Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO] було розміщено публікацію під назвою « [INFO] », в якій викладена інформація, що його безпосередньо стосується, а саме: « [PERSON] начал агитационный тур партии « Регионы, вперед!» на свиноферме. Партия «Регионы, вперед!» объявила о старте предвыборной кампании. Для этого один из лидеров политсилы [PERSON] был отправлен агитировать на свиноферму в Чугуеве Харьковской области. Неожиданная для политиков национального масштаба локация была выбрана специально, чтобы обратить внимание общественности на проблемы села. Украинский аграрный сектор является локомотивом экономики, в то время как сельская местность несправедливо обделено вниманием. «Я киевлянин и никогда не жил в селе, но хорошо понимаю, каков импульс ему нужен. Разведение свиней - один из ярких примеров, как зарабатывать деньги. Мне хватает опыта, но учить этому людей я не собираюсь, достаточно предоставить им условия. Партия « Вперед, регионы!» будет защищать интересы простого украинского фермера-свиновода», - комментирует визит [PERSON] . Он отмечает перспективную нишу на международных рынках для украинской свинины. «Квоты, которые выставляет Европейский союз, конечно, негативно сказываются на экспортном потенциале. Но здесь еще нужно разобраться, действительно ли рынок ЕС является приоритетным для украинской свинины. Партия «Регионы, вперед!» ставит во главу угла перезагрузку работы торгово-промышленных палат, которые функционируют при посольствах Украины в странах Африки и некоторых государствах Ближнего Востока», - пообещал свиноводам [PERSON] . Политик убежден , что благодаря свиноводству, украинский агросектор может достичь половины в структуре ВВП. Для этого Кабмин должен уделить особое внимание не только растениеводческим компаниям, некоторые из которых получают миллиардные дотации из госбюджета, «на карандаш» нужно взять мелких и средних фермеров, которые специализируются на свиноводстве. «Мы что, разве не можем откармливать свиней используя технологии, которые позволяют повышать добавленную стоимость? Я ел украинскую свинину, она имеет отличные вкусовые качества! Вес тушек нельзя повышать, используя вредные вещества. Это знаю даже я, киевлянин. Тогда нам, вашим будущим представители во власти, будет проще найти новые рынки сбыта», - говорит [PERSON] на Харьковщине. Также он отказался сравнивать свою публичную активность с политикой лидера « Радикальной партии » [PERSON] , который тоже часто ездит в регионы и фотографируется с коровами. « Подобное мог предположить только политически неграмотный невежда, который даже не может отличить быка от свиньи», - высказался на животноводческой ферме [PERSON] .» Поширена інформація є недостовірною, оскільки такої політичної партії, як «Регіони вперед» не існує, і ,відповідно, він не входить до складу неіснуючої політичної партії. Крім того, сам зміст статті не відповідає дійсності. До того ж створює негативні наслідки для нього у вигляді приниження позитивної соціальної оцінки в очах оточуючих, а також приниження суспільної оцінки його ділових і професійних якостей, здобутих протягом багатьох років. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація є фактичним твердженням. Таким чином, поширена недостовірна інформація, яка містить фактичні твердження, підлягає спростуванню, у зв`язку з чим просив визнати спірну інформацію, відносно нього, недостовірною та спростувати її у таких самий спосіб, в який вона була поширена. Ухвалою від 13.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачами не надавався. Дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою статті 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Крім того, стаття 299 ЦК України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За правилами статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що [INFO] о 09:30 на інтернет-порталі [INFO] за посиланням [INFO] , розміщено публікацію під назвою « [INFO]» в якій викладено наступну інформацію: « [PERSON] был отправлен агитировать на свиноферму в Чугуеве Харьковской области » « Я киевлянин и никогда не жил в селе, но хорошо понимаю, каков импульс ему нужен. Разведение свиней - один из ярких примеров, как зарабатывать деньги. Мне хватает опыта, но учить этому людей я не собираюсь, достаточно предоставить им условия. Партия « Вперед, регионы!» будет защищать интересы простого украинского фермера-свиновода», - комментирует визит [PERSON] .» « Он отмечает перспективную нишу на международных рынках для украинской свинины. «Квоты, которые выставляет Европейский союз, конечно, негативно сказываются на экспортном потенциале. Но здесь еще нужно разобраться, действительно ли рынок ЕС является приоритетным для украинской свинины. Партия «Регионы, вперед!» ставит во главу угла перезагрузку работы торгово-промышленных палат, которые функционируют при посольствах Украины в странах Африки и некоторых государствах Ближнего Востока», - пообещал свиноводам [PERSON] .» « Политик убежден, что благодаря свиноводству, украинский агросектор может достичь половины в структуре ВВП. Для этого Кабмин должен уделить особое внимание не только растениеводческим компаниям, некоторые из которых получают миллиардные дотации из госбюджета, «на карандаш» нужно взять мелких и средних фермеров, которые специализируются на свиноводстве.» «Мы что, разве не можем откармливать свиней используя технологии, которые позволяют повышать добавленную стоимость? Я ел украинскую свинину, она имеет отличные вкусовые качества! Вес тушек нельзя повышать, используя вредные вещества. Это знаю даже я, киевлянин. Тогда нам, вашим будущим представители во власти, будет проще найти новые рынки сбыта», - говорит [PERSON] на Харьковщине.» « Также он отказался сравнивать свою публичную активность с политикой лидера « Радикальной партии » [PERSON] , который тоже часто ездит в регионы и фотографируется с коровами. « Подобное мог предположить только политически неграмотный невежда, который даже не может отличить быка от свиньи», - высказался на животноводческой ферме [PERSON] .». Відповідно до доданої до позову роздруківки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ([INFO]) вбачається, що політичної партії яка б мала назву: «Регіони, вперед!»/«Регіони вперед»/« Регионы вперёд»/« Регионы , вперёд!» не зареєстровано. Аналогічно інформація про таку партію відсутня і в реєстрі політичних партій, за посиланням [INFO]. Також в обґрунтування твердження про відсутність такої політичної партії, позивачем надано копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.09.2019 року у справі 369/1469/19, в якому встановлено факти: недостовірності інформації та спростовано інформацію, яка порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] про існування політичної партії « Регіони вперед », головний офіс якої розташований за адресою: 010111, м. Київ, вул . Московська , 29 А, до складу якого входить [PERSON] , недостовірності інформації та спростовано інформацію, яка порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] про входження [PERSON] до керівних політичної партії «Регіони вперед» та зайняття [PERSON] посади першого заступника голови політичної партії «Регіони вперед»; недостовірності інформації та спростовано інформацію, яка порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет на [INFO] про подання [INFO] [PERSON] документів до Центральної виборчої комісії України для участі у чергових Президентських виборах 31 березня 2019 року; недостовірності інформації та спростовано інформацію, яка порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] про початок [PERSON] передвиборчої компанії, від політичної партії «Регіони вперед»; недостовірності інформації та спростовано інформацію, яка порушує особисті немайнові права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, недоторканості його ділової репутації, що була поширена в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] про отримання [PERSON] офіційного партійного посвідчення політичної партії « Регіони вперед». Отже, інформація, викладена в спірній публікації, в частині політичної партії, одним із лідером якої вказано [PERSON] є недостовірною. Враховуючи характер спору, обов`язок довести правдивість (істинність) поширеної інформації покладається на особу, яка її поширила, отже сам факт подання даного позову до суду і відсутність заперечень (відзиву) на цей позов свідчить про те, що інформація в спірній публікації не відповідає дійсності. Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому, суди мають враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між фактами та оціночними судженнями, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 р. по справі у справі «Лінгенс проти Австрії» та від 25 червня 1992 року по справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» вказано, що «слід чітко розрізняти факти та оцінні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню». У пункті 3 рішення по справі « Дюльдін і Кіслов проти Росії» від 31.07.2007 р. зазначено, що «Суд постійно дотримувався тієї точки зору, що наявність фактів може бути продемонстровано суду, що розглядає позов про деформацію, то правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає». У рішенні по справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» від 28 березня 2013 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що «правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено» (пункт 39). Оспорювану інформацію можна перевірити на предмет її істинності, дійсності. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 р. недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Статтею 3 Конституції У країни проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статей 28, 68 Конституції України, ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності; гідність та честь фізичної особи є недоторканними та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів У країни, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 10 Конвенції про захист людини і основоположних свобод передбачено обмеження при вираженні своїх поглядів: «Кожен має право на свободу вираження поглядів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві … для захисту репутації чи прав інших осіб…». У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим у явленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з відомостями Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» ( [INFO] заявником та власником свідоцтва « [INFO] » № [NUMBER] є [PERSON] ( [ADDRESS] ). При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua), містяться відомості про Громадську організацію «Інформаційний Центр «Ізвєстія в Україні - Політичні Ізвєстія» ЄДРПОУ - 39020181; місцезнаходження: [ADDRESS]; з 05.10.2013 керівник та один із засновників: [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ). Спірна публікація від [INFO] перебуває у вільному доступі за посиланням [INFO] , доступ до якої має необмежене коло осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Відтак, ГО «Інформаційний центр «Ізвєстія в Україні - Політичні Ізвєстія», які є власником інтернет-порталу [INFO] , на якому було розміщено інформацію щодо позивача, є належними відповідачами в даній справі. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на лінгвістичну кваліфікацію висловлення в оспорюваній публікації можуть бути принизливими для честі й гідності позивача та здатні завдати шкоди його діловій репутації. Відтак, суд приходить до висновку, що інформація, викладена в публікації : « [INFO] …» є недостовірною, а відтак порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачами ГО «Інформаційний центр «Ізвєстія в Україні - Політичні Ізвєстія» в публікації, містить фактичні дані, тобто викладена у формі фактичних даних а не у формі оціночних суджень, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності, і, як наслідок, може бути визнана недостовірною. Відповідно до ст. ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами стосовно позивача було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності і спростовуються матеріалами справи. Водночас, стаття 10 Конвенції гарантує право на свободу вираження поглядів. При цьому, частиною 2 статті 10 Конвенції встановлено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Про те, що право на свободу вираження поглядів, встановлене ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. І в кожному конкретному випадку необхідно розглянути питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи в аспекті захисту права на приватність. Під особливим захистом в контексті свободи вираження поглядів відповідно до практики ЄСПЛ перебувають засоби масової інформації. Водночас, із повідомленням інформації, на засоби масової інформації покладається також обов`язок цю інформацію не спотворювати і не викривляти. Так, у рішенні «Селістьо проти Фінляндії» (Selisto v. Finland) від 16 листопада 2004 року (Заява № 56767/00, п. 54.) ЄСПЛ зазначив: «Суд наголошує, що стаття 10 Конвенції не гарантує абсолютно необмеженої свободи вираження поглядів, навіть стосовно висвітлення пресою питань, що викликають законне занепокоєння у суспільстві. Відповідно до пункту 2 статті 10, здійснення цієї свободи породжує «обов`язки і відповідальність», які стосуються також і преси. […] В силу того, що здійснення свободи вираження поглядів пов`язане з «обов`язками і відповідальністю», гарантії, надані журналістам статтею 10 щодо висвітлення питань, які викликають загальний інтерес, супроводжуються застереженням, що журналісти діятимуть добросовісно і передаватимуть точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики.» Щодо засад журналістської етики, то в Резолюції 1003 (1993) «Про етичні принципи журналістики» Парламентська асамблея Рада Європи вказала, що «На додаток до законних прав і обов`язків, викладених у відповідних правових нормах, ЗМІ мають моральну відповідальність перед громадянами й суспільством, що слід підкреслити саме зараз, коли інформація та комунікація відіграють дуже важливу роль у формуванні особистих позицій громадян і в розвитку суспільства та демократичного життя. Професія журналіста передбачає права й обов`язки, свободи та відповідальність. Основним принципом будь-якої етичної засади журналістики є те, що повідомлення та міркування слід чітко розділяти, змішувати їх недопустимо. Повідомлення це інформація про факти й події, тоді як міркування це вираження поглядів, ідей, вірувань або оціночних суджень з боку медіакомпаній, видавців і журналістів. Поширення повідомлень має базуватися на принципі достовірності, що забезпечується відповідними засобами перевірки й доказів, а також на неупередженості подання, опису й розповіді. Чутки не повинні бути складовою повідомлень. Заголовки та виклад повідомлень мають відображати сутність представлених фактів і даних якомога точніше. Висловлення міркувань може включати думки або коментарі стосовно загальних ідей чи зауваження відносно повідомлень, що стосуються поточних подій. Хоча міркування обов`язково є суб`єктивними, а тому не можуть і не повинні відповідати критерію вірогідності, слід вимагати, щоб міркування висловлювалися чесно й відповідно до етичних засад.» (п.п. 1-5). При цьому, Парламентська асамблея Рада Європи зазначає, що вказані етичні принципи журналістики мають застосовуватися для цієї професії в усій Європі. Крім того, в рекомендаціях, що містяться у Резолюції 1165 (1998) «Право на приватність» Парламентська Асамблея Ради Європи, констатуючи часті випадки порушення приватності людей з боку медіа через однобічну інтерпретацію права на свободу слова і самовираження та посилання медіа, що їх читачі мають право знати все про публічних осіб (п. 8 Рекомендацій), зокрема, зазначає, що: «Саме тому необхідно знайти баланс здійснення двох основних прав, які гарантовані Європейською конвенцією з прав людини: право на повагу до особистого життя і право на свободу виявлення поглядів. Асамблея вкотре наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Виходячи з цього, Асамблея наголошує, що право на приватність, яке закріплене у статті 8 Європейської конвенції з прав людини повинно захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, але й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів, зокрема ЗМІ.» Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п.п. 24,25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при поданні позову в розмірі 1 536,80 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved