Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 20.03.2017 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено - Орган опіки та піклування Подільської районної у м.Полтаві ради. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу маєють дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Щербанівською сільською радою Полтавського району, Полтавської області 21.01.2003 року. 16 лютого 2007 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка та відповідач проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою у її власній квартирі (довідка 203/7 від 24.01.17 року). Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Як зазначила у своєму позові та в судовому засіданні позивачка, весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 14 років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні ніколи про нього не питала та не цікавилась. Починаючи із 02 жовтня 2010 року і по даний час позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Між нею, дитиною і її теперішнім чоловіком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Анастасія вважає саме [PERSON] своїм батьком. Цей факт підтверджується письмовими показами свідків та класного керівника доньки. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.05.2017 року виконаного на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 13.04.2017 року головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради [PERSON] та депутатом Подільської районної у м. Полтаві ради [PERSON] були встановлені належні умови проживання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO]. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивачки та дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно п. 16 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а саме: ст. 164 СК України «Підстави позбавлення батьківських прав». Відповідно до положення ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 150 Сімейного кодексу України, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, навчання, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Відповдіно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 2. Мати , батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. 4. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. 5. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її вихованя; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних і батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6).втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За таких обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved