Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, вимоги якого обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,1599 га, кадастровий номер 5324280500:00:001:0156. Спадкоємцями першої черги є позивач та відповідачі. [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, на вищевказану земельну ділянку, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у свідоцтві про народження позивача його прізвище зазначено як « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Позивач звертався до Решетилівського районного суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із матір`ю [PERSON] , однак його заява була залишена без розгляду, тому що [PERSON] подала заяву про наявність спору про право. За життя [PERSON] з самого народження позивача піклувалася про нього, дбала про фізичний та духовний розвиток, ставилася до нього як до сина та називала його своїм сином. Між [PERSON] та [PERSON] весь час були відносини як між сином та матір`ю. Після втрати [PERSON] працездатності позивач дбав про неї та допомагав їй та після її смерті займався похованням [PERSON] . Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить встановити факт його родинних відносин із [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5324280500:00:001:0156 після померлої [PERSON] 09 січня 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позов [PERSON] , у якому вона просила закрити провадження в частині встановлення факту родинних відносин та відмовити в задоволенні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на ті обставини, що спірне питання щодо встановлення факту родинних відносин є передчасним та може бути вирішене в позасудовому порядку органами реєстрації актів цивільного стану чи ВГІРФО, оскільки відповідачі не оспорюють будь-яких прав позивача стосовно внесення змін у документи. Щодо визнання права власності [PERSON] зазначила, що позивач не зазначає з яких правових підстав він вважає, що відповідачами не визнається чи оспорюється його право власності на майно. Крім того, вимога про визнання права власності на майно є майновою та підлягає грошовій оцінці, однак до матеріалів справи не додані відомості щодо розрахунку ціни позову. Разом з відзивом, 09.01.2020, до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , вимоги якої обґрунтовані тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] . У встановленому законом порядку вона прийняла спадщину, яка складається із земельної ділянки із кадастровим номером 5324280500:00:001:0156. Після відкриття спадщини позивачка за зустрічним позовом дізналася, що нотаріусу відповідачі подали відомості не про все майно, а саме, приховали інформацію щодо частки [PERSON] у спільному майні подружжя - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначає, що [PERSON] не довів, що він є належним спадкоємцем після [PERSON] , а спірне майно, житловий будинок, придбане подружжям її діда та баби за спільно зароблені кошти, тому є їх спільною сумісною власністю, а її частка в зазначеному спадковому майні складає 1/4. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка за зустрічним позовом просила: визнати житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; встановити, що частка [PERSON] у спірному домоволодінні складає 1/2; припинити право особистої приватної власності [PERSON] щодо спірного домоволодіння; визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частину спірного домоволодіння; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5324280500:00:001:0156. Ухвалою судді Лизенко І.В. від 10.12.2019, яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 № 175/о/15-19 строком на один рік, відкрите загальне позовне провадження у справі. 09 січня 2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 27.01.2020 позови об`єднано в одне провадження. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. 11 серпня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання на 14.09.2020, яке неодноразово було відкладене останнього разу на 02.03.2021. Ухвалою судді від 02.03.2021 справу призначено до судового розгляду по суті на 02.03.2021, яке неодноразово було відкладене, останнього разу на 27.10.2021 Позивач [PERSON] та його представник Глазков С.М. у судовому засіданні 27 жовтня 2021 року підтримали позов та просили його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі. У судовому засідання [PERSON] визнав первісний позов у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представниця відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] Марченко Г.І. у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просила задовольнити у повному обсязі, проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у відзиві на позов, заперечувала. В зв`язку з необхідністю підготовки представниці відповідачки адвоката Марченко Г.І. до участі в справі судове засідання було відкладено на 01 листопада 2021 року. У судове засідання 01 листопада 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явилися, до суду надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с.93,94). Представниця відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] Марченко Г.І. у судове засідання не з`явилася. Від неї до суду 01 листопада 2021 року надійшло заключне слово у судових дебатах, викладене письмово, в яких вона зазначила, що у позовній заяві не вказуються правові (процесуальні) підстави наявності спору, оскільки статті процесуального закону, що були визначені позивачем, стосуються інших правовідносин. Із матеріалів позову та наведених у ньому підстав не вбачається, яку саме норм права порушили відповідачі, якими саме діями та/або бездіяльністю порушуються права/інтереси позивача, що визначені конкретними статтями закону. Позивачу не обов`язково було звертатись до суду з позовом, оскільки спірне питання може бути вирішено органом, що видав документ в якому є помилка. Відповідач [PERSON] не оспорює будь - яких прав позивача стосовно внесення змін у документи, які позивач може провести самостійно. З урахуванням викладеного, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Вказане підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19. Стосовно визнання права власності вказала, що позивач не зазначає, з яких правових чи юридичних підстав він вважає, що відповідачами не визнається чи оспорюється його право власності на майно. Крім того, вимога щодо визнання права влсвнсоті на майно є майновою та підлягає оплаті судовим збором. До матеріалів позову не додані відомості щодо розрахунку ціни позову та сплати судового збору за вказану майнову вимогу. Крім того вважає, що суд не забезпечив доступ до правосуддя [PERSON] , який є глухим, тобто особою з особливими потребами. Суд не забезпечив його безоплатною правовою допомогою та/або хоча б сурдоперекладачем, тому його участь у справі була формальною. Окрмі цього вказала, що поведінка судді при допиті даної особи свідчить про упередженість та зацікавленість судді у справі (т.2, а.с. 90-91) Від відповідачки [PERSON] до початку судового засідання надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що 01 листопада 2021 року прибула до суду однак не змогла зв`язатися з жодним зі своїх представників, тому просила розгляд справи відкласти на іншу дату (а.с.92). Суд, вважає, що є передбачені законом підстави для відмови в задоволенні заяви відповідачки [PERSON] про відкладення розгляду справи з огляду на положення статті 223 ЦПК України та враховуючи принцип розумності строків розгляду справи (позовна заява надійшла до суду 27.11.2019). Також судом враховується та обставина, що представниця відповідачки була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, дату судового засідання було узгоджено із нею в судовому засіданні 27 жовтня 2021 року, заключне слово було надіслане нею до суду в письмовому вигляді. При цьому суд зазначає, про те, що судом неодноразово відкладався розгляд даної справи саме за ініціативи відповідачки та її представниці, а тому чергове відкладення судового засідання приведе до невиправданого затягування розгляду справи. При цьому судом враховується позиція відповідачки, висвітлена у відзиві на позов та у зустрічному позові, які долучені до матеріалів справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (т.1. а.с. 11). Згідно даних погосподарської книги №25, т.V, Демидівської сільської ради особовий рахунок № [NUMBER] на 1961, 1962, 1963 роки, головою сім`ї зазначений [PERSON] , 1930 року народження, дружиною - [PERSON] , 1930 року народження, синами [PERSON] 1950 року народження та [PERSON] , 1952 року народження (т.1, а.с.20). Згідно даних погосподарської книги №4 Демидівської сільської ради за 1964, 1965, 1966 роки та погосподарської книги №13, том ІV Демидівської сільської ради за 1967, 1968, 1969 роки, головою сім`ї зазначений [PERSON] , 1930 року народження, дружиною - [PERSON] , 1930 року народження, синами [PERSON] 1950 року народження та [PERSON] , 1952 року народження, теща - [PERSON] , 1903 року народження (т.1, а.с.17, 19). Згідно даних погосподарської книги №4, Демидівської сільської ради за 1971, 1972, 1973 роки головою сім`ї зазначений [PERSON] , 1930 року народження, дружиною - [PERSON] , 1930 року народження, синами [PERSON] 1950 року народження та [PERSON] , 1952 року народження (т.1, а.с.18). Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого 23 червня 1973 року № [NUMBER] , [PERSON] , 1950 року народження, уклав шлюб із [PERSON] , після реєстрацію шлюбу прізвище подружжя « [PERSON] » (т.1, а.с.12). Відповідно до листа Решетилівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №60/16.25-04-30, перевіркою по Державному реєстру актів цивільного стану громадян та книгах державної реєстрації актів цивільного стану про народження по Решетилівському району Полтавської області актового запису про народження [PERSON] , який народився [INFO] у селі Лиман Другий Решетилівського району Полтавської області, не виявлено. Одночасно було повідомлено про наявність актового запису про народження [PERSON] , який народився [INFO] у селі Лиман Другий Решетилівського району Полтавської області (т.1, а.с.184). Як вбачається із копії постанови приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Бєлаша Ю.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Демидівська сільська рада, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що є розбіжності між прізвищами спадкодавця « [PERSON] » та спадкоємця « [PERSON] » (т.1, а.с.13). У зв`язку з цим, позивач по первісному позову [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права. Як вбачається У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року із змінами роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Враховуючи характер спірних відносин, в даній справі за вимогою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності належними відповідачами є інші спадкоємці померлої [PERSON] , отже, позивачем вірно визначено коло осіб, які приймають участь в даній справі. З огляду на це суд не приймає посилання представниці відповідачки адвоката Марченко Г.І. щодо невірно обраного способу захисту позивачем. При цьому суд критично відноситься до пояснень відповідача [PERSON] , який хоч і висловлювався чітко щодо предмету спору та позов [PERSON] визнав повністю, однак судом враховується його вік (понад 90 років) та проблеми зі слухом, які були встановлені в судовому засіданні. Проте незважаючи на дану обставину, аналізуючи зазначені докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про доведеність факту того, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] а тому вважає за необхідне встановити відповідний факт. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спірну земельну ділянку суд встановив наступне. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (т.1, а.с.9). Після смерті [PERSON] було відкрито спадщину, до якої, зокрема, увійшла земельна ділянка площею 3,1599 га, кадастровий номер 5324280500:00:001:0156, яка розташована на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, та яка належала померлій на підставі державного акту від 27.10.2003 серії ПЛ 094307 (т.1, а.с.а.с.14-15). Відповідно до довідки від 12.07.2019 №155, виданої приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д., яка міститься в копії спадкової справи, спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняли [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] (т.1, а.с.240). Як було встановлено, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, отже право позивача [PERSON] на спадкове майно в порядку спадкування за законом є невизнаним, а тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Зі змісту п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив, та батьки. Тобто, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , та її діти, зокрема позивач [PERSON] . Отже, встановивши, що померла [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимог зустрічного позову, зокрема визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5324280500:00:001:0156, суд вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (т.1, а.с.61). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т.1, а.с.60). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.63). Після укладення шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » ( т1 , а.с.62). Тобто, дослідженими доказами беззаперечно підтверджується те, що [PERSON] була дочкою померлого [PERSON] . Відповідно до вимог статті 1245 ЦК України частина спадщини, не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Відповідно до статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, та батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2020 року у справі №522/8421/17-ц, спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу у певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. До числа спадкоємців за правом представлення, зокрема, належать, внуки спадкодавця - спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, тобто синові, дочці спадкодавця. Таким чином, враховуючи те, що син померлої [PERSON] . [PERSON] помер до відкриття спадщини належним спадкоємцем за правом представлення є дочка померлого - [PERSON] . Водночас суд не може погодитися із розміром частки спірної земельної ділянки, на яку просила визнати право власності позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , тобто на Ѕ, оскільки, як було встановлено в судовому засідання, спадкоємцями першої черги є також чоловік та син померлої. Отже, частка земельної ділянки з кадастровим номером 5324280500:00:001:0156, на яку за позивачкою слід визнати право власності, з урахуванням інших спадкоємців має становити 1/3 частину. Зважаючи на викладене, позов цій частині підлягає до часткового задоволення. Щодо інших позовних вимог позивачки за зустрічним позовом [PERSON] : визнати житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; встановити, що частка [PERSON] у спірному домоволодінні складає 1/2; припинити право особистої приватної власності [PERSON] щодо спірного домоволодіння, слід зазначити наступне. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК). Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До зустрічного позову позивачкою [PERSON] щодо спірного домоволодіння, долучено лише витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого житловий будинок загальною площею 52,7 кв.м, який розташований за адресою; [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , розмір частки - 1 (т.1, а.с.а.с.67-68). Як уже було зазначено, суд критично відносить до показань відповідача як за первісним, так за зустрічним позовами, [PERSON] , враховуючи його вік та проблемі зі слухом, який не заперечував того, що спірний будинок є спільною власністю його та його померлої дружини [PERSON] . Відповідач [PERSON] також не заперечував дану обставину. Проте судом враховується те, що відповідачі позов не визнали, їхні пояснення є не досить конкретними, а інших доказів, які б стосувалися спірного житлового будинку, зокрема, щодо того, коли саме було побудовано житловий будинок, позивачкою [PERSON] надано не було, а висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін. При цьому суд зазначає, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не була позбавлена можливості доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, за допомогою інших належних та допустимих доказів доказування (письмові докази, показання свідків тощо) чи заявляти клопотання про витребування доказів. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позивачкою за зустрічним позовом не було доведено того, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а тому у позовів цій частині слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню (т.1, а.с.76). Відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка за зустрічним позовом біла звільнена від сплати судового збору. Враховуючи дату подачі позову (09.01.2020) та кількість позовних вимог судовий збір мав становити 3363,20 грн (840,80 грн *4 окремі вимоги). Зважаючи на те, що в задоволенні трьох позовних вимог було відмовлено, а одна позовна вимога задоволена частково (1/3 частина замість 1/2), то з відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволення позовних вимог в розмірі 599,28 грн. по 299 грн 64 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial