Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У лютому 2014 року комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідач проживає [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами. У зв'язку з тим, що у відповідача за період з вересня 2006 року по жовтень 2013 року виникла заборгованість за комунальні послуги в розмірі 1 749,67 (1670,21 грн. - основний борг, 44-46 - інфляційні витрати, 35 грн. -3% річних), позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року позовні вимоги КП «Компанія «Вода Донбасу» задоволено у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 1 749,67 грн. та судові витрати 243,60 грн. З зазначеним рішенням не погодилась відповідачка, принесла апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволені позову , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Запоріжської області від 04 листопада 2014 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 67 від 25.07.2015 року. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма № 68 від 25.07.2015 року. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга в частині розподілу судових витрат підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року на підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. Проте рішення суду в частині стягнення судового збору не ґрунтується на законі. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ групи,законні представники дітей - інвалідів і недієздатних інвалідів І та ІІ групи. Згідно із ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягується судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони комплексуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно довідки МСЕК № 395176 від 01 серпня 2012 року [PERSON] є інвалідом другої групи. Відповідно до пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року: вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 243,60 грн. Як вбачається із матеріалів справи при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 128,90 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 17 від 32 січня 2014 року ( а.с. 1) Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставою для скасування і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового.

Outcome: partial