Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.04.2006 між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4/А-098.06.2, згідно з яким банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30298 доларів США, терміном до 12.04.2011, із сплатою 13 % річних, для купівлі автомобіля згідно з договором № 513169 від 11.04.2006, який був переданий у заставу банку на виконання договору застави транспортного засобу №28.4/А-098.06.2 від 12.04.2006. Також 12.04.2006 банком з відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, з метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань у солідарному порядку разом з [PERSON] Банк своє зобов'язання по видачі кредиту виконав, але відповідачами кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому він просив стягнути з відповідачів, з врахуванням уточненої позовної заяви від 27.09.2017, солідарно суму заборгованості у розмірі 178 150 грн. 84 коп. та судові витрати - 2 672 грн. 27 коп. /а. с. 70-73/. Ухвалою судді від 09.03.2017 позовну заяву ПАТ «Родовід Банк» залишено без руху /а. с. 32/. 09.03.2017 на судові запити надійшли відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві про адресу місця реєстрації відповідачів /а. с. 36, 38/. 27.03.2017 від позивача надійшла до суду заява на усунення недоліків, вказаних в ухвалі судді від 09.03.2017 /а. с. 41, 43-46/. Ухвалою судді від 29.03.2017 відкрито провадження у справі /а. с. 49/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з положеннями процесуального закону, справи, у яких ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються у порядку загального позовного провадження. Встановивши, що ціна позову становить 178 150 грн. 84 коп., тобто більше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у загальному порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи заперечень немає, просить задовольнити позов у повному обсязі /а. с. 85/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про час, дату і місце розгляду справи належним чином /а. с. 82/. Відповідач у справі [PERSON] повідомлявся належним чином про час, дату і місце проведення судового засідання з розгляду справи, проте не з'явився до суду, відомості про його повідомлення у суду відсутні, оскільки судова повістка, направлена засобами поштового зв'язку, повернулася без вручення адресату. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 12.04.2006 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», найменування якого з 17.06.2009 у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4/А-098.06.2 /а. с. 10-12/. Згідно з п. п. 1.1, 1.2 кредитного договору, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30298 доларів США терміном по 12.04.2011 включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля, згідно з договором № 513169 купівлі-продажу автомобіля від 11.04.2006, який в подальшому був переданий в заставу банку, згідно з договором застави транспортного засобу № 28.4/А-098.06.2 від 12.04.2006. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлювалась в розмірі 13 % річних. 12.04.2006 між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до пункту 1.1 якого, останній зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 28.4/А-098.06.2. від 12.04.2006 /а. с. 15/. У відповідності до п. 5.2 кредитного договору, у разі недотримання позичальником умов кредитного договору, банк має право вимагати його дострокового розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих процентів, відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Згідно з п. 3.9 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 кредитного договору, від суми простроченого платежу. 21.10.2008 між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 28.4/А-098.06.2. від 12.04.2006, яким внесено зміни до кредитного договору у частині процентної ставки за кредитами у розмірі 16 % річних /а. с. 13/. Однак, відповідачем не було повернуто суму кредиту, не сплачено суму процентів за користування кредитом та не сплачено суму нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2013, яке набрало законної сили 21.01.2014, присуджено стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 14834 долара 30 центів США, з яких сума простроченої заборгованості по кредиту складає 13000 доларів 93 центи США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту складає 1833 долари 37 центів США; 122 612 грн. 22 коп., з яких пеня складає 112101 грн. 84 коп., три відсотки річних від суми простроченої кредитної заборгованості 10510 грн. 38 коп.; 2411 грн. 83 коп. у відшкодування судових витрат. Разом з тим, свої грошові зобов'язання перед позивачем відповідачі не виконали, як і рішення суду від 19.03.2013. Станом на 31.01.2017 заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором складає 178 150 грн. 84 коп., з яких: 49035 грн. 83 коп. - загальна сума 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за період з 09.01.2013 по 30.01.2017; 129 115 грн. 02 коп. - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за вказаний період. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 3 ст. 549 Цивільного кодексу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом частини першої статті 624 Цивільного кодексу України неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка). Згідно з частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки відповідачі не виконують умови договору у добровільному порядку, сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та сума 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами за період з 09.11.2013 по 30.01.2017, підлягають примусовому стягненню, а саме сума у розмірі 178150,84 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 672 грн. 27 коп.

Outcome: approved