Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У лютому 2020 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 12 лютого 2020 року до її будинку увірвалися невідомі їй особи, які захопили будинок, її виставили на вулицю, змінили замки на вхідних дверях та поставили будинок під охорону охоронного агентства. Поліції, яка приїхала на виклик дані особи повідомили, що вони є власниками будинку [ADDRESS] , власником якого вона була. Дані особи представилися представниками ТОВ «Кредитні ініціативи», та не допускають її до будинку, хоча рішення суду про виселення у них було відсутнє. При цьому зазначала, що 18.02.2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вона довідалася про те, що 29.01.2020 року о 15.14.33 год. приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Козлова Н.В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 780107873101 (номер запису про право власності №35275131) а саме нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а також прийняла рішення від 31.01.2020 року о 10.15.13 год. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50907048. Також вказувала, що до прийняття вищезазначеного рішення приватним нотаріусом, який виконує функції Державного реєстратора, вона була власником цього майна, що підтверджується копією договору іпотеки, копіями договорів дарування частин житлового будинку, копією свідоцтва про право власності. Підставою виникнення права власності у відповідача реєстратором зазначено: договір іпотеки серія та номер: 1189, виданий 15.08.2007 приватним нотаріусом Хоменко М.О. Вважає, що діями відповідача та приватного нотаріуса, яка здійснила реєстрацію права власності за відповідачем порушено її право на власність, дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора є протиправними. Зокрема вважає, що договір іпотеки не може бути підставою для виникнення права власності на нерухоме майно та згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, договір на відчуження майна, укладений без згоди співласника цього майна є нікчемним правочином. Крім того вказувала, що їй не було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до умов ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Також посилалася на те, що вищевказане майно було примусово стягнуто та зареєстровано за новим власником всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого, у період дії цього Закону не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважажться предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, за певних умов. Посилаючись на вищевказане, просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50907048 від 31.01.2020 року на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., що розташований у [ADDRESS] , за яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 780107873101 (номер запису про право власності 35275131) за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253, м. Київ, вул. В.Хвойки, 21) та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер: 7310136600:07:002:0060), що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №35275131 про реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253, м. Київ, вул. В.Хвойки, 21) права власності на нерухоме майно: будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер 7310136600:07:002:0060), що розташовані за адресою: [ADDRESS] та поновити запис про право власності на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 780107873101) та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер 7310136600:07:002:0060), що розташовані за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час реєстрації іпотечного майна за ТОВ «Кредитні ініціативи» було дотримано порядку, встановленого чинним законодавством України, а тому вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В подальшому, представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому заперечував проти тверджень відповідача щодо необґрунтованості позову, та надав на підтвердження своїх позовних вимог додаткові докази. В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та її представник підтримали поданий позов у повному обсязі, просили про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні, яке проводилося режимі відео конференції, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. При цьому, зазначав, що звернення стягнення на нерухоме майно відбулося згідно вимог закону та умов договору іпотеки, яке містить відповідне застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя, а також із дотриманням усіх вимог Закону України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому доводи позивачки є безпідставними. Третя особа приватний нотаріус Козлова Н.В., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] укладено кредитний договір №2148, відповідно до якого банк відкрив позичальнику та надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у формі відкритої кредитної лінії з максимальним лімітом 35 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних за строкове користування кредитними коштами, та кінцевим терміном повернення кредиту до 14.07.2017 року. В подальшому, а саме 15.02.2008 року між сторонами укладено договір №194 про внесення змін до кредитного договору, яким розмір кредитної лінії було збільшено до 50 000,00 дол. США, з новим графіком зменшення кредитного ліміту. Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] 15.08.2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: будинок загальною площею 85,10 кв.м., в тому числі житловою площею 38,50 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідно до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя , укладеного 15 серпня 2007 року між банком та [PERSON] , визначено, що даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя , що витікають з кредитного договору № 2148 від 15 серпня 2007 року, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] ( а.с. 17-23). У пункті 5.1 договору визначено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання позичальником та/або іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки сум процентів ( у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки ( пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання позичальником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав, визначених у пп. 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку (п.5.2 договору). Згідно п. 5.3 договору, задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на користь іпотеко держателя; продажу безпосередньо іпотеко держателем на підставі довіреності, предмету іпотеки третій особі на користь іпотеко держателя; передачі іпотекодавцем у власність іпотеко держателя предмету іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку , передбаченому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає право встановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки; продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Також судом встановлено, що 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, відповідно до яких ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги від позичальників належного виконання кредитних зобов`язань, у тому числі із правом звернення стягнення на заставлене майно ( а.с. 119-140). Зокрема, згідно вищевказаної угоди відбулося й відступлення права вимоги за кредитним договором № 2148, укладеним 15 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] . У зв`язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору та виникненням заборгованості за договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалося своїм правом на підставі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» й відповідно 29.01.2020 року о 15.14.33 год. приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Козлова Н.В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 780107873101 (номер запису про право власності №35275131) а саме нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а також прийняла рішення від 31.01.2020 року о 10.15.13 год. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50907048. Разом з тим, на думку позивача, відповідачем порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, й відповідно незаконно, у порушення вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, зареєстровано право власності на іпотечне майно за відповідачем. Так, можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону «Про іпотеку» (далі - Закон). Зокрема, частиною першою статті 35 Закону, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до статті 36 Закону, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем);за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). При цьому, положеннями ст. 37 Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, положеннями частини другої статті 37 Закону окрім іншого, передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Зокрема, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, предметом оскарження у цій справі є дії та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, судом було встановлено, що відповідно до п. 5.1 договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання позичальником та/або іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки сум процентів ( у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки ( пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання позичальником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав, визначених у пп. 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку (п.5.2 договору). Зокрема, згідно п. 5.3 договору, задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодавцем у власність іпотеко держателя предмету іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку , передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає право встановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки; продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Крім того, умовами іпотечного договору від 15 серпня 2008 року, зокрема п. 3.1.8 договору іпотеки, також передбачено, що іпотекодержатель має право, вимагати від позичальника та/або іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та цього Договору при наявності також наступних підстав, зокрема: порушення Іпотекодавцем зобовязань за цим Договором, зокрема, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмету іпотеки; невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором. При цьому, як встановлено судом, ТОВ «Кредитні ініціативи скористалося своїм правом на підставі договору про іпотеку, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, з метою стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання спору та звернення стягнення на предмет іпотеки, товариство як іпотекодержатель 30 жовтня 2019 року повідомило боржника та іпотекодавця, надіславши на їх адресу місця проживання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зокрема вказало про необхідність сплати боргу за кредитним договором в розмірі 83 107,84 доларів США станом на 30 жовтня 2019 року та намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ( а.с. 141) . Пари цьому, дане повідомлення отримано адресатами 13.11.2019 року, що підтверджується копією нотаріального засвідченого свідоцтва від 29.01.2020 року, а також копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 142, 143,220, 221). Таким чином, надіславши вищевказане повідомлення, ТОВ «Кредитні ініціативи» виконало вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», надіславши іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушень, зазначивши у вимозі стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Разом з тим, як встановлено судом, дана вимога ні боржником, ні позивачкою як іпотекодавцем, у визначені у вимозі строки, виконана не була. При цьому, доводи позивача про те, що нею дана вимога товариства не була отримана, спростовуються матеріалами справи, зокрема копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 220, 221). В подальшому, після спливу 30-ти денного строку, оскільки протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишилась без задоволення, іпотекодержатель розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем відповідно до умов договору іпотеки та положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та зміст заявлених позовних вимог, суд з метою встановлення правомірності переходу права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, повинен встановити обставини такого переходу, здійсненого шляхом реєстрації цього права за іпотекодержателем. Так, процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а також положення Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, частиною першою статті 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чинною на час спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно вимог ст. 10 Закону державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Відповідно до ст. 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Згідно п. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі; Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Порядок проведення державної реєстрації прав визначено ст. 18 Закону. При цьому, Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Так, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), чинного на час вчинення нотаріальної дії визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Оцінюючи відповідність дій нотаріуса в частині дотриманні вищевказаних законодавчих актів, які регулюють його дії та рішення в частині державної реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя суд приходить до наступного. Так, за наслідками аналізу наведених вище положень Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що нотаріус має право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов`язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об`єктом нерухомості. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. А отже, суд, встановивши, що доказів ухиленні іпотекодержателя від виконання свого обов`язку, передбаченого як ст. 37 Закону України «Про іпотеку», так і Порядком щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило б встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, не надано, приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи» була проведена з дотримання вищевказаних положень нормативних актів. Зокрема, як вже було встановлено судом та убачається із матеріалів справи, Кредитор через приватного нотаріуса, в порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат» 11.11.2019 року передав позичальнику та іпотекодавцю повідомлення №1В/КІ 10 від 30.10.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке було отримано адресатами 13.11.2019 року, що підтверджується копією нотаріального засвідченого свідоцтва від 29.01.2020 року (а.с. 220, 221). Крім того, ще однією з підстав для скасування реєстрації права власності, позивач вказував на незаконність звернення стягнення на предмет іпотеки у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому, відповідач заперечуючи позов в цій позовних вимог зазначав, що дія Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується виключно стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, цей Закон не регулює порядку вчинення реєстраційних дій державним реєстратором та не може бути правовою підставою для відмови у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії, а також відмови у державній реєстрації. Таким чином, дії банку були правомірними, а положення Закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пунктом 4 Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Крім того, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку» ). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас вищевказаний Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 19 травня 2020 року справа № 644/3116/18( провадження № 14-45цс20), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а Крім того, відповідно до п. 3.1 кредитного договору визначено, що Банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на споживчі цілі шляхом видачі готівки з Поточного рахунку Позичальника на суму, що перевищує залишок коштів на цьому рахунку, але в межах встановленого ліміту, визначеного п. 2.2 цього Договору (а.с. 106, зворотна сторона). З огляду на викладене, суд враховуючи те, що квартира позивача - іпотечне майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є єдиним нерухомим майном [PERSON] , що підтверджується копією відповідного витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та загальна площа якої становить 85,1 кв.м., що не перевищує площу 250 кв. м для житлового будинку, а також використовується позивачем як місце постійного проживання, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, вона не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Отже, враховуючи вищевказане, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому з цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню й відповідно слід визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., що розташований у [ADDRESS] , а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №35275131 про реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то в цій частині слід відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат, зокрема відповідної квитанції про їх сплату, а також детального розрахунку понесених витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved