Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з [PERSON], зареєстрований 03.11.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 767; стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 гривень щомісяця; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання останньої 500 гривень щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачену суму судового збору та витрати на правову допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначила про те, що з 03.11.2012 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя поступово погіршувалось, що в результаті призвело до припинення між подружжям шлюбних відносин. Позивач зазначає про те, що протягом тривалого часу відповідач [PERSON] самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю. Протягом тривалого часу сторони у справі проживають окремо, з моменту окремого проживання батьків малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти стягнення аліментів на утримання сина не заперечував, однак категорично заперечував в частині заявленого позивачем розміру аліментів у сумі 1500 гривень, зазначивши, що є студентом, навчається, не працює, у зв'язку із чим заявлена позивачем сума для нього є завідомо непомірною. Вислухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 03 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 03.11.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 767, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим 03.11.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). [INFO] народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 30.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO] згідно вказаного вище свідоцтва, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і їх сину, враховуючи обставини та відносини, яки склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], суд зазначає наступне. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно доданих довідки, наданої 10.03.2015 року на запит суду Городищенським відділенням Корсунь-Шевченківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, відповідач [PERSON] отримав дохід у розмірі 11 499 гривень 84 копійки. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; · стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; · наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; · інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з моменту окремого проживання батьків, малолітній [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], відповідачем [PERSON] надано суду не було. Згідно ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших малолітніх та/або неповнолітніх дітей, а також інших непрацездатних осіб, аліменти з відповідача на утримання інших осіб не стягуються, з довідки, наданої Городищенським відділенням Корсунь-Шевченківської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області, вбачається, що дохід відповідача [PERSON] є нерегулярним, мінливим. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що батько [PERSON] є працездатним, перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, інших малолітніх осіб та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, суд надходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує матеріальне становище платника аліментів. При цьому, суд виходить з того, що [PERSON] є працездатним, зібрані у справі докази свідчать про те, що дохід відповідача є нерегулярним, у зв'язку із чим суд надходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 06.02.2015 року і до повноліття дитини. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] аліментів на утримання матері малолітнього [PERSON], [INFO], - [PERSON], до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). На думку суду, зібрані у справі докази свідчать про відсутність можливості у відповідача [PERSON], враховуючи у сукупності обставини щодо розміру присуджених аліментів на утримання малолітнього сина, та розміру та характеру доходів відповідача, надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини - позивача - до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 500 гривень щомісячно. У зв'язку із чим, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення малолітнім [PERSON], [INFO] трирічного віку, не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних і розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Для відновлення свого порушення права позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 600 гривень, що підтверджується копією квитанції № 48 від 02.02.2015 року та витягом з договору про надання правової допомоги № 1 від 02.02.2015 року (а.с. 7, 9). У зв'язку із чим, суд надходить до висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 600 гривень понесених витрат на правову допомогу. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial