Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні позивача: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, [PERSON], про визначення порядку участі у вихованні онука. Позов мотивований тим, що позивачка є бабусею [PERSON], [INFO], батьками якого є [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2006 року, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2015 року. Після розірвання даного шлюбу позивачка фактично втратила можливість спілкування з онуком. Єдиною можливістю для спілкування з онуком був лише час, коли її син [PERSON] за усною домовленістю між з відповідачем брав дитину на певний період часу. Однак 24.06.2015 року відповідач без будь-яких пояснень та попереджень серед робочого дня забрала дитину із дитячого садочку і фактично заборонила [PERSON] та позивачу бачитись з дитиною. У звязку з даною ситуацією [PERSON] був вимушений звернутись до Служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради з відповідною заявою про визначення порядку участі у вихованні дитини. 20.08.2015 року рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради було визначено відповідний порядок участі у вихованні дитини, а саме: 1-й та 3-й понеділок місяця - з 18.00 год. понеділка до 9.00 год. середи даного тижня; 2-а та 4-а неділя місяця - з 10.00 год. неділі до 9.00 год. вівторка даного тижня. Проте відповідачка в категоричній формі відмовилась виконувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради. Таким чином, позивач позбавлена можливості спілкуватись зі своїм онуком [PERSON] Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач з урахуванням уточнення /зменшення/ позовних вимог просила встановити їй графік у спілкуванні з онуком, визначивши наступні дні та часи: з 10.00 год. до 14.00 год. кожної суботи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Позивач додатково зазначила, що у червні 2015 року відповідач забрала дитину з дитячого садочку і дитина перебувала у батьків відповідача. В жовтні 2015 року відповідач у дитячому садочку влаштувала істерику з приводу того, що позивач намагається бачитись з дитиною. Відповідач постійно налаштовує дитину проти позивача, однак дитина на даний час до позивача гарно відноситься та бажає з нею спілкуватись. При зустрічі її онук її обіймає, цілує, завжди хоче до бабусі. Однак 15 хв. побачення з дитиною в дитячому садочку для неї замало. Після істерики відповідача, що мала місце в дитячому садочку відносини позивача та відповідача зіпсувались повністю і з того часу позивач позбавлена можливості спілкуватись з дитиною. Коли дитина відвідувала дитячий садочок позивач бачила [PERSON] один раз на тиждень. На даний час вона просить вирішити питання щодо встановлення порядку її участі у спілкуванні з дитиною, оскільки вона позбавлена можливості проводити зі своїм онуком час, та неможливості досягнення з цього приводу будь якої домовленості з позивачем, через конфлікті, напружені та неприязні відносини. Встановлення відповідного порядку дозволить їй стабільно бачитись з дитиною, що не повинно залежати від волі відповідача, її настрою та планів. Такий порядок дозволить їй планувати час, який вона має намір проводити з її онуком. Відповідач [PERSON] будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка та її представник [PERSON] позов визнали частково, а саме погодились на встановлення графіку спілкування позивачки з дитиною з 10.00 год. по 12.00 год. щосуботи, оскільки по суботам на 14.00 год. дитина відвідує секцію східних єдиноборств «Кудо» і їй необхідно достатньо часу, щоб дістатись до місця проведення тренування, а також час для переодягання (всього близько 30 хв.) Окрім того, такі побачення з бабусею слід обумовити присутністю матері дитини або батьків матері, оскільки, на думку відповідачки, бабуся своєю аморальною поведінкою справляє негативний вплив на дитину. Відповідачка вважає, що потреба обумовити побачення позивача з дитиною при її присутності існує до досягнення дитиною семирічного віку, виходячи зі ставлення позивача до дитини, особистої прихильності дитини до матері та їх тісного емоційного звязку, віку дитини, стану її здоровя, в тому числі психічного здоровя, зокрема, не повністю врівноваженого психоемоційного стану дитини, негативними наслідками розлуки дитини з матірю, пережитим стресом, повязаним з розлученням батьків. Окрім того зазначила, що її позиція з приводу спілкування позивача з дитиною в її присутності або в присутності її батьків обумовлена також тим, що свого часу у позивача мала місце аморальна поведінка, зокрема коли дитині було три місяці позивач на день медичного працівника прийшла додому напідпитку та будила дитину, бо прийшла бабуся і хоче погратися з дитиною. Позивач не цікавиться успіхами та невдачами дитини. Коли позивач була в гостях і ночувала у них, то вона не потурбувалась, щоб взяти з собою нічну сорочку та спала голою. Їй відомо, що позивач раніше спілкувалась з дитиною в дитячому садочку, про що їй розповідали вихователі, разом з тим, під час таких відвідин позивач давала дитині надмірно багато солодощів, що шкідливо для дитини. Відповідач вказала на те, що у позивача до неї упереджене відношення, тому вони обоє уникають спілкування один з одним. Оптимально має бути встановлено час спілкування позивача з дитиною з 10 до 12 год. кожної суботи, оскільки о 14 год. дитина ходить на спортивну секцію. Від дому до гуртку хвилин 15 ходьби, і 15 хв. на перевдягання. Вона особисто записала на диктофон слова дитини, згідно яких позивач називала її циганкою. На запитання суду до відповідача, навіщо вона записувала свою дитину на диктофон, відповідач зазначила, «щоб було». Взагалі відповідач вважає, що позивач її провокує. Третя особа на стороні позивача [PERSON] просив задовольнити змінені позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що між дитиною і позивачем є тісний емоційний зв'язок. За час його спільного проживання з відповідачем, позивач піклувалась, виховувала та спілкувалась з онуком. Просив при визначенні порядку участі у спілкуванні з дитиною не встановлювати нагляд з боку третіх осіб, оскільки це буде як травмувати дитину так і порушувати права позивача на спілкування з дитиною. Позивач дитині є рідною людиною. На даний час обставини змінились, оскільки якщо раніше позивач могла відвідувати дитячий садочок та спілкуватись з дитиною, то на даний час дитина садочок не відвідує, та у цьому звязку а ні він а ні позивач дитини не бачать, хоча бажають цього. Окрім того рішення органу опіки і піклування, щодо визначення його участі у вихованні дитини, шляхом побачень з нею відповідачем не виконується і дитину він не бачить. Рішення органу опіки та піклування відносно нього не виконується вже майже рік. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням надати можливість бабусі його матері та позивачу по справі спілкуватись з дитиною, однак відповідач постійно відмовляє у цьому. Окрім наведеного, відповідач подавала до суду позови про скасування рішення органу опіки та піклування, яким визначено порядок його участі у спілкуванні з дитиною, однак потім залишала такі свої позовні заяви без розгляду. Таких позовів було уже три. Представник третьої особи на стороні позивача - Служба у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] позовні вимоги у зміненому розмірі підтримала, надала суду висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради, в якому рекомендовано визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні внука [PERSON]: щосуботи з 10.00 год. до 14.00 год. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача у справі. Останнім часом перед розлученням [PERSON] дуже сильно ображав його дочку. Позивач у справі збоченка, оскільки коли дитина була маленька то хватала її за груди, також дитина підходила ззаду до позивача та обнімала її за ногу. Побачення позивача з дитиною в його присутності відбувались більше року тому. Відповідач і він особисто будь яких перепон позивачу у спілкуванні з дитиною не чинять. За позивача його внук поганого ніколи нічого не казав. Разом з тим, він як свідок заявляє, що позивач зловживає спиртними напоями. Коли вона приходила до нього додому то напивалась і ловила «білочку». Позивач у них раніше часто ночувала. Він особисто багато спілкується з онуком. До розлучення позивач конфліктів з ним не мала, позивач доглядала та також займалась вихованням дитини. Також дитина висловлювала, що вона з бабусею /позивачем по справі/ бачитись не хоче, оскільки в тої немає іграшок і книжечок. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є мамою відповідача. Також зазначила, що відносини у неї з позивачем та третьою особою є неприязними. Вказала на те, що сторона позивача дасть дуже мало користі дитині. У позивача немає іграшок для дитини та книжечок. Їй відомо, що останній раз позивач бачила дитину в дитячому садочку. Їй відомо, що її дочка, відповідач у справі не чинить перепон у спілкуванні позивача з дитиною, однак їй відомі випадки, ще коли дитині було три місяці, то позивач приходила на підпитку. Три роки тому дитина розказувала, що позивач давала дитині груди, однак в грудях молока не було. Також позивач ночувала у них вдома гола і вона їй купила нічну сорочку. Вона особисто, як бабуся, постійно приймає участь у вихованні дитини та спілкується з нею. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює вихователем в ДНЗ № 30, який відвідує [PERSON]. Їй відомо, що позивач відвідувала [PERSON] в дитячому садочку близько 2-3 разів на місяць. Ці побачення були нетривалими, десь до 30 хвилин і відбувались вони у роздягалці дитячого садочку. Позивач завжди приходила з гостинцями. Такі відвідини тривають приблизно 6 місяців. Вона особисто свідком конфліктів позивача та відповідача не була. Будь яких вказівок з боку відповідача щодо чинення позивачу перепон у спілкуванні з дитиною в дитячому садочку на її адресу не надходило. Дитина гарно спілкується і з мамою і бабусею. Дитина хворіє не часто. Теперішній чоловік відповідача [PERSON] кілька разів як привозив дитину до дитячого садочку так і забирав її звідти. Відношення дитини до бабусі дуже гарне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона являється вихователем в ДНЗ № 30, який відвідував [PERSON]. Вона може повідомити, що в дитячому садочку дитину відвідувала і позивач і відповідач. Вона спостерігала позивача з дитиною в дитячому садочку, деколи 1 раз на 2 неділі. В середньому кілька разів на місяць. Їй відомо від [PERSON], яка також працює вихователем, що одного разу в дитячому садочку між позивачем та відповідачем відбувся конфлікт, а саме «словесна перепалка». Особисто вона свідком такої «сварки» не була. Також може зазначити, що позивач завжди приносила дитині в дитячий садочок різні смаколики. Дитина завжди радіє коли до нього приходить позивач. Ярослав завжди з радістю біг до позивача та з задоволенням спілкувався з нею. Загалом коли позивач приходила [PERSON] усе кидав та біг до неї. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, разом з тим, суд вважає за доцільне встановити меншу тривалість часу спілкування позивача з дитиною, ніж зазначено в заяві позивача про зменшення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2006 року, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2015 року (а.с. 4, 7). Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 314170, виданим 30.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Рішенням органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 20.08.2015 року встановлено наступний порядок участі [PERSON] (батька дитини) у вихованні малолітнього [PERSON]: 1-й та 3-й понеділок місяця - з 18.00 год. понеділка до 9.00 год. середи даного тижня; 2-а та 4-а неділя місяця - з 10.00 год. неділі до 9.00 год. вівторка даного тижня (а.с. 8). Відповідач [PERSON] не виконує наведене вище рішення органу опіки і піклування, як пояснила остання в судовому засіданні, по причині того, що [PERSON] коли бачиться з дитиною використовує дитину, як засіб тиску на неї. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданої 20.02.2016 року ЖЕК № 15, позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO]. Разом з нею в даній квартирі, станом на дату видачі довідки, зареєстровані її син [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 10). Згідно з довідки 14.06.2016 року № 1524, що видана центром адміністративних послуг Вінницької міської ради відповідач [PERSON] та малолітній [PERSON] станом на дату видачі довідки зареєстровані за адресою [INFO] (а.с. 135). Відповідно до характеристики за місцем проживання скарг та нарікань від мешканців будинку на позивачку [PERSON] не надходило (а.с. 9). Як вбачається з висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 24.05.2016 р. № 01-00-011-12505, дитина [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини під час співбесіди з членами комісії повідомив, що любить бабусю та бажає з нею бачитися. Орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні внука [PERSON]: щосуботи з 10.00 год. до 14.00 год. (а.с. 98, 100). Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. До особистих немайнових прав дитини відноситься, зокрема право дитини жити і виховуватися в родині; право дитини на спілкування з обома батьками, дідусем, бабусею, братами, сестрами й іншими родичами. Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини. За змістом ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У цьому звязку суд зазначає те, що на протязі усього судового розгляду як відповідач так і її представник наголошували на тому, що відповідачем не чиняться будь які перепони у спілкуванні позивача з дитиною, разом з тим, позивач визнала, що як позивач як баба, так і третя особа [PERSON] як батько дитини, з дитиною на даний час не бачаться, і рішення органу опіки та піклування, яким визначено участь батька [PERSON] у спілкуванні з дитиною відповідачем не виконується по тій причині, що [PERSON] використовує дитину, як засіб тиску на неї, саме по цій причині при наявності бажання позивача спілкуватись з дитиною, такі побачення з дитиною слід обумовити в присутності відповідача, чи інших третіх осіб, яким вона довіряє. З аналізу наведеного вище, та повідомлених в судовому засіданні позивачем, відповідачем та свідками [PERSON], та [PERSON] обставин, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем і її рідними наявні напружені, конфлікті, неприязні, зневажливі взаємовідносини, які призводять до спілкування на підвищених тонах, поливання один одного брудом, що обумовлює неможливість ведення спокійного діалогу з приводу визначення порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною в досудовому порядку. Морально психологічна ситуація яка склалась між сторонами по справі через дії та поведінку як однієї так і іншої сторони в рівній мірі, створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, в тому числі і через позицію відповідача у справі про необхідність обумовлення участі при побаченнях позивача з дитиною її присутністю чи присутністю інших осіб, яким вона довіряє, попри те, що позивач має право бачитись з дитиною. Таку позицію відповідача, суд розцінює як штучно створену останнім перепону позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки як позиція відповідача про необхідність її участі при побаченнях позивача з дитиною, чи інших осіб яким вона довіряє, так і позиція позивача про недоцільність такого порядку її спілкування з дитиною в присутності інших осіб були категоричними, та в ході розгляду справи саме недосягнення домовленості з цього приводу не дозволило вирішити спір шляхом укладення мирової угоди, проект якої вносив на розгляд суду представник відповідача [PERSON], оскільки позивач на такі умови вирішення спору не погоджувалась. (а.с. 95). Разом з тим, внесення на розгляд суду проекту мирової угоди представником відповідача [PERSON], свідчить про те, що відповідач згодна на визначення участі позивача у спілкуванні з дитиною виключно на таких умовах, а як наслідок це свідчить і про існуючі перешкоди позивачу спілкуватись з дитиною без участі відповідача чи інших осіб, яким відповідач довіряє. Вказані, штучно створені відповідачем перешкоди не можуть бути перепоною у спілкуванні позивача з [PERSON], як баби з онуком, а тому підлягають усуненню, шляхом визначення порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною. Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу . За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи встановлені обставини справи, рекомендації, які викладені у висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради та з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі щодо її спілкування з рідною бабусею, суд вважає, що позивачці [PERSON] слід визначити наступний спосіб участі у вихованні дитини, а саме визначити їй графік побачень з дитиною щосуботи з 10.00 год. до 13.30 год. При цьому судом враховано, що кожної суботи о 14.00 год. дитина відвідує спортивну секцію східних єдиноборств «Кудо», а тому їй необхідно півгодини для того, щоб дістатися до місця проведення тренувань та час на переодягання. Обставина відвідин [PERSON] спортивної секції «Кудо» у зазначений час повідомлена відповідачем у справі, та визнана відповідачем у справі, оскільки їй про такі відвідини відомо, а тому вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами по справі. Разом з тим суд не вбачає обґрунтованих підстав для встановлення обовязкової присутності матері дитини чи інших третіх осіб при побаченнях дитини з бабусею, оскільки між сторонами існують напружені, неприязні та конфліктні стосунки і присутність матері чи інших третіх осіб на таких побаченнях буде поглиблювати наявний конфлікт та особисту неприязнь сторін по справі і таким чином така присутність буде додатковим психотравмуючим фактором для дитини, спричинить дискомфорт та переживання дитини через напружені відносини між її рідними, що також підтверджується висновком психолога за результатами діагностування [PERSON] від 15.09.2015 року, відповідно до якого дитина у минулому переживала певний дискомфорт і вир різноманітних почуттів, більшість з яких негативні, що могло бути зумовлено психотравмуючими факторами, повязаними із розлученням батьків і передуючим цьому подіям (а.с. 83, 84). Поведінка відповідача в судовому засіданні та її словесні вирази відносно позивача свідчать про наявність неприязних відносин між сторонами по справі. Повідомлені відповідачем в судовому засіданні обставини щодо негативної поведінки позивача «спала голою», «приносила багато солодощів, що шкодить здоровю дитини», «намовляння позивачем дитини проти відповідача» жодними належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджено, а тому суд не приймає такі доводи [PERSON] до уваги, а як наслідок підстав для застосування ч. 2 ст. 159 СК України, в частині обумовити встановлення побачення з дитиною позивачем в присутності відповідача чи її батьків не встановлено. При цьому суд приймає до уваги повідомлену свідками [PERSON] та [PERSON] особисту прихильність дитини до позивача по справі, вік дитини, а також те, що позивач по справі періодично, кілька разів на місяць в дитячому садочку бачилась з дитиною без присутності матері чи будь яких інших осіб, в роздягалці дитячого садочку ДНЗ № 30, що не призвело до будь яких психотравмуюючих факторів для дитини. Покази свідків [PERSON] Н.В. та [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки з показів вказаних свідків вбачається їх неприязне відношення до позивача, про що повідомлено свідком [PERSON] та зрозумілим для суду є їх бажання підтримати позицію відповідача в її прагненнях досягти певного правового результату в ході розгляду справи, та бажання домогтись ухвалення рішення з застосуванням ст. 159 СК України, тобто обумовити побачення позивача з дитиною в присутності матері чи інших третіх осіб, яким відповідач довіряє. Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює способи, якими суд може захистити порушене або невизнане право особи. У вказаній статті закону також наведено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. З аналізу фактичних обставин справи та наявних доказів суд приходить до висновку, що право позивача на участь у спілкуванні з дитиною порушене, а тому таке право позивача підлягає захисту шляхом визначення порядку її участі у спілкуванні з дитиною онуком. Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, а саме визначити [PERSON] порядок її участі у спілкуванні з її онуком - малолітнім [PERSON], встановивши їй наступний графік побачень з дитиною: кожної суботи з 10.00 год. до 13.30 год. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Хоча позов задоволено частково, однак фактично судом задоволено вимогу позивача про порядок участі у вихованні та спілкуванні з онуком, зменшивши лише загальний час побачення на 30 хв. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 551,20 грн. та 3546,01 грн. витрат на правову допомогу. При розрахунку витрат на правову допомогу суд виходив з наступного. Позивачем з адвокатом [PERSON] 22.02.2016 року укладений договір про надання правової допомоги за № 029 (а.с. 16). Згідно з квитанцією № 22/02/2016 від 22.02.2016 року позивачка сплатила адвокату [PERSON] 5000 грн. (а.с. 17) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з журналів судових засідань, адвокат [PERSON] приймав участь у наступних судових засіданнях: 23.03.2016 року -5 хв., 30.04.2016 року 1 год. 19 хв., разом 1 год. 24 хв. Враховуючи, що в даний період розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн., компенсація витрат на правову допомогу складає 771,68 грн. В подальшому адвокат [PERSON] приймав участь у наступних судових засіданнях: 10.05.2016 року 2 хв., 24.05.2016 року 1 год. 58 хв., 16.06.2016 року 2 хв., 05.07.2016 року 1 год. 35 хв., 27.07.2016 року - 1 год. 10 хв., разом 4 год. 47 хв. Враховуючи, що в даний період розмір мінімальної заробітної плати становив 1450 грн., компенсація витрат на правову допомогу складає 2774,33 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3546,01 грн. Позивач та її представник не надали суду інших належних і допустимих доказів того, що адвокатом [PERSON] були вчинені інші процесуальні дії в інтересах позивача поза судовим засіданням, зокрема, не надано акту виконаних робіт, а позовна заява та клопотання, які подавались стороною позивача, підписані самим позивачем. Окрім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що витрати на правову допомогу не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки адвокат [PERSON] не допускався ухвалою суду, як особа яка має право на надання правової допомоги, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як розяснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. Таким чином, особа, яка надає правову допомогу, не наділена правом подавати клопотання, подавати докази, подавати усні і письмові пояснення, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі і т.д. Права цього учасника процесу є обмеженими порівняно із правами представника. Особа, яка надає правову допомогу, не має права брати активну участь в судових засіданнях, тому її правова допомога має передусім позасудовий характер. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Згідно зі ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором (ч. 4 ст. 42 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1. ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу вважаються витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Отже, представництво сторони процесу адвокатом є одним із видів надання правової допомоги цій стороні, що має бути обумовлено у відповідному договорі про надання правової допомоги. У зв'язку з викладеним витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, який приймає участь у справі в якості представника сторони, підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial