Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про звільнення з роботи водолаза [PERSON]А. №45 від 12.10.2015 року; поновити його на роботі на посаді водолаза Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради; визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про зняття 0,5 ставки водія-моториста №41 від 24.09.2015 року; зобовязати відповідача усунути перешкоди у реалізації права на працю та допустити позивача до роботи на посаді водія-моториста Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2015 року в розмірі 73052 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням суду його поновлено на роботі, проте відповідачем не було повідомлено його про факт видання наказу та необхідність стати до роботи. На думку позивача, подальше звільнення його з роботи за прогул та зняття 0,5 ставки водія-моториста проведено без будь-яких правових підстав. Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнаний незаконним та скасований наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про звільнення з роботи водолаза [PERSON]А. №45 від 12 жовтня 2015 року. Поновлено [PERSON] на роботі з 12 жовтня 2015 року на посаді водолаза Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради. Цим же рішенням визнаний незаконним та скасований наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про зняття 0,5 ставки водія-моториста №41 від 24 вересня 2015 року. Зобовязано Житомирську обласну комунальну спеціалізовану аварійно-рятувальну службу Житомирської обласної ради усунути перешкоди у реалізації права на працю та допустити [PERSON] до роботи на посаді водія-моториста Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради. Стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 жовтня 2015 року в розмірі 73052 грн. 16 коп. Стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 14 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн. У поданій апеляційній скарзі Житомирська обласна комунальна спеціалізована аварійно-рятувальна служба Житомирської обласної ради, посилаючись на незаконність зазначеного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, неповно зясовані обставини справи. Суд не врахував, що [PERSON] після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі до виконання своїх обовязків не приступив, а навпаки покинув підприємство. З моменту поновлення позивача на роботі були складені відповідні акти про відсутність його на роботі. Рішення звільнити [PERSON] за прогул без поважних причин було прийняте загальними зборами Трудового колективу Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради, після чого керівником установи виданий відповідний наказ. Профспілкова організація, членом якої є [PERSON], не надсилала на адресу підприємства повідомлення про її створення, не надавала установчих документів. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на незаконність додаткового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким судовий збір стягнути з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради в дохід держави. На думку апелянта, застосування судом приписів п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 в даному випадку безпідставне. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а відповідача частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював в якості водолаза та водія-моториста в Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі Житомирської обласної ради (надалі ЖОКСАРС) (а.с.15-16). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2015 року у цивільній справі №295/1557/15-ц визнаний незаконним та скасований наказ ЖОКСАРС від 31.12.2014 року №85 «Про звільнення працівника служби». Поновлено позивача на посаді водолаза та водія-моториста з оплатою 0,5 тарифної ставки Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради з 01.01.2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 16517,16 грн. та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання (а.с.60-64). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15.02.2016 року стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року в розмірі 7733,00 грн. без урахування обовязкових податків та платежів (а.с.65-68). Зазначеним рішенням суду встановлено, що 31.08.2015 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції за заявою позивача було відкрито виконавче провадження ВП №48570489 та запропоновано ЖОКСАРС добровільно виконати рішення суду в частині поновлення позивача на роботі з 01.01.2015 року. У звязку з невиконанням вимоги державного виконавця та рішення суду про поновлення позивача на роботі, постановою державного виконавця від 14.09.2015 року у виконавчому провадженні ВП №48570489 на ЖОКСАРС було накладено штраф у розмірі 850 грн. Зазначена постанова про накладення штрафу у визначений Законом України «Про виконавче провадження» строк відповідачем оскаржена не була, що визнано судом як визнання відповідачем протиправності своєї бездіяльності щодо невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. Після цього наказом ЖОКСАРС від 23.09.2015 року №40 «Про поновлення на роботі [PERSON]А.» позивача було поновлено на посаді водолаза та 0,5 тарифної ставки водія-моториста (а.с.21). Відповідно до наказу №41 від 23 вересня 2015 року з [PERSON] знято 0,5 ставки водія-моториста (а.с.18). Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що із зазначеним наказом позивач ознайомився лише 01.10.2015 року. Наказом ЖОКСАРС №45 від 12.10.2015 року [PERSON] звільнено з посади водолаза з 12.10.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Зміст вказаного наказу свідчить про те, що на виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2015 року у справі №295/1557/14-ц був виданий наказ про поновлення [PERSON] на посаді водолаза та 0,5 ставки водія-моториста. На сьогоднішній день [PERSON] жодного разу не зявився на робочому місці, про що свідчать акти, складені працівниками служби та затверджені начальником служби [PERSON], що додаються. Тобто, позивач звільнений з роботи за відсутність на роботі з 23 вересня 2016 року по день звільнення (а.с.81-87). Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства та обґрунтовано поновив позивача на роботі. При цьому судом враховано, що відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Тобто, визначальним в даному випадку є з»ясування поважності причин відсутності працівника на роботі. Судом першої інстанції із показів свідків встановлено, що при ознайомленні позивача з наказом про поновлення на роботі 01.10.2016 року керівник ЖОКСАРС повідомив, що до роботи він не допущений, а через відсутність на роботі з часу видання цього наказу - його звільнено, про що наступного дня, тобто 02.10.2015 року ним буде підписаний відповідний наказ. Зазначені докази відповідачем не спростовані. Тобто, невихід позивача на роботу обумовлений поважними причинами повідомленням про його звільнення. Крім того, в порушення вимог ст.43 КЗпП звільнення проведено без попереднього звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Про створення в установі профспілкової організації роботодавцю було достеменно відомо, про що вмотивовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. За наведених обставин, суд обґрунтовано поновив позивача на роботі. Також судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що наказ від 24.09.2015 року №41 «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста» суперечить положенням ч.3 ст.32 КЗпП України, оскільки виданий без повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, а саме про зміну системи та розміру оплати праці. Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині вимог про зобов»язання усунути перешкоди в реалізації права на працю та допуск до роботи, суд не врахував, що відновлення прав позивача вже здійснено судом шляхом поновлення його на роботі, стягнення втраченого заробітку, відшкодування моральної шкоди та визнання незаконним наказу. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не узгоджується з вимогами закону, оскільки передбачити на майбутнє можливість порушення його трудових прав неможливо. У зв»язку з наведеним рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові. Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що підлягає скасуванню ухвала суду про стягнення з позивача на користь держави недоплаченого судового збору. Зазначена ухвала позивачем не виконана. Відповідно до роз»ясень, що викладені в п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, якщо факт недоплати судового збору зясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), залежно від конкретних обставин справи може у разі неподання позивачем доказів оплати судового збору стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК. У зв»язку з цим судовий збір слід стягнути з відповідача. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Тому в цій частині законність рішення апеляційним судом не перевіряється. Характер спірних правовідносин судом першої інстанції встановлений правильно. Зібраним у справі доказам дана належна і детальна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Outcome: approved