Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь 21 785 грн. 42 коп. суми основного боргу, 2 084 грн. 82 коп. суми інфляційних втрат, 728 грн. 75 коп. суми трьох відсотків річних, 177 329 грн. 90 коп. пені, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що [PERSON] 24 липня 2017 року передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 780 доларів США строком до 05.09.2017 року. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів до 05 вересня 2017 року. Факт передачі грошей сторони оформили розпискою. Однак, відповідач свого обов`язку щодо повернення отриманих від позивача грошових коштів не виконав. Національний банк України встановив на 17.10.2018 року офіційний курс гривні до долара США у розмірі 2793,0020 гривень за 100 доларів США. Відтак, сума боргу відповідача становить 21 785 грн. 42 коп. У період з 06.09.2017 року по 17.10.2018 року збитки від інфляційних процесів склали 2 084 грн. 82 коп., а сума трьох відсотків за користування грошовими коштами за період з 06.09.2017 року по 17.10.2018 року складає 728 грн. 75 коп. Крім того, сторони у розписці передбачили додаткову відповідальність відповідача за неналежне виконання чи невиконання ним свого обов`язку у вигляді сплати 0,2 % від суми боргу за кожен день прострочення. Отже, за прострочення повернення суми боргу з відповідача на користь позивача слід стягнути 177 329 грн. 90 коп. пені. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів в добровільному порядку не виконує, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 24 липня 2017 року [PERSON] надав у позику відповідачу - [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 24 липня 2017 року. Згідно вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу 780 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн. боргу у строк до 5 вересня 2017 року. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів шляхом перерахування на прохання відповідача на картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача. Відповідач [PERSON] в свою чергу порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк, тобто до 5 вересня 2017 року. Таким чином, на теперішній час сума неповернутої позики становить 20 000 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 26 лютого 2019 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у національній валюті України - гривні, то і повернення відповідачем грошових коштів має також здійснюватись у валюті, яка отримана у позику, тобто у гривні. У зв`язку з цим вимоги позивача щодо необхідності стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у сумі, еквівалентній 780 доларів США, є безпідставними, оскільки з вищевказаної розписки вбачається, що позивач надав відповідачу у позику грошові кошти саме в національній валюті України - гривні, а саме 20 000 грн. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики від 24 липня 2017 року у розмірі 20 000 грн., так як відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих у позику, яке підлягає судовому захисту. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року у розмірі 728 грн. 75 коп. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 24 липня 2017 року становить 20 000 грн. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобов`язання = сума пені. За період з 6.09.2017 року по 17.10.2018 року Таким чином, сума 3 % річних складає 669 грн. 04 коп. Оскільки розрахунки 3 % річних від простроченої суми за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року були проведені позивачем невірно, то позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Величина індексів інфляції за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року складає: у вересні 2017 року - 102,0%, у жовтні 2017 року - 101,2%, у листопаді 2017 року - 100,9%, у грудні 2017 року - 101,0%, у січні 2018 року - 101,5%, у лютому 2018 року - 100,9%, у березні 2018 року - 101,1%, у квітні 2018 року - 100,8%, у травні 2018 року - 100,0%, у червні 2018 року - 100,0%, у липні 2018 року - 99,3%, у серпні 2018 року - 100%, у вересні 2018 року - 101,9%, у жовтні 2018 року - 101,7%. Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 112,98 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року становитиме: (20 000 грн. х 112,98 % / 100 %) - 20 000 грн. = 2 596 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 2 084 грн. 82 коп., а суд враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційне збільшення суми боргу за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року саме у розмірі, який просить позивач - 2 084 грн. 82 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Слід зазначити, що неустойка як спосіб забезпечення виконання зобов`язання та як відповідальність за своєю правовою природою спрямована стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). З розписки [PERSON] від 24 липня 2017 року вбачається, що у разі несвоєчасного повернення (неповного або не у строк) до 5 вересня 2017 року суми позики, [PERSON] зобов`язався сплатити [PERSON] пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення. При цьому, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню не у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення, а у розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення. У зв`язку з цим, враховуючи, що суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог, то сума пені розраховується судом із розрахунку розміру пені - 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення. Таким чином, сума пені за період з 6 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року становитиме 16 280 грн. (20 000 грн. (сума заборгованості) х 0,2 (розмір пені за кожен день прострочення) х 407 кількість днів прострочення) / 100 = 16 280 грн.). Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 24 липня 2017 року у розмірі 20 000 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 06.09.2017 року по 17.10.2018 року у розмірі 669 грн. 04 коп., інфляційне збільшення суми боргу за період з 06.09.2017 року по 17.10.2018 року у розмірі 2 084 грн. 82 коп., пеня у розмірі 16 280 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача має також бути стягнутий судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (який становить 19,33%) у розмірі 390 грн. 33 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial