Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У листопаді 2020 року АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької філії) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку борг по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період часу з жовтня 2015 року по березень 2019 року включно станом на 01 листопада 2020 року на загальну суму 25751,66 грн., з них - 17882,82 грн. - розмір боргу за послугу з централізованого опалення; - 7868,84 грн. - розмір боргу з централізованого постачання гарячої води, а також інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 1319,68 грн. та штрафні санкції - 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 743,86 грн., і судовий збір у розмірі 2102 грн. На обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачі є споживачами послугз централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , які надає позивач в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідачі зобов`язані щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Відповідачі всупереч ст. 156, 162 ЖК України, п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконують обов`язки та не оплачують своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг (а.с. 1-5). Ухвалою судді від 21 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 40). 01 лютого 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій відповідач зазначила про часткову згоду з позовом в межах 3-х річного строку позовної давності (а.с.54-61). Позивач у відповіді на відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву та у заяві про зменшення розміру позовних вимог, що надійшли до суду 08 лютого 2021 року, вказав на те, що відповідачі частково сплатили лише борг на суму 1551, 21 грн., на розмір чого і необхідно зменшити розмір основного боргу (а.с.62-69). Інші відповідачі відзиви на позов не подавали. У судове засідання представник позивача АТ «Полтаваобленерго» та відповідачі не прибули. Представник позивача Сенчук А.О. просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримав, просив задовольнити, про що надав письмову заяву.Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просили справу розглянути за їх відсутності та застосувати строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по ј частині кожному, на підставі нотаріально посвідченого 22 травня 2002 року договору купівлі - продажу (а.с. 86). Відповідачі як співвласники квартири є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку на лівобережній частині м. Кременчука в Автозаводському районі з травня 2019 року послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення надає ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» АТ «Полтаваобленерго». Письмовий договір з приводу надання вказаних видів послуг між сторонами у справі не укладався. Згідно ст. 1, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» гаряча вода - вода, призначена для задоволення санітарно-гігієнічних та господарсько-побутових потреб споживачів, якісні та температурні характеристики якої відповідають нормативним вимогам. Відповідно ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття та порядок надання послуги з постачання теплової енергії, зокрема: 1. Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. 2. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. 3. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. 4. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. 5. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. 6. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Порядок надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. за № 630 (з наступними змінами та доповненнями). Згідно п. 1 Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. У п. 3 Правил встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги. Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Відповідачі всупереч вимогам ст. 16, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1, 3, 6, 11, 12, 18 Правил не своєчасно та не у повному обсязі оплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті вартості наданих позивачем послуг. Станом на 01 листопада 2020 року згідно розрахунків позивача борг відповідачів по оплаті вартості за надані позивачем послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період часу з жовтня 2015 року по березень 2019 року включно складають 25751,66 грн., а також інфляційне збільшення по наданим послугам на суму 1319,68 грн. та штрафні санкції - 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послуги на суму 743,86 грн. 27 листопада 2020 року відповідачами було сплачено борг по оплаті вартості постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення за лютий 2019 року у розмірі 524,47 грн., за березень 2019 року - 128,57 грн., а 24 грудня 2020 року борг по цьому виду послуги за листопад 2018 року - 898,17 грн., тобто всього було сплачено борг лише у розмірі 1551,21 грн. (а.с.58-60). Станом на день розгляду справи відповідачі не сплатили заборгованість по наданим позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період часу з жовтня 2015 року по березень 2019 року включно у повному обсязі. Крім того, суд констатує, що обчислення вартості послуг у зазначений період наявної заборгованості здійснювалося позивачем відповідно до встановлених за відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування - Кременчуцької міської Ради тарифами, які не оскаржувалися відповідачами у судовому порядку, у тому числі відповідно до показників технічного пристрою для обліку спожитої послуги з постачання теплової енергії. Суд вважає, що відповідачі фактично порушують свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідними заявами відповідачів. Як було встановлено судом, відповідачі не в повному обсязі сплачували позивачу за надані послуги, маючи заборгованість по сплаті, починаючи із жовтня 2015 року по квітень 2019 року. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Загальний строк позовної давності у три роки щодо вимоги про стягнення боргу за період часу з жовтня 2015 року по березень 2019 року включно позивачем було пропущено без поважних причин щодо вимоги про стягнення боргу за період з жовтня 2015 року по жовтень 2017 року, оскільки позов надійшов до суду 30 листопада 2020 року. При цьому як постає з розрахунку боргу наданого позивачем відповідачі не мають борг по оплаті вартості вказаних видів послуг за листопад 2017 року взагалі. Позивач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову в частині вимоги щодо стягнення боргу за надані послуги у проміжок часу з жовтня 2015 року по листопад 2017 року, у тому числі щодо факту пропуску строку позовної давності з поважних причин по вимозі про стягнення боргу за період з жовтня 2015 року по жовтень 2017 року включно. Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу, а також на підтвердження факту сплати боргу у повному обсязі. У статті 319 ЦК України визначено порядок та форми здійснення права власності, зокрема: 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов`язує. Враховуючи наведені та встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Необхідно стягнути з кожного із відповідачів на користь позивачазаборгованість по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2019 року станом на 01 листопада 2020 року: - заборгованість по оплаті вартості за надану послугу з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення по 2158,48 грн., інфляційне збільшення по наданій послузі по 185,36 грн., штрафні санкції - 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послугу теплопостачання у вигляді централізованого опалення по 133,34 грн.; - заборгованість по оплаті вартості за надану послугу з централізованого постачання гарячої води по 891,75 грн., інфляційне збільшення по наданій послузі по 363,34 грн., штрафні санкції - 3% річних від простроченої суми заборгованості по оплаті вартості за послугу з централізованого постачання гарячої води по 56,83 грн. При цьому суд вважає за необхідне взяти до уваги розрахунок боргу за надані послуги запропонований позивачем за вказаний проміжок часу, оскільки не був спростований відповідачами. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідачі мають сплатити позивачу 3% річних і інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних і інфляційні втрати за період прострочення внесення платежів з жовтня 2015 року по березень 2019 року включно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі, як встановлено судом, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони як співвласники житла та споживачі послуг на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. При цьому суд звертає увагу, що розрахунок інфляційного збільшення та штрафних санкцій (3% річних) згідно ст. 625 ЦК України суд здійснив за допомогою програмного забезпечення «Ліга-калькулятор» в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій) помісячно окремо по видам послуг у зазначений проміжок часу - з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2019 року станом на 01 листопада 2020 року починаючи з 21 числа наступного місяця після місяця в якому була надана та обчислена вартість відповідної послуги. Звідси необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову до відповідачів в іншій частині вимог про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційного збільшення та штрафних санкцій - 3% річних від простроченої суми заборгованості за період часу з жовтня 2015 року по листопад 2017 року включно на загальну суму 13748,87 грн. внаслідок безпідставності та необґрунтованості позову в цій частині вимог. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд враховує, що позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. та, що позов підлягає частковому задоволенню. Отже з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути у дольовому порядку з дотриманням правил пропорційності кошти у повернення сплаченого судового збору по 268,01 грн. з кожного, що сумарно складає 1072,02 грн., з наступного розрахунку: ((2102 грн. х (14066,33 грн. : 27815,20 грн) : 4)), де: 27815,20 грн. - ціна позову, 14066,33 грн. - сума, що підлягає стягненню за частковим задоволенням позову у дольовому порядку. Крім того позивачеві слід відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1029,98 грн. (2102 грн. - 1072,02 грн.). Про наявність понесених та оплачених інших судових витрат учасники справи суд не повідомляли.

Outcome: partial