Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіна Л.О. звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2016 у цивільній справі №757/32670/16-ц за позовом [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у місті Києві, треті особи: [PERSON], уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіна Л.О., про зняття арешту з майна. В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2016, позов [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у місті Києві, треті особи: [PERSON], уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіна Л.О., про зняття арешту з майна - задоволено. Знято арешт та заборону відчуження з автомобіля ТОУОТА АІЖІ8 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] номер реєстрації [NUMBER], що належить [PERSON] накладений постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві у виконавчому провадженні номер 46778323. Задовольняючи вказаний позов, суд виходив з того, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2016 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 10.04.2014 автомобіля TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номер реєстрації [NUMBER] та визнано право власності на автомобіль TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номер реєстрації [NUMBER] за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER]. який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016 вказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2016 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Заявник вважає зазначену обставину нововиявленою, та з урахуванням вимог ст. 361-364 ЦПК України просить суд задовольнити заяву про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2016, скасувати вказане рішення, та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позову. В судове засідання заявник та інші особи не з'явились, про розгляд заяви повідомлялись належним чином, відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема, є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 3, 4, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також, обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст. 361 ЦПК). Суд знаходить обставину, на яку заявник посилається як на підставу задоволення його заяви, щодо скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2016 Апеляційним судом м. Києва такою, що відповідає критеріям визначеним п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, а тому приходить до висновку про необхідність скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2016 у цивільній справі №757/32670/16-ц, у зв'язку із нововиявленими обставинами. Звертаючись до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у місті Києві, треті особи: [PERSON], уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіна Л.О., про зняття арешту з майна, [PERSON] зазначав, що при накладенні арешту на майно боржника, а особливо автомобіля, державним виконавцем було порушено порядок накладення арешту. Державним виконавцем не враховано, що 11.03.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до умов якого останній зобов'язується передати автомобіль у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у власність автомобіль, а саме: TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номер реєстрації [NUMBER]. Того ж дня, на підтвердження повноважень розпоряджатися автомобілем [PERSON] було видано довіреність на ім'я позивача на право розпоряджатися автомобілем, яка посвідчена приватним нотаріусом Панченко О.В. Більш того, право власності на автомобіль було підтверджено заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року номер 757/26550/15-ц, яке набуло законної сили. Таким чином [PERSON] зазначав, що він є власником вказаного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу, дійсної довіреності та рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] З довідки Територіального центру № 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 03.09.2016 № ВН-337 вбачається, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 03.09.2016 автомобіль TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності громадянину [PERSON] та перебуває під арештом, який був накладений ВДВС ГУЮ у м. Києві на забезпечення виконавчого провадження № 46778323. Виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у місті Києві з виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2015 № 757/21411/14-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. За змістом п. 7 та п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, серед інших документів додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. [PERSON] та [PERSON] не визначили питання про зняття автомобіля з обліку, сплату податків, платежів за огляд автомобіля, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків, а також про оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку, а тому відповідно не досягли всіх істотних умов, визначених законом для укладення договору купівлі - продажу. Оскільки автомобіль на час видачі довіреності не був знятий з реєстраційного обліку, не було сплачено відповідні податки та збори договір купівлі - продажу не міг бути укладений, а тому суд приходить до висновку про те, що між сторонами було укладено договір доручення на право користування та розпорядження автомобілем, позивач за довіреністю не набув права власності на автомобіль, а тому застосувати наслідки договору купівлі - продажу неможливо. Видачу довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. При цьому також безпідставним є посилання [PERSON] на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2016 у справі № 757/26550/15-ц, яким за ним було визнано право власності на автомобіль TOYOTA AURIS 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], оскільки воно було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що позивачем у встановленому законом порядку не набувалось право власності на вищевказаний автомобіль. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як на підставу задоволення вимог позову позивач посилався на ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено, що позивачем право власності на автомобіль, з якого він просить зняти арешт не набувалось, то суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з підстав наведених в ньому На підставі викладеного,

Outcome: approved