Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області з вимогою визнати за ним право приватної власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/17/007441 від 08.09.2017 року, який було укладено між ним та ТзОВ «М.В.Л. Груп», що діяв на підставі договору комісії № 6726/17/007441 ВІД 08.09.2017, придбав у власність спірний транспортний засіб за ціною 47000,00 грн. Вказує, що Територіальним сервісним центром 5641 Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області у перереєстрації транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу було відмовлено, з підстав того що гр. [PERSON] з 08.01.2015 не є власницею вищевказаного транспортного засобу. Позивач зазначає, що згодом було з`ясовано, що транспортний засіб з аналогічними характеристиками, марки, моделі та номеру шасі (кузова, рами) зареєстровано за відповідачкою у справі [PERSON] . Зазначені обставини встановлені в ході проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження № 12017180010006271 за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України. Також позивач зазначає, що у межах зазначеного кримінального провадження були проведені судово-технічні експертизи, та комплексна експертиза транспортного засобу якими надано висновки про те, що номер двигуна спірного автомобіля, маркувальні позначення номера шасі та бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не змінювались та відповідають їх оригінальним позначенням. Позивач вважає, що автомобіль що перебуває у власності та володінні [PERSON] є «двійником» автомобіля придбаного позивачем на підставі договору купівлі-продажу, в результаті чого порушено його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним ним автомобілем, який він придбав законно. Таким чином, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У зв`язку з викладеним, просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті Позивач [PERSON] та представники позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила суду, що в березні 2015 року чоловік купив їй автомобіль «Toyota», модель - «Prado», рік випуску [NUMBER] у громадянина Дем`яненка, якого вони не знали. Зазначила, що на момент купівлі-продажу автомобіля він проходив експертизу та підтверджено, що автомобіль оригінальний. Вказала, що на даний час спірний автомобіль знаходиться у неї. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 30 червня 2020 року не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила. Матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області Максимович О.М. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача з тих підстав, що матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб який придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу є оригінальним, номерні знаки, характеристики, номер шасі (кузова, рами) такого автомобіля не піддавались змінам. Крім того зазначила, що Регіональний сервісний центр МВС України в Рівненській області відмовляючи позивачу у перереєстрації транспортного засобу, діяв як особа публічного права, покликана на виконання функцій держави стосовно контролю за дотриманням закону, і правові підстави для відмови у перереєстрації транспортного засобу були законні. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представників позивача [PERSON] , [PERSON] , відповідача [PERSON] , представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області Максимович О.М., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб марки «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . [INFO] між [PERSON] , в особі [PERSON] , що діяла на підставі довіреності від 05 серпня 2015 року № НАО198274 та ТзОВ «М.В.Л. Груп» укладено договір комісії № 6726/17/007441 відповідно до якого ТзОВ «М.В.Л. Груп» як комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені угоду з продажу товару, а саме спірного транспортного засобу за ціною 47000 грн. Цього ж числа, 08 вересня 2017 року між ТзОВ «М.В.Л. Груп» та позивачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/17/007441, за умовами якого позивач [PERSON] набув у власність транспортний засіб, що є предметом даного спору, а саме автомобіль марки «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно п. 2.2. укладеного договору, покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. 12 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до сервісного центру для перереєстрації автомобіля, однак даний транспортний засіб було зареєстровано на нового власника [PERSON] за довідкою-рахунком у ВРЕР-8 УДАІ в м.Києві. У зв`язку з цим, 19.09.2017 року Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області було порушено кримінальне провадження № 12017180010006271 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України. Матеріали цивільної справи містять висновок експертного дослідження від 12.09.2020 року № 18/5641/12426 відповідно до якого номер двигуна 1GR546383, номер рами (шасі) [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Toyota Prado, не змінювалися. Згідно висновку судового експерта від 06.10.2017 № 3.4-250/17 встановлено що маркувальні позначення номера шасі [NUMBER] автомобіля Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER] , змінам не піддавалися та є першопочатковими. Висновком експерта № 1.1-237/17 від 11.10.2017 року встановлено, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданий Ялтинським ВРЕВ при УДАІ ГУ МВС України в АР Крим на автомобіль Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER] за своїми характеристиками відповідає аналогічним бланкам свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають в офіційному обігу на території України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 12.10.2017 року кримінальне провадження №12017180010006271 від 19.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З огляду на викладені обставини суд прийшов до висновку що транспортний засіб марки «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] є оригінальним автомобілем маркувальні позначення якого не піддавались змінам та є першочерговими. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи питання про правомірність набуття позивачем права власності, суд враховує положення ч.2 ст.328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо іншого не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. № 1388, в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу (далі Постанова № 1388), документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08.09.2017 №6726/17/007441 вбачається, що ТзОВ «М.В.Л. Груп», який є комісіонером та діяв у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року та на підставі укладеного з власником договору комісії № 6726/17/007441 від 08.09.2017 року передав у власність [PERSON] спірний транспортний засіб, а у відповідності до п. 2.2. договору, покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. В такому разі, в ході судового розгляду справи судом не встановлено, а відповідачами не доведено незаконності набуття права власності позивачем на транспортний засіб, з огляду на викладене суд приходить до висновку про правомірність набуття права власності позивачем на автомобіль. Вирішуючи питання захисту права власності позивача суд зазначає наступне. Згідно п. 7 Постанови № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до Територіального сервісного центру № 5641 із заявою про проведення перереєстрації транспортного засобу «Toyota», модель - «Prado», рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] , однак у вчиненні такої реєстраційної дії було відмовлено з підстав наявності права власності на автомобіль у [PERSON] . В такому разі суд приходить до висновку, що наявність реєстрації права власності на автомобіль за [PERSON] порушує право власності позивача на придбаний ним автомобіль відповідно до договору купівлі-продажу від 08.09.2017 року №6726/17/007441, оскільки позивач не має можливості зареєструвати транспортний засіб за собою, та отримати відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Статтею 392 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначена норма матеріального права, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Суд зазначає, що право власності у позивача виникло на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 08.09.2017 року №6726/17/007441, тобто з підстав передбачених законом. Договір наданий позивачем до матеріалів справи є чинним, доказів його оспорювання матеріали справи не містять. Оскільки відповідач [PERSON] не визнає права власності позивача на придбаний ним автомобіль, суд дослідивши усі фактичні обставини у справі зокрема обставини набуття позивачем права власності на транспортний засіб, висновки судових експертиз, приходить до висновку про необхідність захисту права власності позивача та визнання за ним права власності на підставі ст. 392 ЦК України, підтвердивши його право власності набуте у встановлений законом спосіб. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1-3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3620,58 грн. За результатами розгляду справи судом встановлено, що фактично спір про визнання права власності виник з дій відповідача [PERSON] , а відмова у перереєстрації транспортного засобу Територіальним сервісним центром уже зумовлено як похідна обставина невизнання права власності позивача на автомобіль. В такому разі, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 3620,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved