Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.1983 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрований як член родини [PERSON]Оскільки з 02.11.2005 року останній в будинку не мешкає, добровільно виселитися не бажає, позивач на протязі тривалого часу несе витрати по сплаті комунальних послуг, просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву від 23.02.2015 року (а.с.29), у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності. Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2015 року (а.с.10) та ордеру на надання правової допомоги серії ДН№000,19876 від 02.02.2015 року (а.с.15), до суду не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву від 11.03.2015 року (а.с.30), у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності. Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення у пресі (а.с.28). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Донецька обл., [ADDRESS] належить позивачу на праві власності - [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу затвердженим 05.03.1983 року державним нотаріусом Першої Слов'янської нотаріальної контори Донецької області за реєстром №1-387 та зареєстрованим в БТІ м. Слов'янська 31.03.1983 року за реєстром №382/7А-191 (а.с.3-4). Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно копії домової книги відповідач [PERSON], [INFO], був зареєстрований за згодою позивачки за адресою: [ADDRESS] та мешкав як член сім'ї (а.с.5,6) та з 02 листопада 2005 року не мешкає у зазначеному будинку, що підтверджується також Актом від 27.01.2015 року, наданим керівником комітету мікрорайону Черевківка (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243грн. 60 коп.(а.с.1) та витрати за публікацію в пресі у розмірі 630 грн., відповідно до квитанції від 03.03.2015 року(а.с.24), також підлягають задоволенню.

Outcome: approved