Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачкою, зареєстрований 21 вересня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №921. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що з 21 вересня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Сторони мають неповнолітню дочку- [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, між ними виникають постійні суперечки та непорозуміння, не має згоди по багатьом питанням сімейного життя, сім`я існує формально, спільно не проживають, шлюбні відносини не підтримують більше шести років, тому вважає, що шлюб потрібно розірвати. Від відповідачки через канцелярію суду надійшов відгук на позовну заяву, в якій відповідачка зазначила про те, що з моменту реєстрації шлюбу кожен зі сторін проживав за своїм місцем реєстрації, тобто жодного дня вони не проживали разом та не вели спільний побут, донька з моменту народження проживала з відповідачкою, позивач інтересу до дитини не проявляє. На підставі викладеного просила позовні вимоги позивача задовольнити та розірвати шлюб, зареєстрований 21 вересня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №921. 25 листопада 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив про те, що час на примирення не потрібен, просив шлюб розірвати. Відповідачка у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, час на примирення просила не надавати, просила позов задовольнити та шлюб розірвати. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 21 вересня 2013 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 21 вересня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №921. Під час державної реєстрації відповідачка не змінювала прізвище (а.с.3, 26). Сторони мають малолітню дочку- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 04 березня 2014 року виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.6). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стали різні характери та погляди на життя, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За змістом ч.1 ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч.3, ч.4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, моральним засадам суспільства, що мають суттєве значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved