Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У лютому 2020 року до суду звернувася [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №152537, виданого 13 листопада 2018 року Державним нотаріусом першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Резніченко Н.А., зареєстроване в реєстрі за № 1-720, відповідно до якого на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син - [PERSON] , у тому числі з урахуванням Ѕ частки спадщини, від якої відмовився син померлої - [PERSON] на користь позивача. За вказаною адресою крім позивача зареєстрований відповідач, який в даному будинку не проживає. Вказав, що на звернення його представника з приводу зняття з реєстрації [PERSON] , провідним спеціалістом відділу ведення Реєстру територіальної громади відмовлено на підставі п.11.26 Правил реєстрації місця проживання постанови КМУ №207 від 02 березня 2016 року у зв`язку з ненаданням необхідних документів, зокрема паспорту та військово-облікового документу встановленого зразка. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. Ухвалою судді від 11 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 10 січня 2020 року було повідомлено відповідача [PERSON] про дату, час та місце судового засідання шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі. Представник третьої особи Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи керівництво установи повідомлене належним чином, надали письмову заяву, відповідно до якої просили розглянути справу за відсутності представника, при вирішенні справи покладалися на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що 13/25 часток з домоволодінням та господарськими будівлями [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННР №152537, виданого 13 листопада 2018 року, посвідченого Державним нотаріусом першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Резніченко Н.А., зареєстровано в реєстрі за № 1-720, спадкова справа № 604/2009. З свідоцтва постає, що на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син - позивач [PERSON] , у тому числі з урахуванням Ѕ частки спадщини, від якої відмовився син померлої - відповідач [PERSON] на користь позивача [PERSON] . З витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145180976, сформованого від 13 листопада 2018 року, що [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 13/25 об`єкту житлової нерухомості - домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1692790053104. У згаданій квартирі є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується світлокопією з домової книги. Відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає. [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, про що зазначив в письмовій заяві до суду. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщення згідно ст. 405 ЦК України, оскільки не проживає у вказаному житловому приміщенні більше одного року. Суд також врахував правовий висновок ВССУ викладений в ухвалі від 09 листопада 2017 року за № 598/1718/16-ц та правову позицію ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Зокрема, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не ставив вимогу та не наполягав на стягненні з відповідача на його користь коштів у повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved