Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, позивач надає відповідачам послуги постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] та відповідачі користуються такими послугами відповідно до умов укладеного між ними договору та відкритого особового рахунку [NUMBER]. Разом з тим, відповідачі, користуючись послугами позивача, зобов`язані оплачувати такі послуги не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, проте таких вимог вони не виконали, у зв`язку з чим у них за період з 01.10.2016 року по 31.12.2019 року утворилась заборгованість в сумі 24144,78 грн. Також, вважає, що за порушення вказаного зобов`язання до відповідачів підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість в сумі 24144,78 грн., інфляційні в розмірі 2730,56 грн., 3 % річних в сумі 1000,02 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі те не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті в порядку ст. 128 ЦПК України. Про причини своєї неявки суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачами не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про користування тепловою енергією за адресою [ADDRESS] згідно якого суб`єктами користування є власник квартири та члени його сім`ї у складі чотирьох осіб та відповідно до умов якого позивач зобов`язувався виробляти та постачати споживачам теплову енергію в гарячій воді згідно з нормами, визначеними Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, а споживачі в свою чергу зобов`язувались сплачувати вартість теплової енергії згідно з затвердженими тарифами на підставі показань засобів обліку або визначеної норми споживання в установлені договором строки. Умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію, якщо за місяць до закінчення його строку дії однією зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання чи необхідність перегляду (а/с 9). Так, судом встановлено, що відповідачі за період у період з 01.10.2016 року по 31.12.2019 року були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою ПП «Житлосервіс» від 24.01.2019 року (а/с 8). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між сторонами припинені договірні відносини по вказаному вище договору та відповідачі не користуються наданими позивачем послугами за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачем послуг які надаються позивачем та зобов`язувати своєчасно сплачувати вартість таких послуг. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідачі не виконали покладених на них зобов`язань та у встановлені строки не оплатили наданні їм позивачем послуги відповідно до встановлених тарифів. Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.12.2019 року у них утворилась заборгованість в сумі 24144,78 грн. (а/с 11). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку складеного МКП «Чернівцітеплокомуненерго» на підставі ст. 625 ЦК України, за вище вказаний період витрати від інфляційних процесів становлять 2730,56 грн. та три відсотки річних від простроченої суми становить 1000,02 грн. (а/с 12). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, при цьому згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 2102 грн., у зв`язку з чим вказані судові витрати в рівних частках підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved