Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 23963 грн. 31 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 25.05.1994 року по 14.08.2017 року працював у Командитному товаристві «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» та був звільнений за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю. Відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з січня 2017 року по серпень 2017 року в розмірі 23963 грн. 31 коп. В день звільнення з роботи і до дня звернення до суду відповідач не виплатив заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду. З наведених підстав просить стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 23963 грн. 31 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за його відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень статті 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працював в Командитному товаристві «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» до 14 серпня 2017 року. 14.08.2017р. позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується Наказом № 71 від 14.08.2017р. та відповідним записом про звільнення у трудовій книжці. Згідно довідки №913 від 18.10.2017р. про заборгованість по заробітній платі, відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з січня 2017 року по серпень 2017 року в розмірі 23963,31 грн. З дня звільнення позивача з роботи і до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми трудового законодавства, зокрема, ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації здійснюється в день звільнення.? Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на те, що відповідач не провів розрахунок з позивачем при звільненні і до теперішнього часу, вимоги позову про стягнення середнього заробітку за кожен день затримки розрахунку в межах заявлених позовних вимог (з дати звільнення по 19.12.2017р.) є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, для розрахунку вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки №912 від 18.10.2017р., заробітна плата позивача за повні перший та другий місяць перед звільненням становила 1304,05 грн. та 1117,75 грн. відповідно, кількість відпрацьованих годин за два місяці 104. Середньогодинний заробіток позивача становить 23,29 грн. При обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, що підлягає стягненню, суд враховує, що згідно довідки №912 від 18.10.2017р., середньогодинна заробітна плата позивача становить 23,29 грн. Час затримки розрахунку при звільненні з 14.08.2017р. по 19.12.2017р. становить 90 робочих дні. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 14.08.2017р. по 19.12.2017р. становить 16768,80 грн. (23,29 грн. х 8 годин х 90 робочих днів = 16768,80 грн.). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved