Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У лютому 2015р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 30.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 2499,19 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Відповідач умови договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 24.11.2014 має заборгованість у сумі 49442,65 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 2499,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9954,63 грн., заборгованості по комісії - 1319,52 грн., пені - 35669,30 грн., штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), - 1622,75 грн. (процентна складова). За рішенням Торезького міського суду Донецької області від 13.01.2012р. з [PERSON] було стягнуто заборгованість за цим договором у розмірі 16987,62 грн. Позивач, посилаючись на ст.ст. 526,527,530 ЦК України просить стягнути залишок заборгованості у розмірі 32455,03 грн., штрафи 500,00 грн. і 1622,75 грн., а всього 34577,78 грн., а також стягнути судові витрати. Представник позивача Ганчев О.О. ( за довіреністю) в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення у пресі (а.с.29). Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, за згодою позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно - заставний договір №MR1LRX11991069. У заяві позичальника від 30.09.2006р. (а.с.9) останній надав свою згоду на те, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. З заяви позичальника (а.с.9) вбачається, що відповідач отримав в Приватбанку кредитні кошти у сумі 2499,20 грн. на придбання товару. Кредит був наданий на строк до 30.09.2008 року. За умовами договору позичальник зобов'язався сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 54,98 грн., а також щомісяця у період з 24 по 28 число вносити щомісячний платіж у сумі 172,82 грн. За умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.10-13), а саме п.5.1 і п.5.3 передбачено право банку нараховувати пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, та обов'язок позичальника при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Пунктом 5.5 Умов сторони встановили термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю 5 років. Можливість зміни тривалості позовної давності у бік її збільшення встановлена ст. 259 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач заяви про застосування позовної давності до вимог позивача не подавав. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредитування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором станом на 24.11.2014 року (а.с.8) за відповідачем рахується заборгованість за договором в загальній сумі 49442,65 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 2499,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9954,63 грн., заборгованості по комісії - 1319,52 грн., пені - 35669,30 грн., штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), - 1622,75 грн. (процентна складова). Судом встановлено, що за рішенням Торезького міського суду Донецької області від 13.01.2012 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом від 30.09.2006р. було частково задоволено позов банку. Стягнуто з відповідача заборгованість по кредиту - 2499,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -10669,70 грн., заборгованості по комісії - 1319,52 грн., частково задоволено позов про стягнення пені, а саме у розмірі 2499,20 грн. Відмовлено у задоволенні позову про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. і 1345,23 грн. Тобто, Торезьким міським судом Донецької області фактично вже було стягнуто заборгованість за договором, а саме по кредиту, процентам, комісії, а також частково задоволено позов про стягнення пені станам на 11.03.2011р. у сумі 2499,20 грн. А тому позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за договором від 30.09.2006р., яка утворилася станом на 11.03.2011р. задоволенню не підлягають, оскільки питання щодо стягнення цієї заборгованості вже було вирішено судом. Рішення суду в цій частині набрало чинності. Що стосується стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 24.11.2014р., з вирахуванням вже стягнутої за рішенням суду від 13.01.2012р., то вона фактично складається з заборгованості по пені за період з 12.03.2011 року по 24.11.2014р., штрафів у розмірі 500 грн. і 1622,75 грн. Статтею 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-УІІ встановлено мараторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, заборонено на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Враховуючи те, що відповідач проживає в м. Торез Донецької області, на території якого здійснюється антитерористична операція, то штрафи у розмірі 500,00 грн. і 1622,75 грн., а також пеня за період з 14.04.2014р. по 24.11.2014р. у загальному розмірі 8268,32 грн. - з 14.04.2014 року стягненню не підлягають, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Що стосується стягнення пені за період з 12.03.2011р. по 13.04.2014., загальна сума якої становить 27540,01 грн., то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За приписами ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи тіло кредиту, проценти та комісія, які вже стягнуті з відповідача за рішенням суду від 23.04.2013р. становили загальну суму 13773,35 грн. (прямі збитки). До цього часу ця заборгованість відповідачем не погашена. Нарахована позивачем сума пені за період з 12.03.2011р. по 13.04.2014. у розмірі 27540,01 грн. не є співмірною із розміром прямих збитків позивача за цим договором. А тому, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципу співмірності, розумності та справедливості, позовні вимоги банку щодо стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 13775,00 грн. Така ж правова позиція щодо застосування ч.3 ст. 551 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-100цс14 від 03.09.2014р., в якій зокрема зазначено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути компенсацію витрат на оплату судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial