Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2015 року між сторонами було укладено договір № 22 купівлі метало пластикових вікон, за яким позивач вніс 200 Євро та 100 доларів США, що еквівалентно 7227,00 грн. Позивач вказував, що кошти в розмірі 7227,00 грн. він сплатив позивачу в якості завдатку, тоді як решти коштів вартості металоконструкцій не мав змоги сплатити через ухилення відповідача від зустрічей з ним. Вважав дії відповідача шахрайськими, та оскільки він ухилявся від виконання договору та не здійснив поставку металоконструкцій, просив суд на підставі ст. 571 ЦК України стягнути з відповідача 14454,00 грн., яка складається із подвійної суми завдатку. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином неодноразово, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.10.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено індивідуальний номер замовлення № GB-22, за умовами якого позивач доручив, а відповідач взяв на себе обов'язок організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій за розцінками відповідача (далі по тексту - договір) (а.с. 4). Разом із тим, позивач зобов'язався оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 2.1 договору, вартість металопластикових виробів складає 18350,00 грн. Згідно із п. 2.2. завдаток складає 7227,00 грн., а п. 2.3. - борг до передачі у власність 11123,00 грн. Дія договору, відповідно до п. 3.12. передбачена з моменту укладення до повного виконання сторонами зобов'язань. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Положеннями п.п. 3.1. та 3.1.1. позивач зобов'язався сплатити вартість виробів, що становить 18350,00 грн. Борг до передачі у власність повинен бути виплачений позивачем не пізніше 7 днів з дня внесення завдатку. Положеннями п. 3.2. договору передбачено, що після виконання п. 3.1. відповідач зобов'язується передати у власність позивача виготовлені вироби на протязі 40 робочих днів з моменту укладення договору. Як вбачається із матеріалів справи, на екземплярі договору позивача зроблено помітку про сплату першого внеску в сумі 200 Євро та 100 доларів США, що прирівнюється до 7227,00 грн. Разом із тим, інших доказів про сплату суми завдатку за договором позивачем суду не надано. Як і не надано доказів оплати у встановлений строк повної вартості виробів за договором до моменту передачі йому у власність виробів. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно із ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно із п. 4.1. договору, у разі невиконання позивачем п. 3.1. або п. 3.1.1., вартість цього договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробу, у зв'язку із інфляцією або подорожчанням окремих комплектуючих виробів. Також, у випадку неоплати, договір може бути розірваний. При внесенні завдатку і подальшим невиконанням п. 3.1. або п. 3.1.1. договору завдаток позивачу не повертається. 13.11.2015 року відповідач звернувся до позивача із листом, в якому повідомив про розірвання договору у зв'язку із невиконанням позивачем п. 3.1.1. договору та несплатою вартості металовиробів (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Разом із тим, питання про розірвання договору позивачем перед судом не ставиться. Не можна визнати і належним розірванням договору направлення повідомлення позивачу відповідачем від 13.11.2015 року, оскільки відповідно до положень закону зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. З огляду на зазначене, оскільки станом на час вирішення спору договір є не розірваним, а позовної вимоги про його розірвання позивачем не заявлено, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення коштів за договором у зв'язку із передчасністю таких вимог. Окрім того, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов договору щодо оплати вартості виробів за договором в повному обсязі до передання їх йому у власність. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed