Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 13.07.2010 року у розмірі 108866,49 грн., а також стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору б/н від 13.07.2010 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.08.2018 року, відповідач має заборгованість у розмірі 108866,49 грн. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобовязання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в самій позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача і зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 13 липня 2010 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого, він отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн., яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав і не повернув використані ним кредитні кошти у передбачений договором строк, а доказів зворотного суду не надано. При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 13.07.2010 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг. На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 31.08.2018 року становить 108866,49 грн. та складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 5722,96 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 13.07.2010 року по 30.07.2018 року - 103143,53 грн. Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачу заборгованості по процентам за користування кредитом згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг з огляду на наступне. Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній же справі, Умови і правила надання банківських послуг, якими передбачені якісь проценти за користування кредитом, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві від 13.07.2010 року про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів немає. У звязку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 13.07.2010 року. Зокрема до таких висновків прийшов і Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15. Також, суд не погоджується й з самим розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, наданим до позову (а.с.11-15). Зокрема з цього розрахунку випливає, що на тіло наданого кредиту в сумі 5722,96 грн. (не повернутого відповідачем, про що зазначено самим позивачем) відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 103143,53 грн. Це є абсурдним, навіть, з огляду на прості математичні розрахунки. Насамперед, самим позивачем не зазначено ані в позовній заяві ані в Анкеті-заяві про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг - які саме проценти має сплачувати позичальник за користування кредитними коштами. Проте, припускаючи, що розмір відсотків був би встановлений у рівні 36 % річних, на що зазначається в доданому до позову Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», який (Витяг) не має підпису Позичальника, то такі відсотки складають 2060,27 грн. річних від суми кредиту у розмірі 5722,96 грн. (не повернутого відповідачем, про що зазначено самим позивачем). Тобто, за користування кредитом відповідач мав сплачувати позивачеві відсотки у розмірі 2060,27 грн. на рік з залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, навіть, якщо нарахувати відсотки за повні 2010-2018 роки, то сума таких відсотків складала би 18542,43 грн. (по 2060,27 грн. за кожний повний рік), якби такі відсотки були передбачені умовами укладеного між сторонами договору. В той же час, з яких розрахунків позивач нарахував відповідачу відсотки за користування кредитом за період з 13.07.2010 року по 30.07.2018 року у розмірі 103143,53 грн., суду не зрозуміло і не доведено належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України. Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до [PERSON] щодо заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13.07.2010 року по 30.07.2018 року у розмірі 103143,53 грн. В той же час, відповідачем не спростований той факт, що він отримав від позивача кредитну картку з лімітом кредитних коштів, з яких 5722,96 грн. він використав у власних цілях і не повернув їх позивачеві. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково і стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 13.07.2010 року у розмірі 5722,96 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту), а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial