Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить зняти арешт, накладений на майно [PERSON] постановою АВ № 437936 від 19 листопада 2010 року Відділом державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції з метою забезпечення позовних вимог на підставі ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2010 року по справі № 2-427/10. В обґрунтування позову позивач зазначила, що за життя її чоловіка з нього та Фермерського господарства «Надія» (далі - ФГ «Надія») на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Надра») рішенням суду від 10 листопада 20110 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 359/АК/2007-980 від 06 квітня 2007 року в розмірі 174628 грн. В межах вказаної цивільної справи, з метою забезпечення позовних вимог ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2010 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , на підставі якої державний виконавець 19 листопада 2010 року постановою наклав арешт на невизначене майно та нерухоме майно [PERSON] 24 липня 2013 року вказаний борг сплачений, однак накладений арешт не знятий. [PERSON] [INFO] помер, а належне йому на час смерті майно, на яке вказаною ухвалою накладено арешт, прийняла позивач як дружина померлого. Зважаючи на відсутність заборгованості за вказаним рішенням суду та наявність при цьому арешту на майно на яке його було накладено з метою забезпечення можливості погасити вказану заборгованість, а також враховуючи прийняття позивачем спадщини до складу якого входить зазначене майно, у останньої виникли перешкоди в оформленні права власності на нього в нотаріальному порядку. З метою захисту прав спадкоємця позивач звернулася до суду із даним позовом. На судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснивши, що підстав для подальшого перебування майна, яке входить до складу спадщини, яку вона прийняла немає, оскільки усі зобов`язання виконання яких забезпечував вказаний арешт виконані. Представник ПАТ «Надра» до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник ФГ «Надія» до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій також зазначив про визнання позовних вимог. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій також зазначив про визнання позовних вимог. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. 10 листопада 2010 року рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області № 2-427/10 було стягнуто з [PERSON] та ФГ «Надія» на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 359/АК/2007-980 від 06 квітня 2007 року в розмірі 174628 грн. Відповідно до довідки Великоолександрівського району Херсонської області від 25 листопада 2019 року матеріали вказаної справи за № 2-427/10 знищені у зв`язку зі спливом строку їх зберігання та в архіві суду зберігається лише оригінал зазначеного рішення суду. В межах вказаної цивільної справи, з метою забезпечення позовних вимог ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2010 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , а саме було заборонено відчужувати на накладено арешт на таке майно: автомобіль ГАЗ-3307 1993 р.в., номерний знак [NUMBER] , власник [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 04.01.1994р.; трактор ЮМЗ-6 1992 р.в., номер машини [NUMBER] , двигун [NUMBER] , власник [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію серія [NUMBER] від 17.03.1993 р.; житловий будинок загальною площею 116,7 кв.м. , що розташований на земельній ділянці місцевої ради за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у власності [PERSON] ; будівлю магазину загальною площею 199,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] ; нежитлові будівлі, комплекс будівель загальною площею 662,4 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у власності [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07 листопада 2019 року вбачається, що за реєстраційним номером обтяження 10565820 на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області з метою забезпечення позовних вимог було накладено на все невизначене та все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви директора відділення ПАТ КБ «Надра» Херсонське РУ Ладушина К.О. від 23 липня 2013 року адресованому начальнику Відділу державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області перший повідомив про добровільну сплату боргу та судових витрат перед банком та просив закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-427/10 виданого 10 листопада 2011 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області. Відповідно до довідки начальника відділення № 2199 ПАТ КБ «Надра» Херсонське РУ Гончаренко О.О. від 24 липня 2013 року останній констатував, що станом на 24 липня 2013 року зобов`язання по кредиту [PERSON] згідно з кредитним договором № 359/АК/2007-980 від 06 квітня 2007 року перед вказаним відділенням повністю виконані. Відповідно до актового запису № 05 зробленого 10 квітня 2012 року Новодмитрівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до рішення Великоолександрівського району Херсонської області від 23 квітня 2013 року ухваленого у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фермерського господарства «Надія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великоолександрівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, ухваленого між тими самими сторонами, встановлено, що [PERSON] у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, як спадкоємиця першої черги за законом, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 30332181 від 28 квітня 2012 року. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу усунення позивачеві перешкод в користуванні успадкованим майном, що врегульовані нижченаведеними нормами Цивільного кодексу України. За правилами частини першої статті 316, частини першої статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 319 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За правилом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа, яка є власником майна або має право на таке майно, у випадку чинення їй перешкод у користування та розпоряджання ним має право вимагати їх усунення. Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені положення закону свідчать про те, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на спадкове майно, що входить до складу спадщини», а відтак спадкоємець має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном в порядку реалізації його прав спадкоємця щодо оформлення у власність спадкового майна право на яке виникло у нього з часу відкриття спадщини. Суд встановив, що під час розгляду вказаної цивільної справи на майно [PERSON] в порядку забезпечення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначеного статтями 151 - 153 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, було накладено арешт за майно належне першому та встановлено заборону на його відчуження. Відповідно, чинна на вказаний час редакція частини шостої статті 154 ЦПК України визначала, що суд може після ухвалення судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи та ухвалення рішення визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Аналіз вказаних положень процесуального законодавства, а також факт знищення матеріалів вказаної цивільної справи, дає підстави для висновку про те, що відповідне питання не може бути розглянуте у порядку розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, оскільки відсутні документи, які стали підставою для накладення відповідної заборони, а питання про відновлення втраченого судового провадження не вирішувалося. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав, порушених застосуванням таких заходів забезпечення позову, є дієвим та ефективним, адже у цивільно-правовому порядку вирішення питання про усунення перешкод в користуванні власністю здійснюється після дослідження усіх обставин, що мають значення та щодо кожного з учасників правовідносин з`ясовується, чи не будуть порушені їх права та інтереси за для забезпечення яких відповідні заходи були застосовані, у разі задоволення вимог позивача. З огляду на вказане суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність застосування положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в якому йдеться про право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові (спір пов`язаний з належністю майна), звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, оскільки такий спосіб захисту передбачає можливість «виведення» майна з-під заборони, яка після цього щодо іншого майна боржника, який не є заявником, продовжує діяти. За змістом позову та поясненнями позивача виконавче провадження завершене, у зв`язку з чим слід вирішити питання про припинення усієї заборони на підставі виконання правонаступником кредитного зобов`язання боржника. За змістом інституту арешту майна закріпленого у Законі України «Про виконавче провадження» та в Цивільному процесуальному кодексі України арешт полягає у накладенні заборони на право розпоряджатися майном боржника, яке з метою виконання судового рішення може бути реалізоване або передано стягувачеві у майбутньому. Під час дії таких обмежень не може бути змінений власник майна, зокрема його власником документально не може бути визначений спадкоємець. Відповідно до ухвали суду від 10 листопада 2010 року судом накладено арешт на нерухоме майно у виді житлового будинку, будівлі магазину та комплексу нежитлових будівель, а також рухоме майно у виді автомобілю та трактору, право власності на які підлягає обов`язковій реєстрації, що за наявності заборони на відчуження та арешту є неможливим. Відповідно до даних наданих виконавчою службою та банком зобов`язання за кредитним договором, які були визначені рішенням суду від 10 листопада 2010 року, перед банком (кредитором) виконані, а відтак слід констатувати відсутність на час розгляду справи підстав для подальшого перебування вказаного майна під арештом та забороною відчуження, оскільки мета таких заходів досягнута та спір між сторонами вичерпано. Таким чином, зважаючи на викладене та приймаючи до уваги, що грошове зобов`язання на забезпечення виконання якого було застосовано судову заборону на відчуження майна належного боржнику тобто спадкодавцю позивача виконано, встановлених законом підстав для подальшого його перебування під арештом та забороною на відчуження, що в свою чергу чинить позивачу як єдиному спадкоємцю за законом після смерті боржника перешкоди в оформленні спадкових прав, немає, позов слід задовольнити повністю. При цьому, незважаючи на те, що арешт за ухвалою суду було накладено на індивідуально визначене майно, арешт підлягає зняттю з усього майна, оскільки за постановою державного виконавця від 19 листопада 2010 року його накладено хоча і на підставі згаданої ухвали суду однак щодо усього майна, що вже виходить за межі рішення суду, а отже може чинити перешкоди позивачу у реалізації спадкових прав. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді майна, що належало її чоловіку, а отже має право на оформлення її у власність, так і відповідачів, з яких банк отримав виконання за грошовим зобов`язанням спадкодавця позивача, а фермерське господарство не має претензій щодо успадкованого майна. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останньої не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідачів та учать останніх обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved