Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що у 2008 році він придбав у [PERSON] автомобіль марки «Peugeot» 605 моделі, 1990 року випуску, сірого кольору, легковий седан, д.р.н. [NUMBER] . На час придбання вказаного автомобіля у позивача не було можливості та коштів оформити та посвідчити договір купівлі-продажу автомобіля. Відповідач оформив на [PERSON] довіреність, а останній передав кошти за придбаний автомобіль. Сторонами виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля. 12 листопада 2019 року, при спробі зняти автомобіль з обліку та розпорядитися ним, позивачу стало відомо, що старшим державним виконавцем Броварського ВДВС накладено арешт на належне [PERSON] рухоме майно, у тому числі, на спірний автомобіль. З огляду на викладені обставини, позивач звертається із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль, оскільки відсутність офіційного права власності обмежує права позивача щодо вільного користування та розпорядження автомобілем. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 11). 23 квітня 2020 року у судовому засіданні задоволено клопотання позивача про виклик та допит в якості свідка [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Обставини справи, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Peugeot» 605 моделі, 1990 року випуску, сірого кольору, легковий седан, д.р.н. [NUMBER] , 07.10.2008 року зареєстрований за [PERSON] (а.с. 5). 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.П. посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] від його імені вчиняти правочини, пов`язані із розпорядженням належним йому автомобілем марки «Peugeot», 605 моделі, 1990 року випуску, сірого кольору, легковий седан, д.р.н. [NUMBER] , у тому числі продати, обміняти, передати в найм (оренду), в позичку, заставити в забезпечення як його зобов`язань, так і зобов`язань третіх осіб того, за винятком договору дарування, та здійснити інші юридичні дії, пов`язані із здійсненням заходів щодо розвитку, експлуатації та утримання транспортного засобу у справному технічному стані до моменту його відчуження (надання в користування) та передачі набувачу. Вказана довіреність видана на три роки з правом на передоручення і зберігає чинність до двадцять восьмого листопада 2019 року (а.с. 4). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є цивільною дружиною позивача. Проживаючи разом, виявили бажання придбати автомобіль, назбирали грошей і купили автомобіль у відповідача. Автомобіль придбали по довіреності та користувалися ним довгий час. Свідок була присутня при передачі коштів за придбаний автомобіль. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей. Відповідно до п. п. 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 з наступними змінами ( далі - «Порядок державної реєстрації...») передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до «Порядку державної реєстрації…» - власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. За змістом п. 8 «Порядку державної реєстрації…» державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація (450-2012-п) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що спірний транспортний засіб знятий з обліку в підрозділі МВС, та зареєстрований на ім`я позивача, а тому немає підстав вважати, що він був відчужений [PERSON] та правомірно набутий [PERSON] . Позивач [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не довів обставини правомірності придбання ним спірного автомобіля, оскільки жодного документу, які перелічені у п. 8 «Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів» суду не надано. На обґрунтування доводів придбання автомобіля позивач надав копію довіреності від 28 листопада 2016 року. Однак, така довіреність не може бути належним доказом того, що позивач придбав у відповідача спірний автомобіль. Як вбачається із копії довіреності від 28.11.2016 р., власник автомобіля [PERSON] уповноважував [PERSON] вчиняти правочини, пов`язані із розпорядженням належним йому автомобілем, тобто надав повноваження лише на вчинення дій від його імені. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Однак, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. У порядку ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації і настає з моменту його реєстрації в органах МВС. Надана довіреність не може слугувати як доказ законного придбання позивачем автомобіля, оскільки вищевказаних вимог чинного законодавства сторонами додержано не було, а, отже, і правочин не може вважатися вчиненим. Оскільки перехід права власності до позивача не відбувся, суд не вбачає наявності у [PERSON] порушених його прав та відповідно відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на спірний автомобіль. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed