Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 08.10.2010 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 50000,00 грн. на поставку товару. Після отримання коштів відповідач товар не поставив, коштів не повернув. Посилаючись на те, що між ними укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка від 08.10.2010 року, на підставі ст. ст. 526, 527, 611, 1046, 1047, 1167 ЦК України просить стягнути з відповідача на свою користь 50000,00 грн. заборгованості за договором позики та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи викладеними в ній обставинами, та пояснили, що кошти були надані позивачем як фізичною особою в позику відповідачу на придбання м'яса, яке зазначено в розписці як товар. Ніяких інших догорів, в тому числі договору поставки, між ними укладено не було. Протягом півтора - двох тижнів з часу передачі коштів відповідач повинен був виконати зобов'язання, однак товар позивач не отримав, а також позичені йому кошти відповідач не повернув. При цьому позивач вказав, що внаслідок передачі коштів відповідачу він розраховував отримати товар, який не отримав. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що між сторонами виникли правовідносини не з приводу передачі коштів у позику, а щодо купівлі-продажу товару. Надана позивачем розписка не містить умов, які б свідчили про укладання договору позики, а також умов про поставку товару позивачу в майбутньому, призначення коштів є їх сплата за товар, а також у розписці відсутні умови про зобов'язання відповідача щодо повернення коштів позивачу. Факту отримання коштів не заперечував, пояснив, що відповідач не повідомив йому обставин з приводу передачі товару, відповідач не займається підприємницькою діяльністю. При цьому просив застосувати строк позовної давності, так як трирічний строк звернення до суду з позовом закінчився 09.10.2013 року. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача та свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За договоромкупівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.10.2010 року від імені відповідача було складено розписку, в якій зазначено про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 50000,00 грн. у рахунок сплати за товар. Фактичне отримання коштів відповідачем не заперечувалося представником відповідача та підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] Втім зміст цієї розписки не містить умов про передачу позивачем коштів у власність відповідача на підставі позики та зобов'язань останнього, які б полягали у поверненні отриманих коштів позивачу. Отже, як убачається із змісту розписки, призначенням коштів у сумі 50000,00 грн. є не передача їх відповідачу у позику, а є оплатою позивачем коштів за товар. Встановлені судом обставини вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини не з приводу укладення договору позики, а з приводу купівлі-продажу товару. Проте вимог щодо невиконання відповідачем договору купівлі-продажу позивач не заявляв. Таким чином, між позивачем і відповідачем відсутні правовідносини, які виникають з договору позики, за яким позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, і при цьому зобов'язань відповідача щодо повернення позивачу отриманих коштів розписка 08.10.2010 року не містить, тому позов не ґрунтується на вимогах закону і суд відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed