Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за вироком суду з [PERSON] на його користь стягнено матеріальну шкоду в сумі 143 880,65 грн. на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. Відповідач не виконує вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральгної шкоди на користь позивача з 13 грудня 2017 р. по теперішній час, отже відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, через що до такого зобо`язання застосовуються наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. [PERSON] зобов`язаний сплатити за весь період прострочення індекс інфляції та три відсотки річних станом на 20 листопада 2020 року в розмірі 60 017,98 грн. У добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість, а тому у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, так як грошове зобов`язання виникло між сторонами з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 60 017,98 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали та просили суд задоволити позов про винесення заочного рішення не заперечували. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 09.10.2017 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено матеріальну шкоду в сумі 143 880,65 грн. на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобовє`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих судовим рішенням Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц) За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до матеріалів справи, моментом порушення грошового зобов`язання є не повернення [PERSON] боргу (стягненої матеріальної та моральної шкоди). Період з 13 грудня 2017 року по 20 листопада 2020 року є періодом невиконання грошового зобов`язання, за який підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за час невиконання зобов`язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3%*сума боргу*кількість прострочених днів/365 (кількість днів у році). Згідно з ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.04.2017 № 3-1522гс/6 вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Оскільки кошти не були повернуті, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню: на суму заборгованості інфляційне збільшення в розмірі за 42 265,95 грн., три відсотки річних в розмірі 17 752,03 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн., та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 414,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved