Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У листопаді 2019 року грудні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яка дії від свого імені та від імені малолітнього [PERSON] , про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2006 року [PERSON] звернувся із заявою до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 13500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. АТ КБ «ПриватБанк» було направлено претензію кредитора до Другої криворізької нотаріальної контори. 07 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця [PERSON] , та як законного представника іншого спадкоємця [PERSON] , направив лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яку остання не виконала. Ураховуючи викладене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] , та з неї як законного представника малолітньої дитини [PERSON] , на користь банку заборгованість у розмірі 11310,54 грн. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято судом та відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у відсутність представника банку та вразі неявки відповідача не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, вона є спадкоємцем померлого сина [PERSON] . Спадщину після смерті сина прийняла вона та її онук [PERSON] у вигляді банківських вкладів на загальну суму 4552,00 грн. Просить суд застосувати до пред`явлених позовних вимог позовну давність. В подальшому надала суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24 березня 2006 року [PERSON] звернувся із заявою до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 13500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 54) Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість [PERSON] за простроченим тілом кредиту перед банком за кредитним договором від 24 березня 2006 року становить 11310,54 грн. (а.с. 10-17). 07 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Другої Криворізької державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України, яка долучена до матеріалів спадкової справи, про сплату заборгованості спадкодавця в розмірі 11310,54 грн. (а.с. 90). 19 квітня 2016 року завідуючою Другої Криворізької державної нотаріальної контори було повідомлено [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені малолітнього [PERSON] , про надходження претензії від ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] та про необхідність сплатити непогашену заборгованість померлого в розмірі 11310,54 грн. (а.с. 91) 19 квітня 2016 року державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори було видано матері померлого [PERSON] - [PERSON] та його малолітньому сину [PERSON] , відповідно, свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких кожний зі спадкоємців отримав право на Ѕ частку вкладів померлого у банківських установах, на загальну суму 4552,00 грн. (а.с. 88-89) За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців, а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Як вбачається з матеріалів справи банком дотримано процедуру звернення із вимогою до спадкоємців, оскільки відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України після того, як банк дізнався про смерть спадкодавця, він 07 квітня 2016 року звернувся до нотаріальної контори з вимогами-претензіями щодо погашення спірної заборгованості спадкоємцями померлого, тобто пред`явив вимоги до спадкоємця щодо задоволення кредитних вимог. В той же час, поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] подала суду заяву про застосування позовної давності. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Тобто враховуючи обізнаність АТ КБ «ПриватБанк» про смерть [PERSON] та пред`явлення 07 квітня 2016 року вимоги-претензії до нотаріальної контори до спадкоємців померлого (а.с.90), вбачається право вимоги у позивача до відповідачів з 07 квітня 2016 року. В той же час, 26 червня 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено лист-претензію до спадкоємця померлого [INFO] [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 11310,54 грн., яку останній не виконав за життя. (а.с. 60). Із даним позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду лише 14 листопада 2019 року. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач звернувся із даним позовом до спадкоємців померлого кредитора після 3 років 6 місяців з дня виникнення права вимоги, що свідчить про пропуск банком трирічного строку позовної давності звернення до суду. Згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , яка дії від свого імені та в від імені малолітнього [PERSON] , слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 252-256, 261, 267, 526, 626, 628, 1048, 1054, 1218, 1268, 1269, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed