Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У лютому 2015 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що вона знаходиться в шлюбі з відповідачем - [PERSON], зареєстрований 26.11.2011 року міським відділом ДРАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 787. Від шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що поступово погіршувались відносини між ними, часто виникали непорозуміння, сварки, врешті шлюб існує формально, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з чим підтримувати сімейні відносини неможливо, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та дитини, а тому позивачка просить вказаний вище шлюб розірвати. Спору про поділ майна немає. Відповідач по справі працює, проте добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивачка просить суд стягувати аліменти з нього на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на підставі судового рішення, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 03.02.2015 року. Також, просить суд залишити вказану вище дитину на проживання з нею та вирішити питання судового збору. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з наведених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти їх задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, а саме: свідоцтво про одруження сторін (а.с.4), копій свідоцтва про народження дитини (а.с.7) та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним та підлягаючим задоволенню. Оскільки сторони формально не підтримують подружніх відносин, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України, відповідач, як батько дитини, повинен надавати матеріальну допомогу на її утримання. Сторони між собою не можуть домовиться щодо способу утримання, тому аліменти слід стягувати в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України, інтереси неповнолітньої дитини, можливість відповідача, як батька, надавати матеріальну допомогу своїй дитині, відсутність інших утриманців, приходить до висновку, що аліменти слід стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 03.02.2015 року, і до повноліття дитини. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved