Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

у листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 08.12.2016 між ним та відповідачем було укладено строковий договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти в сумі 46000 грн. на строк до 15.02.2017 року, про що складено розписку. Натомість відповідач не виконав свої зобовязання в повному обсязі, на його неодноразові звернення, відповіді не надав та борг на даний час не повернув. Також вважає, що відповідач повинен сплатити йому три відсотки річних від простроченої суми, витрати від інфляції за весь час прострочення та пеню. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідачки кошти в сумі 67611,32 грн. з яких: 46\~000 грн. сума боргу, 12098,25 грн. сума пені, 8602 сума втрат від інфляції, 911,07 грн. сума 3% річних, та судові витрати. В заяві від 20.03.2019 року позивач просить розглянути справу за його відсутності та позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.). Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с.2328), причини неявки не повідомив. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 08.12.2016 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 46 000 грн., оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у позивача готівкові кошти в сумі 46\~000 грн., які зобовязався повернути до 15 лютого 2017 року (а.с. 10). Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, висловленою 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) при дослідженні питання виконання боргового зобовязання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідач ні у визначений договором строк, ні у подальшому суму позики не повернув, у звязку з чим, 11.10.2018, [PERSON] направив на адресу [PERSON] претензію, якою вимагав до 01.11.2018 року повернути позичені кошти в повному обсязі (а.с.11). Претензія отримана [PERSON] 13.10.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12 ). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, за змістом ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як убачається з розрахунків позивача, сума пені (процентів)за період з 16.02.2017 року по 15.11.2018 року становить 12098,25 грн., сума втрат від інфляції 8\~602 грн., 3 % річних 911,07 грн. (а.с. 6-8). Відповідач вимог позивача не спростував та ніяких заперечень не надав. З огляду на викладене, враховуючи, що отримання відповідачем позики у сумі 46\~000,00 грн. підтверджується змістом розписки, яка є доказом укладення договору позики, а неповернення суми позики відповідачем за правилами ст. 545 ЦК стверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки та тим, що вимог позивача він не спростував та ніяких заперечень не надав, сплата позикодавцю пені (процентів), суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми передбачена ч. 1 ст. 550 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved