Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

У провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 23.01.2019 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.05.2019 року за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення суду від 23.01.2019 року та передано цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості до Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 656 від 23.08.2012 року. Відповідно до п. 1.1 - 1.2 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 100\~000 грн. на умовах договору, а позивальник повернути кредит, належним чином використавши його, зі сплатою процентів в розмірі 20.5 % річних, кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 23.08.2020 року, на споживчі цілі. Позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме: не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з порушенням Позичальником Кредитного договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на його адресу реєстрації 20.06.2018 року за вихідним № 110.20-16/4277/57359/2018-12/ВИХ направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, якою повідомлено про наявність заборгованості за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений Банком строк. Відповідно до ст. 546 ЦК України в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 23.08.2012 року з [PERSON] та договір поруки № 2 від 23.08.2012 року з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням умов договору, заборгованість за Кредитним договором № 656 від 23.08.2012, станом на 15.08.2019 року, складає 139267,44 грн., та складається з: боргу за кредитом в розмірі 83147,75 грн.; процентів за користування кредитом за період з 03.06.2014 по 05.06.2018 в розмірі 26486,05 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом з червня 2014 по липень 2019 в розмірі 18590,78 грн.; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з червня 2014 по листопад 2015 в розмірі 6589,53 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.12.2014 по 14.08.2019 в розмірі 3855,14 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13.12.2014 по 18.11.2015 в розмірі 583,19 грн.; пеня за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 03.03.2014 по 07.04.2014 в розмірі 15,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 31 липня 2019 року. 22 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в котрому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, вважає, що штрафні санкції не слід нараховувати під час дії особливого періоду в країні, окрім того пояснив, що позивачем пропущено строки позовної давності, у зв`язку з чим додатково надав заяву про застосування строків позовної давності. 30 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення слуханням справи. У судове засідання 31 липня 2019 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 01 жовтня 2019 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 01 жовтня 2019 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 18 листопада 2019 року задля повторного сповіщення учасників справи. 15 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення слуханням справи, до заяви додав тези виступу, в котрих вимоги банку визнав частково, на суму 74\~119.12 грн. У судове засідання 18 листопада 2019 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 17 грудня 2019 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 17 грудня 2019 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 24 лютого 2020 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 24 лютого 2020 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 14 квітня 2020 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 14 квітня 2020 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 21 травня 2020 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 21 травня 2020 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, справа слуханням відкладена на 27 липня 2020 року задля повторного сповіщення учасників справи. У судове засідання 27 липня 2020 року учасники справ не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, по котрій просив суд задовольнити позов у повному обсязі без особистої участі позивача. Належним чином сповіщені відповідачі до суду не з`явились, неодноразово були сповіщені про дату та час слухання справи, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, письмові пояснення, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 656 від 23.08.2012 року. Відповідно до п. 1.1 - 1.2 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 грн. на умовах договору, а позивальник повернути кредит, належним чином використавши його, зі сплатою процентів в розмірі 20.5 % річних, кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 23.08.2020 року, на споживчі цілі. Позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме: не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з порушенням Позичальником Кредитного договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на його адресу реєстрації 20.06.2018 року за вихідним № 110.20-16/4277/57359/2018-12/ВИХ направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, якою повідомлено про наявність заборгованості за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений Банком строк. Відповідно до ст. 546 ЦК України в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 23.08.2012 року з [PERSON] та договір поруки № 2 від 23.08.2012 року з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням умов договору, заборгованість за Кредитним договором № 656 від 23.08.2012, станом на 15.08.2019 року, складає 139267,44 грн., та складається з: боргу за кредитом в розмірі 83147,75 грн.; процентів за користування кредитом за період з 03.06.2014 по 05.06.2018 в розмірі 26486,05 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом з червня 2014 по липень 2019 в розмірі 18590,78 грн.; інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з червня 2014 по листопад 2015 в розмірі 6589,53 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.12.2014 по 14.08.2019 в розмірі 3855,14 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13.12.2014 по 18.11.2015 в розмірі 583,19 грн.; пеня за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 03.03.2014 по 07.04.2014 в розмірі 15,00 грн. Умови договору позивачем були виконані у повному обсязі, натомість відповідачі свої обов`язки щодо виконання умов кредитного договору виконували недобросовісно, внаслідок чого у відповідачів утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (Кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановленим та не оспореним сторонами є той факт, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» свій обов`язок по наданню кредиту виконав, а відповідачі свої зобов`язання по поверненню кредиту, процентів не виконували, що є порушенням умов Договору кредиту. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За договором поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11. Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на момент подачі позову до суду відповідач свої зобов`язання виконував не своєчасно та не в повному обсязі, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 83\~147.75 грн. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: 83 147.75 грн. боргу, 26\~486.05 грн. відсотків за користування кредитом, 18 590.78 грн. втрат від інфляції за основним зобов`язанням, 3\~855.14 - 3% річних за основним зобов`язанням, слід задовольнити. Разом з цим [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог банку у зв`язку з тим, що остання виплата за тілом кредиту відбулась 16.05.2014 року, а з позовною заявою позивач звернувся 03.09.2018 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 за договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Погашення процентів в даному випадку і є місячними платежами. Тому до вимог банку, щодо стягнення з відповідача процентів слід застосувати загальну позовну давність у три роки так як останньою виплатою відповідачем процентів за користування кредитом є погашення датоване 16.05.2014 року, тоді як з позовом банк звернувся до суду 03.09.2018 року. Обставин, для поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не зазначено. Відтак у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом, нарахованих на відсотки сум втрат від інфляції та 3% річних слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 992.77 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 03.08.2018 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволені лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (95 %) в сумі 2 843.13 грн. Отже, на підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з встановленого у судовому засіданні неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial