Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини з 2013 року, коли вона з відповідачем стали проживати окремо, не цікавиться її здоров'ям, потребами, жодного разу не провідав дитини, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, присуджених аліментів за рішенням суду не сплачує. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала заявлений позов. Представник органу опіки та піклування Арбузинської райдержадміністрації в судовому засіданні підтримала позов, пояснила, що висновок щодо позбавлення батьківських прав відповідача складався органом опіки та піклування за місцем проживання дитини, особисто представник з позивачем не знайома, відповідач же за місцем проживання характеризується позитивно, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, не зловживає алкогольними напоями, періодично працює по найму. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він з позивачем стали окремо проживати з травня 2013 року, коли позивач виїхали до своїх батьків на постійне місце проживання у Житомирську область. Після цього він неодноразово телефонував їй, намагався дізнатися про дитину, однак вона заборонила йому бачитись з дитиною, зважаючи на те, що він не сплачує аліменти. У теперішній час позивач не бажає з ним спілкуватися по телефону. Поскільки він не працює з травня 2013 року, тому він не мав змоги поїхати до Житомирської області у зв'язку з відсутністю коштів, однак має бажання бачитися з дитиною та допомагати їй. Прокурор заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідача, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на останнього. Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. З травня 2013 року позивач разом з дитиною проживає у іншій області, окремо від відповідача. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім»ї позивача від 17 жовтня 2013 року, 22 листопада 2013 року [PERSON] проживає разом з батьками у [ADDRESS], для дитини створені належні умови проживання та виховання, батько дитини не допомагає їй, не цікавиться її життям та здоров'ям. З довідок відділу державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області від 2 жовтня 2013 року № 459, 7 листопада 2013 року № 462 вбачається, що [PERSON] від [PERSON] не отримувала аліменти у період з 1 березня 2013 року по 25 вересня 2013 року, стягнуті по виконавчому листу, виданому Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 16 травня 2013 року. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] добре відноситься до дитини, неодноразово телефонував бувшій дружині для того, щоб дізнатися про дитину, однак та заборонила йому бачитися з дитиною у зв'язку з тим, що він не сплачує аліменти, а потім перестала зовсім відповідати на телефонні дзвінки. Відповідач тривалий час не мав роботи, тому не зміг відвідати дитину у Житомирській області. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов»язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Володарсько-Волинської райдержадімінстрації Житомирської області від 26 лютого 2014 року № 310/01-39 доцільно позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини [PERSON] у зв'язку з тим, що [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її здоров ям, жодного разу не провідав доньку, [PERSON] перебуває на повному утриманні матері, аліментів [PERSON] не сплачує. Однак суд вважає за необхідне не погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відповідача, поскільки зазначений висновок складений тільки на підставі документів, які подавалися позивачкою. Орган опіки та піклування при його складанні не досліджував жодних документів, які б характеризували батька, його стан здоров'я, місце проживання, наявність чи відсутність шкідливих звичок. А отже, цей висновок не є об'єктивним, оскільки він однобічний. У судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що за час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувалися заходи впливу та попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач має тимчасові заробітки, має іншу сім»ю, зі слів представника органу опіки та піклування - позитивно характеризується за місцем проживання, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позивач же має негативне відношення до відповідача і не бажає з ним спілкуватися та заборонила йому бачитися з дитиною. Враховуючи те, що вік дитини - 2 роки, суд вважає, що повноцінне спілкування з дитиною та участь у вихованні дитині можливе тільки у разі безпосереднього контакту батька та дитини. Однак, поскільки батько проживає у іншій області та не працює, він не має змоги достатнім чином цього забезпечити. Крім того, сама по собі наявність рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини і заборгованості по ним не є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками, які б свідчили про ухилення його від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу впливу на нього у виді позбавлення батьківських прав. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed