Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулось до суду з позовом про виселення [PERSON] з нежитлових приміщень загальною площею 21.10 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та стягнення з [PERSON] на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість у сумі 5708,72 грн. з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11 травня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.03.2007 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ф- 5116-7 (Договір), згідно з п.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 21,10 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3.3 Договору у зв`язку з фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного Договору. Договір укладений на термін до 07.03.2010 (п.4.1 Договору) та в подальшому був пролонгований на тих самих умовах на той самий термін. Однак, всупереч умовам укладеного Договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, Відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав. Так, відповідно до довідки від 14 квітня 2020 року № 4-2302-11323 про заборгованість та розрахунку по орендній платі Відповідачем орендна плата за користування об`єктом оренди не вносилась відповідно до умов, визначених Договором та допущено заборгованість на загальну суму 5708,72 грн. за період з 01.01.2012 до 01 жовтня 2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подала клопотання про слухання справи у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Відповідачка повторно\~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомила,\~хоча належним\~чином була\~повідомлена про\~день,\~час та\~місце слухання\~справи та\~не подав\~відзив,\~тому на\~підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві. У відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 09 березня 2007 року між Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ф-5116-17, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняла в користування напівпідвальне приміщення загальною площею 21,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /а.с.7-10/. Згідно з п. 4.1. даного договору, термін визначений з 09 березня 2007 року до 07 березня 2021 року включно. Згідно з ч.1\~ст.762 ЦК України\~за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч.3 ст.18\~Закону України\~«Про оренду\~державного та\~комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно із ч.1ст.19\~цього ж\~Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до\~ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно з п. 7.2 Договору оренди відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Пункт 5.6 Договору передбачає, що орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавцю. Однак, всупереч умовам укладеного договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконала. Відповідно до довідки № 4-2302-39123, виданої 04 грудня 2020 року Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість [PERSON] відповідно до договору № Ф-5116-17 від 09 березня 2007 року станом на 02 грудня 2020 року складає 5708, 72 грн. 14 березня 2019 року Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради скеровано [PERSON] повідомлення № 2302-вих-1385 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору. Згідно зі ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч.1 ст.762\~ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 782 ЦК України\~передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530\~ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч.2\~ст.\~651\~ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Відповідно до ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати в розмірі 1762 гривень судового збору.

Outcome: approved