Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У лютому 2019 року позивачі звернулися до суду із даним позовом, в якому просять визнати за ними у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року право власності на Ѕ частку за кожним на земельну ділянку, площею 0,92405 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] року померла мати позивачів [PERSON] Після смерті відкрилася спадщина до майна належного спадкодавцю, а саме земельної ділянки, площею 1,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. У визначений законодавством строк позивачі як спадкоємці за законом першої черги звернулися до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав. Постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. від 17 січня 2019 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, оскільки у Державному земельному кадастрі за [PERSON] зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою, в той час як спадкодавець була власником земельної ділянки відповідно до державного акту Серії [NUMBER], виданого Броварською райдержадміністрацією Київської області 24 грудня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832500780. З підстав визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом позивачі змушені звернутися до суду. У судове засідання позивачі [PERSON] й [PERSON] не з'явилися, 03 квітня 2019 року від їх представника [PERSON] надійшла заява про розгляд даної справи без його участі та участі позивачів. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання представника не направила. 25 березня 2019 року від уповноваженого представника [PERSON] надійшов лист про розгляд даної справи у його відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 17. Зі спадкової справи до майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що 02 серпня 2019 року спадкоємець за законом [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] Відповідно до довідки від 02 серпня 2018 року № 7/2-22/467, виданої Носівською міською радою Чернігівської області, станом на [INFO] року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживала з ним за однією адресою. 17 січня 2019 року позивачі звернулися із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачами у справі підтверджується свідоцтвами про їх народження та шлюб позивача [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. від 17 січня 2019 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що складається із земельної ділянки, площею 1,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що у Державному земельному кадастрі за [PERSON] зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою, в той час як спадкодавцю спірна земельна ділянка належала відповідно до державного акту Серії [NUMBER], виданого Броварською райдержадміністрацією Київської області 24 грудня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832500780. З матеріалів справи встановлено, що 24 грудня 2008 року Броварською районною державною адміністрацією Київської області [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832500780 згідно із яким [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 1,8481 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області значиться у приватній власності, однак вид права: право постійного користування земельною ділянкою, власник [PERSON] З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у Державному земельному кадастрі допущено помилку щодо виду права, замість вірного права власності вказано право постійного користування земельною ділянкою. Належність померлій [PERSON] земельної ділянки на праві власності підтверджено належним доказом. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Правилами статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі. Так, при розгляді даної справи по суті знайшов своє підтвердження факт належності позивачів до кола спадкоємців першої черги померлої [PERSON], які у встановленому законом порядку звернулися за оформленням своїх спадкових прав. При житті [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, отже позивачі мають право на її спадкування в обсязі, що належав спадкодавцеві. Разом з тим, суд вважає коректним вказати у резолютивній частині рішення суду загальну площу всієї земельної ділянки, а саме 1,8481 га, замість 0,92405 га з огляду на визнання за кожним із позивачів права власності на Ѕ її частину.

Outcome: approved