Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі, розірваному рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 03 листопада 2015 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначала, що дитина знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає не регулярно. Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали. Оскільки позивачці складно самостійно утримувати сина, остання просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 лютого 2015 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, а також просила суд розглянути справу за її відсутністю та в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.3). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.17,18). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 07 листопада 2009 року Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №884. Від спільного життя у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року шлюб, укладений між сторонами розірваний, зазначене набрало законної сили (а.с.6). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні було з'ясовано, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання сина. Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали. Позивачка, посилаючись ст.182 СК України, наполягала на задоволенні позовних вимог у визначеному нею розмірі аліментів, а саме на стягненні аліментів на утримання сина з розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та доходу відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 лютого 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 лютого 2015 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] року. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі становить 551,20 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved