Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] вказує, що з відповідачем зареєстрували шлюб - 23.07.1977 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім'я розпалася та збережена не може бути. Після розірвання шлюбу своє прізвище просить залишити без змін. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності та задовольнити. В судовому засіданні 02.11.2017 року позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що з відповідачем не проживають, як чоловік та дружина, на протязі приблизно 15 років, у кожного своє життя. Проживають у одній квартирі, оскільки іншого житла не мають, однак, у різних кімнатах, спільного бюджету не мають, вона часто перебуває за кордом на заробітках. Примирення вважає не можливим, оскільки вона цього не бажає. Почуття любові до відповідача не має. В судовому засіданні відповідач з позовними вимогами не згоден, пояснивши, що не заперечує того факту, що з позивачкою часто не бачаться, оскільки вона їздить на заробітки за межі України, що він не має почуття любові до неї, однак, вважає, що розірвання шлюбу в їх віці є недоцільним. У строк, який судом надавався, примирення між ними не відбулося. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено у судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, 23.07.1977 року було зареєстровано шлюб позивачки з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого є у справі. Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Позивачка та відповідач зареєстровані та проживають в одному житловому приміщенні, однак, спільно господарство не ведуть, втратили почуття любові один до одного. Позивачка наполягає на розлученні, відповідач проти цього заперечує. Судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням відповідача, сторонам надавався строк для примирення, однак, примирення не відбулося, позивачка наполягає на розлученні. Діючим законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 СК України. При цьому, згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як дана сім'я розпалася та підстав до її збереження в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, судом встановлено, що розлад у сім'ї носить вже постійній характер і розірвання шлюбу не порушуватиме особисті та майнові права сторін. Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення для справи. Відповідно до ч. 8 ст.294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки суд вважає необхідним залишити без змін. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved