Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивували тим, що 23 червня 2016 року [PERSON] отримав позику від позивача [PERSON], грошові кошти у рочмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Передача грошових коштів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок відповідачу підтверджується розпискою від 23 червня 2016 року. Відповідно до тексту вищевказаної розписки відповідач зобов'язувався повернути позивачу позичену суму коштів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок до 30 липня 2016 року. 31 серпня 2016 року відповідач отримав у позику від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 28 000 (двадця ть вісім тисяч) гривень 00 копійок. Передача позивачем грошових коштів у розмірі 28 000 (двадцять вісім пісяч) гривень 00 копійок. Відповідачу підтверджується розпискою відповідача від 31 серпня 2016 року. Відповідно до тексту вищевказаної розписки відповідач зобов'язувався повернути позивачу позичену суму коштів у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок до 26 грудня 2016 року. Станом на сьогоднішній день відповідач позичені кошти 36 000 грн. не повернув. на телефонні дзвінки не відповідає, фактично переховуючись від позивача. Тому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суми боргу у розмірі 36 000 грн. та судові витрати у розмірі 640 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається із матеріалів справи, що 23 червня 2016 року Відповідач [PERSON] отримав у позику від Позивача [PERSON], грошові кошти у рочмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Передача грошових коштів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок Відповідачу підтверджується розпискою від 23 червня 2016 року. Відповідно до тексту вищевказаної Розписки Відповідач зобов'язувався повернути позивачу позичену суму коштів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок до 30 липня 2016 року. 31 серпня 2016 року Відповідач отримав позику від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 28 000 (двадця ть вісім тисяч) гривень 00 копійок. Передача позивачем грошових коштів у розмірі 28 000 (двадцять вісім пісяч) гривень 00 копійок Відповідачу підтверджується Розпискою Відповідача від 31 серпня 2016 року. Відповідно до тексту вищевказаної Розписки Відповідач зобов'ячувався повернути позивачу позичену суму коштів у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок до 26 грудня 2016 року. Станом на сьогоднішній день відповідач позичені кошти 36 000 грн. не повернув. на телефонні дзвінки не відповідає, фактично переховуючись від позивача. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 526, 612, 533, 1046, 1050 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved