Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна, в якій позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті дядька - [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , а також на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:07:133:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дядько - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , а також на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець заповіту не залишив, спадкоємці першої-четвертої черги за законом після померлого відсутні. Позивач є племінником померлого та відповідно є спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом. Після смерті дядька - [PERSON] позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якої державним нотаріусом 23 жовтня 2019 року було заведено спадкову справу. Зазначив, що він у встановленому законом порядку вважається таким, що прийняв спадщину після померлого дядька, так як на час його смерті постійно проживав з ним за однією адресою. Разом з тим позивачу, як спадкоємцю за законом п`ятої черги після смерті дядька, було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно постанови державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 лютого 2020 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини позивача зі спадкодавцем та відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю. Щодо наявності родинних відносин між позивачем та спадкодавцем зазначає наступне. Померлий [PERSON] та матір позивача [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою (їх батьки були рідними братами), а позивач, відповідно, є племінником [PERSON] . За життя [PERSON] був інвалідом ІІ групи. Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя по справі № 2-890 від 28 вересня 1987 року [PERSON] було визнано недієздатним. Він був найближчим родичем спадкодавця - племінником, а тому рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів № 256/4 від 15 липня 1987 року опікуном [PERSON] було призначено саме позивача. Однак, у вищевказаному рішенні виконкомом було допущено описку у написанні його прізвища та замість вірного « [PERSON] » було помилково зазначено « [PERSON] ». Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/8177/15-ц від 29 грудня 2015 року було встановлено факт того, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя від 15.10.1987 року № 256/4 саме [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над недієздатним дядьком [PERSON] , [INFO] . Також вважає, що вказаним рішенням було встановлено і те, що позивач є племінником [PERSON] ще за життя дядька, позивачем було придбано у свою власність 3/4 частини домоволодіння та 3/4 частини земельної ділянки які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Інша ж 1/4 частина домоволодіння та земельної ділянки були придбані позивачем як опікуном [PERSON] на ім`я останнього. Заповіту [PERSON] не залишив, спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги немає. Враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого дядька, позивач вимушений захищати свої спадкові права в судовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просили позовну заяву задовольнити. Позивач також зазначив, що з часу визнання його дядька [PERSON] недієздатним, вони постійно проживало разом, з 1987 року по 2016 рік у м. Запоріжжі, а коли у 2016 році придбали квартиру у м. Дніпрі то почали проживати також разом у м. Дніпрі. За весь цей час вони проживали разом як одна родина, та позивач надавав [PERSON] постійну допомогу, опікувався ним та дбав про нього, оскільки він потребував сторонньої допомоги та догляду. Представник відповідача Дніпровської міської ради - Скосарев І.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд ухвалити законне рішення по справі на підставі наданих позивачем доказів. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 25 червня 2019 року, актовий запис № 1367 (а.с. 41). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Так, за життя [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 15 січня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3-17, належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 18), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 199668086 від 10 лютого 2020 року (номер запису про право власності - 12959757) (а.с. 20-22). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3-18, [PERSON] на праві власності належить 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:07:133:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 19), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 199668086 від 10 лютого 2020 року (номер запису про право власності - 12959147) (а.с. 20-22). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З витребуваної судом копії спадкової справи № 343/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою (а.с. 40-44), вбачається, що за життя [PERSON] заповіт не складав, про що зазначено в Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 58023736 від 23 жовтня 2019 року (а.с. 43). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 23 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 890 про прийняття спадщини за законом, що залишилась після померлого [INFO] [PERSON] , зазначивши, що померлий є його двоюрідним дядьком (а.с. 40 (зворотній бік)). На підставі вказаної заяви 23 жовтня 2019 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 343/2019, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 40-44). Однак, постановою від 06 лютого 2020 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів підтверджуючих його родинні відносини з померлим (а.с. 44 (зворотній бік)). У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] , з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , а також на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:07:133:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У позовній заяві позивач наполягає на тому, що він є спадкоємцем за законом п`ятої черги спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки він є родичем спадкодавця, а саме племінником. Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Зі спадкової справи № 343/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємці за законом першої-четвертої черги спадкування після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не звертались. Єдиною особою, яка звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , є позивач [PERSON] , який наполягає на тому, що він є родичем спадкодавця [PERSON] до шостого ступеня споріднення. Так, судом встановлено, що за життя [PERSON] страждав на стійкі залишкові явища перенесеного в дитинстві мінінгіта та за станом здоров`я потребував опікунства, що підтверджується довідкою № 858 від 18 червня 1987 року (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 1987 року по справі № 2-890 [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатним (а.с. 14). Вказане рішення набрало законної сили 09 жовтня 1987 року. Згідно висновку ЛКК № 1721 від 03 вересня 2019 року Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради, [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , знаходився під наглядом лікаря-психіатра, був інвалідом ІІ групи, був визнаний недієздатним і потребував постійного стороннього догляду (а.с. 13). У рішенні Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 256/4 від 15 жовтня 1987 року зазначено, що [PERSON] було призначено опікуном над його дядьком [PERSON] (а.с. 15). Однак, у вищевказаному рішенні Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 256/4 від 15 жовтня 1987 року було допущено помилку у написанні прізвища опікуна, а саме помилково зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». У зв`язку з цим, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року по справі № 333/8177/15-ц було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя від 15.10.1987 року № 256/4 «О назначении [PERSON] опикуном над недееспособным [PERSON] » саме [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над недієздатним дядьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17). Вказане рішення набрало законної сили 11 січня 2016 року. Отже, рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 256/4 від 15 жовтня 1987 року, а також рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року по справі № 333/8177/15-ц підтверджується те, що позивач [PERSON] є родичем спадкодавця [PERSON] до шостого ступеня споріднення, а саме племінником. Крім того, на підтвердження наявності родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] свідчить також і те, що вони з 10 лютого 2016 року були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 13385 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 06 серпня 2018 року Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій, серед іншого, також зазначено, що [PERSON] є дядьком [PERSON] (а.с. 26). Також, на підтвердження наявності родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] додатково свідчить і те, що дошлюбне прізвище матері позивача - [PERSON] - « [PERSON] », яке остання змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 14 квітня 1957 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14 квітня 1957 року Сталінським бюро РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 727 (а.с. 11 (зворотній бік)). Враховуючи все вищенаведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що матеріалами справи підтверджується факт того, що заявник [PERSON] , [INFO] , є родичем спадкодавця [PERSON] , [INFO] , до шостого ступеня споріднення включно, а отже [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1265 ЦК України відноситься до спадкоємців п`ятої черги спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом, і у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак у передбаченому законом порядку позбавлений можливості реалізувати свої права спадкоємця та отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність документів підтверджуючих його родинні відносини з померлим, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , а також на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0747 га, кадастровий номер 1210100000:07:133:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1265, 2168, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved