Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 15 квітня 2020 року, в якій остаточно просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7529/19/001578, укладений 24.12.2019 року між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та [PERSON] ; скасувати перереєстрацію, проведену 24.12.2019 року Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ № 1242) автомобіля марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, на [PERSON] ; стягнути солідарно з [PERSON] , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та Регіонального сервісного центра МВС в Дніпропетровській області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., а також понесені судові витрати; витребувати у [PERSON] автомобіль марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, та передати його [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що первинно на території України право власності на автомобіль марки Ford Focus, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, було зареєстровано 15 січня 2019 року за [PERSON] . В процесі реєстрації транспортного засобу було присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] . 09 грудня 2019 року позивач виїхав за межі території України. На той час, маючи у власності рухоме майно, яким був спірний автомобіль марки Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , він з метою забезпечення збереження свого автомобіля, залишив на довгострокове зберігання свій транспортний засіб в гаражі, що належав його померлому діду - [PERSON] . На період своєї відсутності, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключ від автомобіля позивач залишив в його сейфі, який знаходиться в квартирі, де він на той час фактично мешкав разом з матір`ю та його рідним братом - відповідачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . Доступ до гаража є у всіх членів родини позивача, зокрема ключ від гаража де він залишав свій автомобіль є у [PERSON] . Відтак, [PERSON] без жодних перешкод мав доступ до спірного автомобіля. Як стало зрозуміло на теперішній час, відкрити сейф без дозволу та без згоди [PERSON] , [PERSON] також вдалось. Відповідно [PERSON] незаконно заволодів свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль, ключами від автомобіля та зокрема автомобілем. Від знайомих позивачу стало відомо, що належний йому автомобіль у постійному користуванні брата - [PERSON] , до того ж очевидці звернули увагу на те, що реєстраційний номер у автомобіля інший. Перевіривши відомості про власника автомобіля, позивач дізнався про перереєстрацію без його відома та без його згоди автомобіля на нового власника [PERSON] . Після цього він терміново звернувся за правничою допомогою та ухвалою Красногвардійського суду м. Дніпропетровська було накладено арешт та заборону відчуження спірного транспортного засобу. [PERSON] під час укладання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року зі Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» діяв незаконно, оскільки договір комісії № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року не був підписаний [PERSON] і [PERSON] це було відомо, він не міг цього не знати. Отже, вважає, що мала місце зловмисна домовленість групи осіб. Перевірити наявність у ТОВ «Авто Бізнес» прав комісіонера, яких на дату перереєстрації у них не було через відсутність підпису [PERSON] у поданому договорі комісії, це був прямий обов`язок посадової особи РСЦ МВС в Дніпропетровській області, який він не виконав. Після перереєстрації спірного автомобіля за [PERSON] реєстраційний номер автомобіля змінили з [NUMBER] на новий - [NUMBER] . Отже, [PERSON] , в той час коли власника автомобіля - [PERSON] не було на території України, перереєстрував автомобіль на себе та згідно даних з сайту продажу транспортних засобів, терміново намагався продати автомобіль. Позивач заперечує проти дійсності договору купівлі-продажу № 7529/19/001578, укладеного 24.12.2019 року між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та [PERSON] , оскільки [PERSON] не підписував жодного договору, спрямованого на відчуження належного йому вищеназваного автомобіля, довіреностей він також не залишав і не міг підписати та не підписував договір комісії № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року, поданий серед документів на проведення перереєстрації спірного ТЗ. Враховуючи недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу, приймаючи до уваги те, що посадова особа Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області 26.12.2019 року прийняла до перереєстрації ТЗ не підписаний [PERSON] договір комісії, вірним буде не лише застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом скасування перереєстрації автомобіля на [PERSON] , а ще й солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду на користь позивача. З огляду на те, що представник ТОВ «Авто Бізнес» під час подачі посадовій особі РСЦ МВС в Дніпропетровській області документів на проведення перересстарції ТЗ з [PERSON] на [PERSON] не міг не знати, що договір комісії не підписаний [PERSON] , відповідно у ТОВ «Авто Бізнес» не було правових підстав укладати 24 грудня 2019 року з [PERSON] договір купівлі-продажу № 7529/19/001578, а посадова особа РСЦ МВС в Дніпропетровській області зобов`язана до здійснення перереєстрації ТЗ перевірити всі подані документи та наявність прав у сторін, все це вказує на зловмисну домовленість між представником ТОВ «Авто Бізнес» та посадовою особою РСЦ МВС в Дніпропетровській області, відповідно [PERSON] має право вимагати від відповідачів солідарного стягнення відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач оцінює розмір моральної шкоди у 30 000,00 грн. з огляду на наступне: через незаконну перереєстрацію права власності його автомобіля, з часу коли позивач про це дізнався, він постійно перебуває у стресовому стані, постійне хвилювання через позбавлення права власності на автомобіль, який дістався йому важким шляхом тривалого накопичування коштів, формування боргів, оскільки він ще не розрахувався по всіх боргах за автомобіль, а його вже незаконно позбавили права власності на нього. Через перебування у стресовому стані, позивач не може якісно виконувати свою роботу, не може зосередитись на виконанні своїх поточних обов`язків. Жінка, з якою позивач фактично мешкав впродовж останніх двох років, усвідомлюючи значення постійних проблем з родичами, що тривають у позивача з часів коли він почав накопичувати кошти на придбання автомобіля і по сьогодні, відсутність порозуміння між членами родини, припинила з ним стосунки. Позивач змушений захищати свої порушені права у судовому порядку. Вимушені зміни в його особистому житті, потягли за собою необхідність оренди іншого житла, вартість якого закордоном є великою, все це значно погіршило майновий та моральний стан позивача. У зв`яжу з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. 04 березня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та незаконними з наступних підстав. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля марки Ford Focus, номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, власником якого з 15 січня 2019 року був [PERSON] не могли знаходитися на зберіганні у квартирі [ADDRESS] , оскільки позивач майже два роки там не мешкає, його речей у квартирі немає, ключів від дверей він не має, а фактично позивач проживав в орендованих квартирах. [PERSON] придбав спірний транспортний засіб відповідно до договору комісії, де одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір купівлі-продажу від 24 грудня 2019 року належного позивачу автомобіля вчинявся в інтересах [PERSON] як продавця комісіонером - ТОВ «Авто Бізнес». Таким чином, відчуження спірного автомобіля було здійснено на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2019 року, внаслідок чого автомобіль вибув з права власності [PERSON] . Доказів того, що спірний автомобіль було відчужено [PERSON] або останній сприяв відчуженню автомобіля ТОВ «Авто Біснес» суду надано не було. Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг. Відсутність дефекту волі продавця, чим обгрунтовував представник позивача [PERSON] позовні вимоги, може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу вчиненим комісіонером від власного імені в інтересах комітента на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. [PERSON] є добросовісним набувачем. Доказування щодо відшкодування моральної шкоди має ґрунтуватись не на емоціях та гучних висловлюваннях, а на обґрунтованих доказах. У зв`язку з викладеним просив відмовити [PERSON] у задоволенню позову в повному обсязі. 13 березня 2020 року від відповідача - Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. В результаті перевірки обставин укладення спірних договорів встановлено, що 24.12.2010 року приблизно о 16.00 год. до приміщення Структурного підрозділу № 10 ТОВ «Авто Бізнес» зайшли чоловіки, які представилися як [PERSON] та [PERSON] , та висловили бажання укласти договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Необхідні документи були оформлені та передані їм. Після цього вони вийшли і більше не з`являлися. З ухвали Красногвардійського районного суду від 24.02.2020 року Структурному підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» стало відомо, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача протиправним шляхом. З огляду на це було обґрунтовано припущено, що в даному випадку мало місце кримінальне правопорушення. Саме тому, 03.03.2020 року ТОВ «Авто Бізнес» звернулось з заявою про кримінальне правопорушення до Соборного відділення поліції, 05.03.2020 року відкрито кримінальне провадження за ст. 190 КК України. Просить звернути увагу суду на наступні обставини. З одного боку, представником позивача долучено до матеріалів справи довідку Державної прикордонної служби про виїзд [PERSON] 09.12.2019 року за кордон і його відсутність на території України станом на 02.02.2020 року. Відповідно, він не міг підписувати будь-які договори 24.12.2019 року. З іншого боку, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги, підписаний [PERSON] 27.01.2020 року в місті Павлоград Дніпропетровської області. Вочевидь, він не міг підписати і цей договір, оскільки станом на 02.02.2020 року не знаходився на території України. Але договір підписаний і долучений до матеріалів справи. Також звертає увагу, що позивач заявив вимогу про солідарне стягнення 30 000,00 грн. моральної шкоди з відповідачів. Вважає, що у випадку вчинення кримінального злочину щодо працівника юридичної особи, що призвело до його неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, не можна вважати, що має місце його вина, оскільки він сам фактично є потерпілою особою. За таких обставин не можна вважати, що дії, вчинені працівником під впливом кримінального злочину є звичайними діями під час виконання ним своїх трудових обов`язків, цілком очевидно, що жодним нормативним актом працівник не може бути зобов`язаний діяти неправомірно при виконанні своїх трудових обов`язків. Таким чином, при вчиненні кримінального злочину щодо працівника юридичної особи, остання не може нести відповідальності за його дії, як і такі, що вчинені працівником при виконанні трудових обов`язків. Ухвалою суду від 19 травня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, а також виключено РСЦ в Дніпропетровській області Територіальний сервісний центр МВС № 1242 зі складу третіх осіб у справі (а.с. 156). 02 червня 2020 року від Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області надійшло повідомлення, в якому зазначено, що Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області не має претензій ні до позивач, ні до відповідачів. Також, пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (який обов`язковий до виконання і встановлює єдину на території України процедуру державної реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків), чітко визначені наступні вимоги: державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться зокрема на підставі документів, що підтверджують правомірність їх придбання, до яких відноситься і копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. У зв`язку з викладеним розгляд справи просив здійснювати за відсутності їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. 11 серпня 2020 року в судовому засіданні представник відповідача Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» - Моренко В.В. надав суду письмове пояснення, в якому зазначено наступне. Твердження позивача про те, що Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав права вчиняти оспорюваний правочин, - не відповідає дійсності, відповідно ст. 227 ЦК України не може застосовуватись як підстава для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також вважає застосування ст. 232 ЦК України у даних правовідносинах безпідставним, оскільки інститут представництва регулюється главою 17 ЦК України, а відносини, що випливають з договору комісії, - главою 69 ЦК України. Оскільки комісіонер на підставі договору комісії діє від власного імені, хоч і за рахунок комітента (ст. 1011 ЦК України), - комісіонер не є представником в розумінні ст. 237 та 232 ЦК України. Відповідно, не може йти мова про солідарне відшкодування на підставі ст. 232 ЦК України. Крім того, позивач стверджує, що в даному випадку мала місце зловмисна домовленість між відповідачами. ТОВ «Авто Бізнес» на ринку з 2010 року, має стійку репутацію. РСЦ МВС - взагалі державна установа. Зловмисної домовленості між відповідачами не було, спірному автомобілю вже 16 років та його вартість 850 євро. За таких обставин відсутні підстави для солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди. Як випливає зі змісту позовної заяви, спір стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину. Тобто, мова йде про договірні відносини. Що стосується ст. 1172 ЦКУ, то вона регулює правовідносини щодо відшкодування позадоговірної шкоди. В даному випадку мається непідписаний комітентом договір комісії, на підставі якого комісіонер уклав договір купівлі-продажу автомобіля. В свою чергу РСЦ МВС в Дніпропетровській області на підставі цих двох договорів здійснив перереєстрацію автомобіля на нового власника. Як справедливо зазначає позивач в уточненій позовній заяві перевірити наявність у ТОВ «АВТО БІЗНЕС» прав комісіонера, це був прямий обов`язок посадової особи РСЦ МВС в Дніпропетровській області, який він не виконав. Вважає, що існує причинний зв`язок між діями ТОВ «Авто Бізнес» та тим фактом, що транспортний засіб було перереєстровано на нового власника, але він не є безпосереднім, оскільки остаточне рішення про перереєстрацію приймав відповідач РСЦ МВС в Дніпропетровській області. Вважає, що наявність моральної шкоди та визначення її розміру нічим не підтверджується, крім тверджень позивача. 11 серпня 2020 року в судовому засіданні судом було визнано явку відповідача [PERSON] обов`язковою, для надання ним особистих пояснень. Однак, в судове засідання, призначене на 27 серпня 2020 року, відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання, призначене на 17 вересня 2020 року, відповідач [PERSON] також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з її хворобою та підвищеною температурою. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року явку відповідача [PERSON] в судове засідання, призначене на 01 жовтня 2020 року о 14-00 годині, було визнано обов`язковою. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в уточненій позовній заяві, та просила суд позовну заяву задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 09 червня 2020 року позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що йому на праві власності належав автомобіль Ford Focus. У грудні 2019 року він виїхав за кордон, а автомобіль він залишив у м. Дніпрі в гаражі, документи на автомобіль та ключі від вказаного автомобіля він залишив у сейфі в квартирі, де мешкають його мати та рідний брат - відповідач по справі. Через деякий час, коли він перебував за кордоном, знайомі повідомили йому, що бачили його автомобіль, однак з іншим номерним знаком. Після цього він перевірив відомості про власника автомобіля та дізнався про перереєстрацію даного автомобіля без його відома та без його згоди. При цьому, автомобіль було перереєстровано на його брата - [PERSON] . Перереєстрацію автомобіля вважає незаконною, оскільки він не підписував жодних документів, спрямованих на відчуження автомобіля, а також не видавав довіреностей іншим особам для вчинення таких дій. Далі він звернувся за правовою допомогою та в подальшому його представник від його імені звернулась до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, представник відповідача - [PERSON] посилалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] відмовився від надання пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України. Щодо обставин укладення оспорюваного договору купівлі-продажу повідомив, що він не пам`ятає що відбувалось у той день коли він придбав автомобіль, він не знає чи був присутній у РСЦ позивач [PERSON] , хоча позивача він добре знає, це його рідний брат по матері. Представник відповідача Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» - Моренко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмовому поясненні. Представник відповідача - Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у письмовому повідомленні просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 січня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб Ford Focus, номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 12-13). Вказаний автомобіль 15 січня 2019 року було первинно зареєстровано на території України, про що зазначено у відповіді Територіального сервісного центру № 1242 РСЦ в Дніпропетровській області № 31/4-1242-10аз від 28 січня 2020 року (а.с. 32). 09 грудня 2019 року [PERSON] виїхав за межі території України, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON] , [INFO] , орган, що видав 1202 (а.с. 167-175). Вказаний факт також підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України, [PERSON] у період з 01 грудня 2019 року по 02 лютого 2020 року, з якої вбачається, що 09 грудня 2019 року о 22.15 год. [PERSON] виїхав з України через пункт пропуску «Малий Березний», іншої інформації немає (а.с. 92). У період з 09 грудня 2019 року по 28 квітня 2020 року [PERSON] безперервно перебував за межами території України та повернувся до України 28 квітня 2020 року, що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON] . Однак, 26 грудня 2019 року, тобто під час перебування [PERSON] за межами території України, згідно заяви [PERSON] № 253956065 від 26 грудня 2019 року (а.с. 67) Територіальним сервісним центром № 1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області автомобіль Ford Focus, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] було перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] . Також, 26 грудня 2019 року [PERSON] на рахунок РСЦ МВС в Дніпропетровській області було сплачено 588,67 грн. за перереєстрацію колісного транспортного засобу з видачею свідоцтва про реєстрацію та номерних знаків, що підтверджується квитанцією від 26 грудня 2019 року (а.с. 68). Так, підставою для перереєстрації автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , з [PERSON] на [PERSON] був договір купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, підписаний між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера [PERSON] як комісіонером та [PERSON] як покупцем (а.с. 69). Згідно умов вказаного договору комісіонер зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити транспортний засіб чи іншу машину, або їх частини, що знаходяться у власності продавця та знятий з обліку (або на обліку) в органах МВС або органах Державного технічного нагляду на території України. Вартість транспортного засобу згідно даного договору - 121 270,00 грн. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006255805 від 28 січня 2020 року видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» (ЄДРПОУ 37149593) є: 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами, 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с. 16-21). У вказаному вище договорі також зазначено, що вказаний договір укладений Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера [PERSON] на виконання Договору комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року укладеного з комітентом. При цьому, договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був складений від імені [PERSON] як комітента та Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера [PERSON] як комісіонера (а.с. 70). У вказаному договорі зазначено, що комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу - Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , 2004 року випуску, у строк 1 день за ціною 121 270,00 грн. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Отже, згідно зі змістом ст. 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною в правочині. Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається. Законом можуть бути встановлені особливості договору комісії щодо окремих видів майна (ст. 1028 ЦК України). Згідно зі статтею 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Отже, договір комісії в даному випадку має бути вчинений у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, позивач [PERSON] наполягав на тому, що він не підписував та не міг підписати Договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, оскільки перебував за межами території України, не мав наміру відчужувати автомобіль Ford Focus та не видавав довіреностей будь-яким особам для вчинення таких дій. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був підписаний лише від імені Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера [PERSON] , а від імені [PERSON] вказаний договір не підписаний (а.с. 70, 139). Більш того, [PERSON] і не міг підписати Договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, оскільки як встановлено судом в цей час він перебував за межами території України. За таких обставин, оскільки 24 грудня 2019 року [PERSON] перебував за межами території України, не підписував та не міг підписати договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, а також не надавав відповідних доручень іншим особам на вчинення таких дій, враховуючи, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами, суд приходить до переконливого висновку про те, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року не був укладений між [PERSON] як комітентом та Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес». Отже, оскільки між [PERSON] та Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не було укладено договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року та [PERSON] не надавав доручення Структурному підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу - Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , очевидним є висновок про те, що Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав повноважень від свого імені укладати з [PERSON] договір купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] . Це в свою чергу призвело до протиправного позбавлення позивача права власності на належний йому автомобіль, тобто сталося без наявності відповідного волевиявлення позивача. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1- 6 ст. 203 передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист її порушеного цивільного права. За таких обставин, враховуючи те, що воля власника автомобіля - [PERSON] не була спрямована на відчуження автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] та укладення зі Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» договору комісії, з урахуванням того, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року є неукладеним та Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав права від свого імені укладати з [PERSON] оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним з підстав дефекту волі продавця (тобто відсутності волевиявлення власника майна) на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. Під час розгляду справи знайшов підтвердження факт порушення прав позивача діями відповідачів, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому, доводи представників відповідачів в цій частині зводяться до помилкового тлумачення норм чинного законодавства України, є безпідставними та недоведеними, а тому судом до уваги не беруться та відхиляються. У зв`язку з цим підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, укладеного між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» та [PERSON] . Положеннями статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки перереєстрація спірного автомобіля відбулась на підставі договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, який визнано судом недійсним, з метою приведення сторін у стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу, суд вважає, що наявні і підстави для скасування перереєстрації, проведеної 26 грудня 2019 року Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ № 1242), автомобіля марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, на [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. На теперішній час автомобіль Ford Focus, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, оскільки на теперішній час спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] та судом встановлені обставини для визнання оспорюваного правочину недійсним (на підставі якого [PERSON] набув право власності на цей автомобіль), з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність витребування у [PERSON] автомобіля марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, та передання його [PERSON] , а отже позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення солідарно з [PERSON] , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та Регіонального сервісного центра МВС в Дніпропетровській області на його користь моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. суд виходить з наступного. У частині 2 статті 216 ЦК України визначено, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що позивач як власник автомобіля Ford Focus, 2004 року випуску, VIN-код [NUMBER] , що був предметом договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, який визнано судом недійсним, має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його права власності на автомобіль, яке виразилось у незаконному позбавленні позивача такого права власності всупереч його волі. Щодо наявності вини відповідачів у заподіянні позивачу моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідачів та завданою позивачу шкодою суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 48 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, комісіонер під час приймання на комісію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери: зобов`язаний ретельно перевірити документи, які пред`являє комітент чи довірена особа, звірити відповідність записів у них з фактичними ідентифікаційними номерами складових частин; складає акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер. Акт складається в письмовій формі у двох примірниках, кожний з яких підписується комісіонером і комітентом. Відповідна інформація вноситься до журналу. Відповідач Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав права укладати від свого імені з [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , оскільки не був укладений договір комісії між [PERSON] та Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес». Договір комісії був підписаний лише від імені Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера [PERSON] , а від імені [PERSON] вказаний договір не підписувався. При цьому, не підписаними [PERSON] є як примірник договору комісії, що надав відповідач - Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» (а.с. 139), так і примірник договору комісії, що надав відповідач Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ МВС № 1242) (а.с. 70). Примірники Акту технічного стану транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року (а.с. 71, 140) також не були підписані [PERSON] як власником автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] . У наданому самим представником відповідача Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» висновку за матеріалами службової перевірки, проведеної по факту непідписання договору комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року з гр. [PERSON] від 16 квітня 2010 року зазначено, що менеджер [PERSON] перевірив документи та виявив, що договір комісії не підписаний [PERSON] , договір купівлі-продажу автомобіля не підписаний [PERSON] ще 24 грудня 2019 року о 16.40-16.50 год. (а.с. 148-150). Тобто, менеджеру [PERSON] , який є працівником відповідача Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», ще 24 грудня 2019 року було відомо про те, що договір комісії не був підписаним [PERSON] . Однак, про вказаний факт [PERSON] нікому не повідомив. Лише 03 березня 2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» звернувся до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення за ст. 190 КК України, в якій було зазначено, що 24 грудня 2019 року особи, які представились як [PERSON] та [PERSON] вчинили кримінальне правопорушення за статтею 190 Кримінального кодексу України (а.с. 80), що також підтверджується Талоном-повідомленням єдиного обліку № 34 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 березня 2020 року (а.с. 81). Відомості за вказаною заявою 05 березня 2020 року були внесені Соборним відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040650000517 (а.с. 152), про що також зазначено у повідомленні про початок досудового розслідування від 14 травня 2020 року (а.с. 151). Враховуючи викладене суд вважає, що наявний безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» та тим фактом, що транспортний засіб [PERSON] було перереєстровано на нового власника - [PERSON] та наявна вина вказаного відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди. Крім того, наявний також і безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області та завданою позивачу моральною шкодою, оскільки посадовою особою вказаного відповідача під час перереєстрації автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] не було перевірено подані документи та наявність у Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» права на укладення договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, що є порушенням вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Таким чином, Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області також має нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду. Між діями відповідача [PERSON] та завданою позивачу моральною шкодою також наявний безпосередній причинний зв`язок. Так, саме на відповідача [PERSON] було перереєстровано автомобіль Ford Focus, VIN-код [NUMBER] . З пояснень сторін судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є братами. За таких обставин суд вважає, що відповідачу [PERSON] було достеменно відомо, що автомобіль Ford Focus, VIN-код [NUMBER] , знаходився у власності [PERSON] та що [PERSON] під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля перебував за межами території України, а отже не міг підписати договір комісії та інші документи для відчуження автомобіля. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , явку якого в судове засідання судом було визнано обов`язковою для надання ним особистих пояснень, відмовився надавати пояснення з приводу позову, посилаючись на ст. 63 Конституції України. Оцінюючи таку поведінку [PERSON] суд констатує, що факт невиконання відповідачем процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню дійсних обставин справи додатково свідчить про те, що спірний автомобіль вибув з власності позивача незаконним шляхом, чому сприяли дії відповідача [PERSON] , який був присутній у РСЦ 24.12.2019 року та 26.12.2019 року під час укладення оспорюваного правочину та перереєстрації ТЗ на своє ім`я. У зв`язку з цим, твердження представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля суд до уваги не приймає та відхиляє. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Таким чином, відповідач [PERSON] має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, оскільки своїми діями спряв протиправному позбавленню позивача права власності на належний останньому автомобіль. За таких обставин, проаналізувавши наявні у справі матеріали суд приходить до висновку, що між діями (бездіяльністю) відповідачів [PERSON] , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області та наслідками, які настали в результаті перереєстрації автомобіля Ford Focus, VIN-код [NUMBER] з [PERSON] на [PERSON] є прямий причинний зв`язок, а отже відповідачі є особами, на яких лежить цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. При цьому, передбачені законодавством України підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди відсутні з огляду на положення ст. 541 ЦК України, яка передбачає, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. В даному випадку, ані законом, ані договором, солідарний обов`язок щодо відшкодування відповідачами завданої моральної шкоди, не встановлений. Наявність зловмисної домовленості відповідачів стороною позивача є недоведеною належними, достатніми та достовірними доказами у розумінні ст. 76-80 ЦПК України та судом під час розгляду справи не встановлена, а тому і немає підстав для солідарного відшкодування відповідачами позивачу моральної шкоди на підставі ст. 232 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок перереєстрації спірного автомобіля з [PERSON] на [PERSON] позивач зазнав душевних страждань та переживань, був протиправно позбавлений права власності на автомобіль, а також вимушений докладати зусиль для повернення у його власність спірного автомобіля. Суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що з вини всіх трьох відповідачів у вказаній справі рухоме майно позивача незаконно вибуло з його власності, позивач вимушений докладати зусилля для повернення автомобіля у його власність, а також позивач зазнав негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з діями відповідачів. Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з кожного відповідача на користь позивача по 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що буде достатнім, виваженим та справедливим розміром відшкодування. Отже, за таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Шчекіч Інна Вікторівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3231 від 19 грудня 2016 року, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області), що підтверджується ордером серії ДП № 004 від 30 січня 2020 року (а.с. 5) та Договором про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року, укладеним між адвокатом Шчекіч І.В. та [PERSON] (а.с. 9). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно Акта здачі-приймання виконаних робіт/надання послуг № 1 від 02 січня 2020 року до договору про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року вбачається, що адвокатом Шчекіч І.В. було надано [PERSON] наступні послуги: складено позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року недійсним та застосування наслідків недійсності, шляхом скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування транспортного засобу та стягнення моральної шкоди, а також до подання даного позову була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та накладення заборони на його відчуження; за виконані роботи клієнт оплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 26). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 02 лютого 2020 року [PERSON] сплатив адвокату Шчекіч І.В. 3 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 148 від 27.01.2020 року (а.с. 24). За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 3 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача, тобто по 1 000,00 грн. з кожного відповідача (3 000,00 грн. / 3 = 1 000,00 грн.). Представник позивача просив також стягнути з відповідачів транспортні витрати на паливо, витрачені на поїздку представника позивача до суду для участі в судових засіданнях, вважаючи їх витратами на правничу допомогу, про що зазначено у розрахунку судових витрат. Однак, така позиція представника позивача, є помилковою, з огляду на наступне. Згідно переліком зазначеним у ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, не належать витрати сторін на придбання пального з метою їх явки до суду. Натомість, положеннями ст. 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Тобто, кожна із сторін особисто та за свій рахунок несе витрати, пов`язані з її явкою до суду. Діючим ЦПК передбачена можливість стороні, на користь якої ухвалено рішення по справі, отримати за рахунок іншої сторони компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. За таких обставин, вимоги представника позивача про компенсацію йому витрат на пальне для автомобіля з метою явки до суду задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи, має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо їх понесення. У попередньому розрахунку витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, представником позивача зазначено, що позивачем понесено також витрати на участь представника у судових засіданнях у загальному розмірі 1 650,00 грн. (1 200,00 + 450,00 = 1 650,00). Однак, на підтвердження факту понесення позивачем таких витрат стороною позивача не надано суду жодних доказів. При цьому, відсутність документального підтвердження витрат у розмірі, зазначеному позивачем, та здійснення їх оплати, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин суд зазначає, що відсутність підтвердження факту понесення позивачем витрат на участь представника у судових засіданнях у розмірі 1 650,00 грн. є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на участь представника у судових засіданнях у розмірі 1 650,00 грн., у зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог позивача. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах: - за подання позовної заяви до суду - 3 194,31 грн. (квитанція № 74204 від 02 лютого 2020 року (а.с. 25)); - за подання до суду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви - 420,40 грн. (квитанція № 63066 від 29.01.2020 року (а.с. 27)), яку ухвалою суду від 29 січня 2020 року було задоволено (а.с. 7-8). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 3 614,71 грн., тобто по 1 204,90 грн. з кожного відповідача (3 614,71 грн. / 3 = 1 204,90 грн.). На підставі ст.ст. 11, 13, 15, 23, 202, 203, 207, 208, 215, 216, 655, 1011, 1167 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial