Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Також у вищезазначеній квартирі зареєстрований його колишній зять, [PERSON] , який не проживають у квартирі з лютого 2019 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не несе. Також у спірній квартирі відсутні особисті речі відповідача. У зв`язку із чим просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~ У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого квартири від 18.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненком С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1876, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру 11 липня 2012 року зареєстроване в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 30079103. Відповідно до інформації, наданої 10.02.2021 року Відділом аналітичного забезпечення\~ Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] , [INFO] , з 12.11.2013 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.10.2019 року, яке набрало законної сили 25.11.2019 року, шлюб між [PERSON] , донькою позивача, та [PERSON] розірваний. Згідно актів №№ 1, 2, 3 від 23.01.2020 року, 20.06.2020 року та 28.11.2020 року відповідно, складених головою ЖБК «Прогрес» у присутності свідків, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але не проживає з 14 лютого 2019 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з лютого 2019 року, тобто більше двох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved