Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, посилаючись на те, що 11.06.2011 року о 18-00 годині належну їм на праві власності квартиру було залито водою, яка лилась з квартири, що розташована над їх квартирою. Позивачі вважають, що причиною залиття стало неякісне з'єднання труб холодного водопостачання між квартирами № 51 і № 56, власниками яких є [PERSON] та [PERSON] відповідно, у зв'язку з чим їм було завдано матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири на суму 30000 грн., за пошкодження меблів - 10000 грн., а також просили стягнути на їх користь на відшкодування моральної шкоди по 5000 грн. кожному, яка виразилась у моральних стражданнях, спричинених пошкодженням належного їм майна та необхідністю докладання додаткових зусиль для організації життя і проведення ремонту. В судовому засіданні позивачі збільшили позовні вимоги і просили додатково стягнути на їх користь 1847 грн. в якості відшкодування вартості робіт по заміні електропроводки (т. 1 а.с. 412-413, т. 2 а.с.198). Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2013 року було закрито провадження в частині вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], у зв'язку із відмовою [PERSON] від позовних вимог в цій частині. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07.11.2013 року у задоволенні позовних [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29.05.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07.11.2013 року залишено без змін, а ухвалу цього суду від 29.05.2013 року в частині закриття провадження скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 23.07.2014 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивачів. В подальшому справу за касаційними скаргами [PERSON] та [PERSON] направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.09.2014 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07.11.2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29.05.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після повернення справи із суду касаційної інстанції її було направлено до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги позивачів на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 23.07.2014 року про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог до [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02.02..2015 року ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 23.07.2014 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, а також стягнути на їх користь всі судові витрати, понесені ними у звязку з розглядом цієї справи. Відповідач [PERSON] та її представник в останні судові засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини їх неявки суду не відомі. В попередніх судових засіданнях вони давали свої пояснення та заперечували проти задоволення позову. Інші відповідачі та їх представники позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2011 року близько 18.30 год. сталося залиття квартири № 46 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні (співвласниками якої є позивачі). Вода лилася з квартири № 56, що розташована на третьому поверсі над квартирами № 46 (перший поверх) і № 51 (належної [PERSON], другий поверх ). Актами від 14.06.2011 року, 17.06.2011 року і 24.06.2011 року, складеними працівниками КП «Таврійський» і мешканцями квартир № № 46, 51, 56, та комісією Інспекції з нагляду за станом житлового фонду м. Херсона за фактом обстеження квартири № 46, підтверджується, що залиття квартири позивачів сталося внаслідок розриву з'єднання на трубі холодного водопостачання «екопласт» з металевою трубою у квартирі № 56, власником якої є [PERSON] Відповідно до матеріалів справи розрив з'єднання труб холодного водопостачання в квартирі № 56 стався за наступних обставин. [PERSON] дала згоду на заміну труби холодного водопостачання у своїй квартирі, яку ініціювала довірена особа власника квартири № 51 [PERSON] Зазначені роботи проводив 22.05.2011 року [PERSON] У день заміни труб не було вдома власника квартири № 61 по стояку на четвертому поверсі і не було можливості відвести трубу далі, тому слюсар замінив в квартирі № 56 частину труби, близько 1,5 м на «екопласт» і з'єднав її із сталевою трубою муфтою. 11.06.2011 року стався порив у місці з'єднання труб у її квартирі № 56. Вода залила спочатку квартиру № 56, потім квартиру № 51 і потім квартиру № 46. Допитані в судовому засіданні в якості свідків сторони надали наступні показання. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона придбала квартиру № 51 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні, яка перебувала в неналежному стані. Перебуваючи закордоном на заробітках, вона попросила свою знайому [PERSON] організувати та проконтролювати ремонтні роботи в квартирі та замінити сантехніку і труби, оскільки попередні власники декілька разів заливали квартиру № 46 на першому поверсі. На момент залиття квартири вона була відсутня, обставини цієї події їй відомі зі слів [PERSON] Відповідач [PERSON] пояснила суду, що її знайома [PERSON] попросила організувати та проконтролювати ремонтні роботи в квартирі № 51 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні. Серед іншого в квартирі необхідно було замінити труби стояка холодного водопостачання через їхню непридатність до подальшої експлуатації. За допомогою вона звернулась до [PERSON], якого знала як хорошого спеціаліста. Для заміни труби їй необхідно було отримати доступ до приміщень квартир № 46 та № 56, їх власники надали свою згоду на це. Коли інші мешканці взнали про те, що будуть проводитись роботи по заміні труб холодної, вони виявили бажання замінити труби і в себе в квартирах. Ніякі договори підряду між нею та мешканцями не укладались, посередником [PERSON] вона не виступала, домовлялась з ним лише про заміну труб в квартирі № 51, пропонувала мешканцям звернутись до нього самостійно, що вони і робили. Після заміни труб в квартирі № 51 вона з ним розрахувалась і все інше її не цікавило. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що до нього звернулась [PERSON] та попросила замінити труби стояка холодного водопостачання в квартирі № 51 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні. Для заміни труби необхідно було отримати доступ до приміщень квартир № 46 та № 56, цим питанням займалась [PERSON] В подальшому інші мешканці також виявили бажання замінити труби і в себе в квартирах. В призначений день 22.05.2011 року він з помічниками почали проводити роботи в будинку, коли дійшли до квартири № 56 виявилось, що власника квартири №61 на четвертому поверсі не було вдома. У звязку з чим власнику квартири № 56 [PERSON] було запропоновано зробити тимчасове зєднання пластикової та металевої труб, оскільки мешканців всього будинку не можна було залишати без води на вихідні. [PERSON] надала свою згоду, при цьому від проведення зварювальних робіт за додаткову оплату відмовилась. Після цього було з'єднано муфтою трубу «екопласт» із низу зі сталевою трубою з верху та попереджено [PERSON] про необхідність закінчення робіт протягом десяти днів. В подальшому до нього з пропозиціями закінчити проведення робіт ніхто не звертався. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що дійсно після прохань мешканців будинку вона дала згоду на заміну в її квартирі труби холодного водопостачання, хоча такої потреби в неї не було. 22.05.2011 року [PERSON] з помічниками почали проводити роботи в будинку, коли дійшли до її квартири, то виявилось, що власника квартири №61 на четвертому поверсі не було вдома. [PERSON] наполіг на тимчасовому зєднання пластикової та металевої труб, оскільки мешканців всього будинку не можна було залишати без води на вихідні. Вона на це погодилась, бо гадала, що він знає, що робить. Про те, що зєднання є тимчасовим їй ніхто не говорив та не попереджав про можливі наслідки. В подальшому з пропозиціями закінчити роботи до неї ніхто не звертався. 11.06.2011 року стався зрив зєднання, внаслідок чого було залиту її квартиру, а потім квартири № 51 та № 46 на другому та першому поверхах відповідно. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених вимог. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 190 ЖК України визначено, що підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, об'єктам благоустрою і зеленим насадженням на прилеглих до будинків ділянках, зобов'язані відшкодувати заподіяну шкоду. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналіз наведених положень дає суду підстави вважати, що для покладення відповідальності на особу за заподіювання майнової чи немайнової шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Розглядаючи справу, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновків, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не визначилися із характером спірних правовідносин та не встановили, якими діями відповідачів заподіяні збитки позивачам, в чому полягає неправомірність цих дій і чи існує причинний зв'язок між їх неправомірними діями та заподіянням шкоди, та хто з відповідачів має за неї відповідати. Згідно вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної при новому розгулу справи. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не вчинено жодних протиправних дій, якими б були заподіяні збитки позивачам. Так, [PERSON] попросила свою знайому [PERSON] організувати та проконтролювати ремонтні роботи в її квартирі та замінити сантехніку і труби, обставини залиття квартири їй не відомі. [PERSON] на виконання доручення [PERSON] організувала заміну труби холодного водопостачання в квартирі № 51, ніякі договори підряду між нею та мешканцями будинку не укладались, посередником [PERSON] вона не виступала, домовлялась з ним лише про заміну труб в квартирі № 51, після проведення робіт у вказаній квартирі провела розрахунок. В діях відповідача [PERSON] також відсутній склад цивільного правопорушення, оскільки не було доведено протиправність його дій при зєднані труб стояка холодного водопостачання в квартирі № 56. Зокрема, з показань відповідача слідує, що ним було проведено з'єднання труби «екопласт» зі сталевою трубою за допомогою муфти, зєднання було якісним, однак носило тимчасовий характер. Він попереджав [PERSON] про необхідність закінчення робіт протягом десяти днів. В подальшому до нього з цих питань ніхто не звертався. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на спростовання його доводів. У судовому засіданні представником відповідача [PERSON] заявлялось клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для зясування питання: Чи міг сантехнік вказаним способом зєднувати труби? Однак в призначенні експертизи судом було відмовлено, через відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів виду та способу зєднання труб (фотознімків, речових доказів, залишків самих труд та муфти), будь-яких первинних даних, необхідних для проведення експертизи. За наведених обставин протиправність дій відповідача [PERSON] є недоведеною. Натомість суд вважає, що за заподіяну позивачам шкоду має відповідати відповідач [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно вимог ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Отже, враховуючи положення ст. 13 Конституції України, ст. 319 ЦК України, ст. 151 ЖК України, якими передбачені обов'язки власника при здійсненні ним права власності, саме відповідач [PERSON], як власник квартири, з якої внаслідок недбалого ставлення до сантехнічного обладнання була залита квартира позивачів, повинна нести відповідальність за завдану шкоду. Згідно із положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з наступного. Відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи № 53 від 19.06.2013 року (т. 1 а.с. 137-179) та додаткової будівельно-технічної експертизи № 52 від 01.08.2015 року (т. 2 а.с. 305-331) вартість ремонтних робіт приміщень квартири № 46 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні, які необхідно провести для усунення пошкоджень, завданих залиттям, станом на липень 2105 року складає 29517 грн. [PERSON] та давність залиття квартири експертом не встановлено. Також було зазначено, що відсутність опалювальних приладів в квартирі та наявність води в підвальних приміщеннях може бути підсилюючим фактором виявлених пошкоджень. Відповідно до матеріалів справи та показань сторін сильне затоплення квартири №46 по вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, 2, корп. 2, в м. Херсоні відбувалось двічі. Перше сталось 26.06.2007 року, а друге 11.06.2011 року (є предметом розгляду у даній справі). Винними особами у першому затоплені були власники квартири № 51 на другому поверсі, з яких рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23.07.2008 року (т. 1 а.с. 49) на користь позивачів на відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 17958 грн. За показаннями відповідачів [PERSON] та [PERSON] при купівлі квартири № 51 ними вказані кошти були сплачені позивачам за попередніх власників. Згідно актів обстеження квартири № 46, проведених 14.06.2011 року та 24.11.2011 року інспекцією з нагляду за станом житлового фонду, та акту обслуговуючої організації від 14.06.2011 року «косметичний ремонт» зроблено лише в приміщенні кімнати № 1, в інших приміщеннях квартири «косметичний ремонт» не проводився більше пяти років. Відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи від 27.09.2007 року (т. 2 а.с. 277-296) при обстежені квартири № 46 після залиття, що сталось 26.06.2007 року, виявлено пошкодження, які, на думку суду, є аналогічними пошкодженням, завданим залиттям 11.06.2011 року. Згідно висновків додаткової будівельно-технічної експертизи № 52 від 01.08.2015 року (т. 2 а.с. 305-331) пошкодження квартири № 46, завдані залиттям 27.06.2007 року, які не були усуненні до залиття 11.06.2011 року, могли бути посилені залиттям 11.06.2011 року, за умов попадання води з того ж місця і аналогічної інтенсивності. Положеннями ч. 2 ст. 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що пошкодження квартири № 46, завдані залиттям 26.07.2007 року з вини власників квартири № 51 на другому поверсі, були усунені позивачами частково. Ці пошкодження, враховуючи відсутність централізованого опалення і наявність води в підвальних приміщеннях, були посиленні пошкодженнями, завданими залиттям 11.06.2011 року з вини власника квартири № 56 на третьому поверсі. За наведених обставин, суд вважає, що розмір збитків, визначений додатковою будівельно-технічною експертизою № 52 від 01.08.2015 року, має бути зменшений на суму відшкодування, стягнуту рішенням суду в 2008 році. Отже, з відповідача на користь позивачів слід стягнути на відновлення квартири 11559 грн. (29517 грн. 17958 грн.). Крім вимог щодо відновлення квартири позивачами також заявлено вимоги щодо відшкодування збитків у звязку з пошкодженням меблів, побутової техніки та вимоги щодо відшкодування вартості проведення робіт по заміні електропроводки. Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 489 від 26.03.2014 року майно в квартирі № 46 має природний знос та пошкодження, що утворились внаслідок дії води. Розмір матеріальних збитків, завданих позивачам через вплив вологи, складає 4825,54 грн. Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Суд вважає, що позивачами не доведено те, що в результаті затоплення 11.06.2011 року вийшла з ладу електропроводка та відповідне обладнання, оскільки відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи від 27.09.2007 року також відмічалось необхідність заміни кабалю електропроводки (т. 2 а.с. 278). Крім того, на необхідність проведення відповідних робіт не було вказано ні експертом у висновках будівельно-технічної експертизи № 53 від 19.06.2013 року, ні в інших письмових доказах. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її заподіяла при наявності її вини. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що залиттям квартири в результаті протиправних дій відповідача [PERSON], позивачем було завдано душевного болю та страждань, що полягало в тому, що був порушений звичайний їх образ життя, вони змушені були докладати значних зусиль для усунення порушень своїх прав та тривалий час не могли в повній мірі користуватись своїм житлом та майном, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди по 1000 грн. кожному, що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких вони зазнали. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивачів слід стягнути документально підтверджені судові витрати в сумі 7553,35 грн., які складаються: з судового збору у звязку зі звернення з позовом до суду пропорційно до задоволених вимог в розмірі 183,85 грн. (т. 1 а.с. 1-2), судового збору у звязку зі зверненням з апеляційними скаргами в сумі 236,5 грн. (т. 1 а.с. 189, т. 2 а.с. 58), судового збору зі зверненням з касаційною скаргою в розмірі 338 грн. (т. 2 а.с. 37) та витрат в сумі 6795 грн., повязаних з призначення та проведенням судових експертиз (т 2 а.с. 341, 343). В судовому засіданні представником позивачів заявлено письмове клопотання про відшкодування судових витрат, повязаних з наданням правової допомоги в розмірі 2000 грн. У звязку з відсутністю документального підтвердження, ці витрати не підлягають відшкодуванню. Крім того, у звязку з відмовою в задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] та [PERSON] їх вимоги про стягнення з позивачів документально підтверджених витрат на правову допомогу є обґрунтованими. Отже, з позивачів на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3150 грн. (т. 1 а.с. 61, т. 2 а.с. 242, т. 2 а.с. 367), по 1575 грн. з кожного, а на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 850 грн. (т. 2 а.с. 242), по 425 грн. з кожного.

Outcome: partial