Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У листопаді 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] (надалі - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі - відповідача) про стягнення грошової суми в розмірі 20000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, яку завдав позивачу малолітній син відповідача, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 22.09.2018 року малолітній син відповідача, [PERSON] , [INFO] , спільно з [PERSON] , який на той момент вже досяг віку кримінальної відповідальності, викрав з автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився біля будинку [ADDRESS] , належне позивачу майно, а саме: бінокль марки «ARSENAL», вартістю 1716 гривень; монокль марки «ARSENAL», вартістю 316,80 грн.; патронташ захисний, вартістю 507,96 грн.; вудку телескопічну, вартістю 164,80 грн.; катушку підшипникову марки «CB 540ids/40/9 8/210 10m55-14/123 BALL BEARINGS», вартістю 193,11 грн.; музичну колонку марки «WSTER model WS-A8», вартістю 135,25 грн.; ніж складний марки «Коламбія», вартістю 169,43 грн.; рушницю мисливську гладкоствольну ТОЗ - 34Р, 12к № [NUMBER] , вартістю 8933,33 грн.; набої для гладкоствольної рушниці в кількості 28 штук, калібру 12 мм., вартістю 1236,48 грн., чим спричинили потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 13373,16 грн. За вчинення цього діяння [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності, а до [PERSON] були застосовані примусові заходи виховного характеру. Через викрадення у нього рушниці та іншого мисливського обладнання позивач зазнав значних душевних страждань, призвело до шоку, тривалих нервових потрясінь, оскільки викрадені предмети є небезпечними у користуванні і могли бути використані у протиправних цілях. Крім того, позивач послався на те, що через позбавлення його володіння рушницею він протягом тривалого часу позбавлений можливості займатись улюбленого хоббі - мисливства, та не брав участі у мисливському сезоні 2019 року. Крім того нервове перенапруження призвело до загострення виразкової хвороби у позивача. Відтак, справедливою компенсацією завданої за наведених обставин моральної шкоди позивач вважає грошову суму в розмірі 20000,00 грн., які має відшкодувати відповідач як законний представник малолітньої особи, діями якої така шкода була завдана. Ухвалою від 13.11.2020 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд був визначений в порядку загального позовного провадження. Сторонам був наданий час для надання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. 02.12.2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов визнала частково. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послалась на те, що ані матеріалами цієї справи, ані матеріалами кримінальних проваджень щодо її сина та [PERSON] не доведена її вина у неналежному вихованні сина, який характеризується за місцем навчання лише позитивно, а неправомірне діяння щодо заволодіння належним позивачу майном вчинив під негативним впливом старшого товариша - [PERSON] . Заявлений позивач розмір компенсації моральної шкоди відповідач також вважала необґрунтованим, оскільки, по-перше, викрадення у позивача рушниці та інших предметів із салону автомобіля стало можливим, в тому числі, через власну недбалість позивача, який необережно залишив ці речі без нагляду; по-друге, викрадені у позивача предмети були знайдені та вилучені працівниками через два дні після викрадення, на них був накладений арешт в межах відповідного кримінального провадження, але позивач не звертався у встановленому законом порядку з клопотанням про скасування чи зміну цього арешту та повернення йому цього майна; по-третє, посилання позивача на загострення у нього виразкової хвороби внаслідок вказаних подій не підкріплюється жодними доказами про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ними. З урахуванням цього, відповідач висловила готовність сплатити компенсацію завданої позивачу моральної шкоди на рівні 1000,00 грн. Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Сахно О.В., позовні вимоги підтримала, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Ілієнко І.С., проти позову заперечувала, пославшись на доводи, викладені у відзиві на позов. Сторони в судовому розгляді безпосередньої участі не брали. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Сторони не оспорюють того факту, що 22.09.2018 року малолітній син відповідача, [PERSON] , [INFO] , спільно з [PERSON] , який на той момент вже досяг віку кримінальної відповідальності, викрав з автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився біля будинку [ADDRESS] , належне позивачу майно, а саме: бінокль марки «ARSENAL», вартістю 1716 гривень; монокль марки «ARSENAL», вартістю 316,80 грн.; патронташ захисний, вартістю 507,96 грн.; вудку телескопічну, вартістю 164,80 грн.; катушку підшипникову марки «CB 540ids/40/9 8/210 10m55-14/123 BALL BEARINGS», вартістю 193,11 грн.; музичну колонку марки «WSTER model WS-A8», вартістю 135,25 грн.; ніж складний марки «Коламбія», вартістю 169,43 грн.; рушницю мисливську гладкоствольну ТОЗ - 34Р, 12к № [NUMBER] , вартістю 8933,33 грн.; набої для гладкоствольної рушниці в кількості 28 штук, калібру 12 мм., вартістю 1236,48 грн., чим спричинили потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 13373,16 грн. Наведені обставини також встановлені вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.06.2019 року у справі № 323/3859/18 щодо засудження [PERSON] та ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.04.2020 року у справі № 323/3585/19 про застосування до неповнолітнього [PERSON] примусових заходів виховного характеру, які в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України мають преюдиціальне значення для цієї справи у питанні про те, яке діяння було вчинене малолітнім [PERSON] . Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відтак, викрадення чужого майна є порушенням права власності і є протиправною поведінкою, якою може бути завдана моральна шкода. Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що будь-якій людині в силу її природи властиво відчувати душевні переживання через протиправне втручання у право власності, позбавлення можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Не є виключенням з цього правила й позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Станом на час вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (22.09.2018 року), йому виповнилось повних дванадцять років, тобто він не тільки не досяг віку кримінальної відповідальності, а й перебував у статусі малолітньої особи в розумінні ст. 31 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Зі змісту цієї правової норми випливає, що нею встановлена спростовувана презумпція вини батьків (усиновлювачів), опікунів чи інших фізичних осіб, які на правових підставах здійснюють виховання малолітньої особи, у заподіяння такою особою шкоди. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність її вини у несумлінному здійсненні або ухиленні від здійснення виховання та догляду за малолітнім сином, наслідком чого стало заподіяння ним шкоди позивачу, оскільки тягар доведення відсутності такої вини покладений законом саме на відповідача. При цьому посилання відповідача на позитивну характеристику [PERSON] за місцем навчання не може бути єдиним доводом на спростування вказаної презумпції, оскільки обставини, встановлені раніше ухваленими судовими рішеннями, вказують скоріше на недостатній контроль та догляд за [PERSON] з боку батьків у той період, Так, за змістом ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 09.04.2020 року у справі № 323/3585/19 про застосування до неповнолітнього [PERSON] примусових заходів виховного характеру, окрім заволодіння майном позивача, [PERSON] разом з [PERSON] протягом вересня 2018 року вчинили ще дві крадіжки, з розривом у часі в декілька днів, і були викриті лише після викрадення майна у позивача. Такі обставини вказують не тільки на те, що неповнолітній [PERSON] в цей період користувався у [PERSON] більшим авторитетом, ніж батьки, а на те, що відповідач, зокрема, не була належним чином обізнана про те, чим займається і де знаходиться її малолітній син. Все це у сукупності свідчить про те, що між вчинення [PERSON] таких діянь стало можливим, в тому числі, через недостатньо уважне ставлення батьків до його виховання, а тому відповідач має нести відповідальність за завдану ним шкоду. Таким чином, факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій малолітнього [PERSON] та вина відповідача у цьому підтверджується матеріалами справи. Водночас, вирішуючи питання про розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з доводами відповідача та його представника щодо того, позивачем не доведена наявність причинно-наслідкового зв`язку між фактом крадіжки його речей та фактом його звернення за медичною допомогою у жовтні 2018 року у зв`язку із загостренням виразкової хвороби, адже лише те, що у часі друга подія сталася після першої, не вказує не наявність такого зв`язку. Також суд бере до уваги, що постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2018 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 191 КУпАП за порушення правил зберігання зброї. При цьому вказаною постановою встановлено, що викрадення рушниці у позивача сталося саме внаслідок його недбалості у її зберіганні. Посилання представника позивача у судовому засідання на те, що через вилучення у позивача в якості речових доказів автомобіля, а потім накладення арешту на нього на викрадені у нього речі, позивач був позбавлений можливості займатися улюбденим хоббі та через це відчував душевні страждання, а також був змушений брати в користування для сімейних потреб інший автомобіль, суд оцінює критично. Так, з матеріалів справи випливає, що бінокль в корпусі чорного кольору, патронташ захисний, вудку телескопічну, катушку підшипникову, рушницю мисливську гладкоствольну ТОЗ - 34Р, 12к № [NUMBER] , набої для гладкоствольної рушниці в кількості 28 штук, дійсно були повернуті позивачу лише після набрання законної сили вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.06.2019 року у справі № 323/3859/18. Водночас позивач та його представник не спростували доводи відповідача та її представника про те, що позивач не був позбавлений можливості звернутись у встановленому законом порядку з клопотанням про скасування арешту або зміну його обмежень. Не спростовується це й тим, що листом від 13.11.2018 року слідчий підрозділ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області повідомив позивачу, що рушниці буде повернута лише після ухвалення судом рішення у відповідному кримінальному провадженні, оскільки питання щодо накладення, зміни та скасування арешту майна у кримінальному провадженні належить до виключної компетенції слідчого судді та суду, до яких позивач безпосередньо не звертався. Відтак, тривалість позбавлення позивача фактичного володіння та користування викраденим у нього майном в даному випадку не була обумовлена безпосередньо діями малолітнього [PERSON] , і тому не може бути врахована як критерій визначення розміру моральної шкоди. Крім того, суд враховує, що шкода позивачу була завдана спільними діями малолітнього [PERSON] та [PERSON] , однак вимог до [PERSON] позивач не пред`явив, а представник позивача в судовому засіданні наполягала, що моральна шкода на суму 20000,00 грн. була завдана діями лише [PERSON] , не надавши відповідного обґрунтування цього ствердження. Також суд бере до уваги, що станом на час розгляду справи, а саме у січні 2021 року, малолітній [PERSON] пройшов стаціонарне лікування з діагнозом «лімфангіома нижньої третини плеча зліва, що нагноїлася», а також має КТ-ознаки гіперплазії тімуса, лівобічної шийної, підключичної та аксилярної лімфаденопатії, що підтверджується відповідними медичними документами. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір компенсації завданої йому моральної шкоди не відповідає характеру та обсягу пережитих ним душевних страждань, оскільки вчинене малолітнім [PERSON] не спричинило невідновлювальних змін у особистому житті позивача, погіршення його здібностей чи можливості їх реалізації, не відбилось істотно на стані його здоров`я, викрадене у позивача майно було повернуто йому в натурі, а у тимчасовому позбавленні позивача володіння та користування належним йому майном є частка вини й самого позивача. Відтак, суд вважає розумним та справедливим присудити позивачу компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі, визнаному відповідачем. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 23, 1167, 1178 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial