Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У листопаді [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якому зазначила, що вона працювала у відповідача з 20.06.2012 року по 23.102.2013 року та звільнилася за власним бажанням. Працюючи у відповідача, вона не перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. При звільненні відповідач не розрахувалася з нею та не виплатила компенсацію за невикористану відпустку за період її роботи. На її звернення до відповідача щодо компенсації за невикористану відпустку, відповідач відмовляла у виплаті цих коштів. Тому вважає, що з відповідачки підлягає до стягнення 2393 грн. 65 коп. заборгованості за невикористану відпустку, 732 грн. 75 коп. за затримку розрахунку при звільненні, а також 1000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та задовольнити змінені вимоги її позову з підстав, зазначених у позові. Вимоги позову позивачка змінила в частині ціни позову, зокрема просила зменшити ціну позову за мінусом 877 грн., які вона отримала за допомогою поштового зв'язку. Представник позивача [PERSON] змінені вимоги позову підтримав у судовому засіданні, які просив задовольнити. Зокрема просив стягнути з відповідача на користь позивача 1476 грн. 78 коп. заборгованості за невикористану відпустку, 732 грн. 75 коп. за затримку розрахунку при звільненні, а також 1000 грн. моральної шкоди. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову та пояснили суду, що 01.07.2013 року позивачці надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні та виплачено відпускні у сумі 1041 грн. 40 коп., що підтверджується її особистим підписом на платіжній відомості за липень 2013 року. 23.10.2013 року позивачка звернулась із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 23.10.2013 року. При цьому позивачці було надано пакет документів для реєстрації розірвання трудового договору в Коростенському міському центрі зайнятості та запропоновано після цього з трудовою книжкою прибути до місця роботи, де отримати належні при звільненні кошти, у тому числі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Однак, 23.10.2013 року [PERSON] відмовилась отримувати належні їй кошти, не погодившись з розміром розрахункових коштів, мотивуючи тим, що вона нібито не перебувала у відпустці та їй належить до виплати значно більша сума. В зв'язку цим просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи та наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] працювала у відповідачки з 20.06.2012 року по 23.102.2013 року та 23.10.2013 року звільнилася за власним бажанням, що вбачається з копії трудової книжки позивачки (а.с.5-6). Також судом встановлено, що 01.07.2013 року позивачці надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні та виплачено кошти (відпускні) у сумі 1041 грн. 40 коп., що підтверджується її особистим підписом на платіжній відомості за липень 2013 року та про що в судовому засіданні не заперечив представник позивачки (а.с.45). З наданих стороною відповідача доказів, на спростування яких стороною позивача не надано будь-яких доказів чи заперечень, вбачається, що позивачка зі своєї власної вини не отримала в день звільнення усі кошти, що належали до виплати від відповідачки. Отже позов в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку є безпідставним, а відповідно і позов в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Що ж до позову в частині відшкодування моральної шкоди, то як ні позивачкою так і ні її представником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законних прав власником, які мали б наслідки у вигляді моральних страждань та втрати життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, а також причинний зв'язок між порушеннями прав та наслідками. Тому суд вважає, що позов у цілому є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed