послуги» фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 затверджено Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Згідно пп. 1 п. 6 Порядку, для призначення компенсації подаються такі документи: непрацюючою фізичною особою, яка надає соціальні послуги: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров'я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки, а у разі відсутності трудової книжки - письмове повідомлення особи із зазначенням інформації про відсутність трудової книжки та про останнє місце роботи чи отримання доходів; заява про надання згоди на проведення перевірки даних про доходи особи з використанням відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних»). Так, оскільки у період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року дані про доходи [PERSON] були відсутні відповідачу було призначено компенсацію. Згідно п. 15 Порядку, фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов'язані повідомити органи праці та соціального захисту населення, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв'язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати органам праці та соціального захисту населення надміру виплачені суми. Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви органу праці та соціального захисту населення, що призначив компенсацію. Так, оскільки у період з 2010 року по 2011 рік [PERSON] одержував дохід, а відсутність такого є однією з підстав для призначення та виплати компенсації, то вказані відомості впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати. Отже, після одержання даних про доходи [PERSON] виплата компенсації припиняється, а [PERSON] зобов'язаний відшкодувати органам праці та соціального захисту населення надміру виплачені суми. Згідно довідки Центру від 10.05.2012 року, переплата компенсації [PERSON] склала 3 332,40 грн. Управління направило [PERSON] листа від 21.05.2012 року з проханням перерахувати суму переплати в розмірі 3 332,40 грн. (а. с. 19). Оскільки [PERSON] суму переплати не повернув, Управління направило на адресу відповідача повторно листа від 22.05.2013 року, який [PERSON] одержав 27.05.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 20-21, 22). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження повернення бюджетних коштів відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги Управління є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Як визначено у п. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», з 1 січня мінімальну заробітну плату на 2014 рік установлено у місячному розмірі - 1 218 гривень. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 20 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача в дохід держави стягується 243,60 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved