overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У лютому 2014 року заявник звернувся з цією заявою до суду, посилаючись на те, що [INFO] помер її син, [PERSON], який на день смерті без реєстрації проживав в с. Нараївка, Ємільчинського району Житомирської області. На цей час він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] не було видане, оскільки на час смерті він на стаціонарному лікуванні не перебував, а фельдшер місцевої амбулаторії не міг видати відповідну довідку, оскільки такі довідки видаються щодо осіб, які досягли 60-річного віку. Із-за відсутності медичного висновку свідоцтво про смерть на ім'я [PERSON] виконкомом Кулішівської сільської ради не виданий. Просила встановити факт смерті [PERSON] яка сталась [INFO] в с. Нараївка, Ємільчинського району Житомирської області. У судовому засідання заявник підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представники заінтересованої особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, просили розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами п.8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як вбачається із матеріалів справи [INFO] помер син заявника у справі - [PERSON], [INFO], який на день смерті без реєстрації проживав в селі Нараївка, Ємільчинського району Житомирської області. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], довідками Кулішівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області від 27.11.2013 року за № 1846, 1847. При зверненні заявника до відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ у Київській області, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть на ім'я її сина у зв'язку із відсутністю документу закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для належної реєстрації смерті [PERSON], та видачі відповідного свідоцтва про смерть. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У лютому 2014 року заявник звернулась до суду із заявою, у якій просить надати дозвіл на реєстрацію шлюбу між нею та [PERSON]. На обґрунтування своєї вимоги послалась на те, що вона являється неповнолітньою. В липні 2012 року познайомилася з [PERSON], від якого завагітніла та має намір народити дитину. Батьки останніх не заперечують щодо реєстрації їхнього шлюбу. Однак, враховуючи те, що заявник неповнолітня, відділ РАЦС відмовив у реєстрації такого шлюбу. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що перебуває на третьому місяці вагітності. Просить заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просить заяву задовольнити. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши заявника та заінтересовану особу, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на таке. [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого 25.10.2013 року Червоноградським МС ГУ ДМС України у Львівській області. На даний час заявнику виповнилося 16 років, тобто остання не досягла шлюбного віку. Згідно з довідкою № 112 від 21.02.2014 року, виданою жіночою консультацією Червоноградської ЦМЛ, заявник перебуває на обліку по вагітності у жіночій консультації цієї лікарні. [PERSON] народився [INFO], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого 01.09.2008 року Сокальським РВ ГУ МВС України у Львівській області. Відповідно до статті 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно зі ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Згідно з поясненнями заявника та [PERSON] заявник вагітна від [PERSON], у зв'язку з чим вказані особи мають намір зареєструвати шлюб до народження їхньої дитини. Ураховуючи наведене та те, що [PERSON] має самостійний заробіток, суд вважає, що реєстрація шлюбу відповідає інтересам заявника, а тому заява задовольняється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У лютому 2014 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати її сина [PERSON], [INFO], недієздатним. В обґрунтування заяви вона вказала на те, що її син [PERSON], [INFO] є інвалідом другої групи загального захворювання (шизофренія параноїчної форми). В результаті хронічного, стійкого психічного розладу, [PERSON] не здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки. Заявник бажає оформити опікунство над [PERSON] У судове засідання заявник не з'явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Заводському району, в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до частини 3 статті 237 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] (а.с.4). Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії АД №139985, [PERSON], [INFO] є інвалідом другої групи загального захворювання (шизофренія параноїчної форми) (а.с.5). Згідно частини 1 статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як вбачається з акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №62 від 22 квітня 2014 року, [PERSON], [INFO] страждає хронічним стійким душевним розладом у формі шизофренії параноідної, виражений змішаний тип дефекту. За своїм психічним станом в даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.20-22). Тому, суд вважає можливим, визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року заявники звернулись до суду з зазначеною заявою в якій просять розірвати шлюб, посилаючись на те, що 01.01.1998р вони зареєстрували шлюб Новоборівською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської обл. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], але через різні погляди на життя та втрату взаємного інтересу з 10.06.2013 р. сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть шлюбних відносин не підтримують. Подальше спільне життя і збереження сім'ї , вважають неможливим та таким, що заважає їх інтересам та їх дітей. [PERSON] у судовому засіданні заявні вимоги підтримала в повному обсязі, від строку на примирення відмовилась та просить розірвати шлюб. [PERSON] у судовому засіданні заявні вимоги підтримав в повному обсязі, строк на примирення не потребує у зв'язку з чим надав суду письмову заяву . Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.01.1998р від цього шлюбу подружжя мають дітей - мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які за домовленістю сторін проживають та проживатимуть в майбутньому з матір'ю. Сторони проживають окремо з 10.06.2013 року, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, не підтримують шлюбних стосунків. Заперечують можливість примирення. Майнового спору між подружжям немає. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року заявники звернулись до суду з заявою про встановлення факту належності документу, зазначивши, що 11 січня 1995 року на їх ім'я було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS]. Однак в зазначеному документі допущено помилку при написанні прізвища заявників, а саме: «[PERSON], [PERSON], [PERSON]», в той час як вірно слід вказувати «[PERSON], [PERSON], [PERSON]», про що свідчать копії паспортів заявників. Вони звертались до Управління міського майна Маріупольської міської ради з заявою про внесення змін до вказаного свідоцтва, однак отримали відмову, в зв'язку з чим були змушені звернутись до суду з вказаною заявою. В судове засідання заявники не з'явились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за відсутності представника управління. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1995 року, квартира [ADDRESS] площею 45,2 кв.м. належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до паспортів громадян України вірними є прізвища заявників: 1) паспорт серії [NUMBER], виданий 26 березня 1996 року Іллічівським РВ МУ УМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON], 2) паспорт серії [NUMBER], виданий 16 грудня 2000 року Іллічівським РВ МУ УМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON], 3) паспорт серії [NUMBER], виданий 14 грудня 2000 року Іллічівським РВ МУ УМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON]. Також заявниками надані технічний паспорт на зазначену квартиру на ім'я [PERSON], квитанції про сплату [PERSON] за послуги по приватизації квартири Судом встановлено, що в свідоцтві про право власності на квартиру [ADDRESS] від 11 січня 1995 року помилково вказані відомості щодо власників, а саме: вказано власників «[PERSON], [PERSON], [PERSON]». Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 11 січня 1995 року належить заявникам. Зазначений факт ніким не оспорюється і має для заявників юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У лютому 2014 року заявник Святошинський дитячий будинок-інтернат звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що останній з 19.05.2006 р. перебуває на повному державному утриманні та є вихованцем Святошинського дитячого будинку-інтернату. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу здоров'я вихованець не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, являється інвалідом дитинства ІІ групи (безстроково) внаслідок розумової відсталості. Просив задовольнити заяву на підставі ст. 39, 40 ЦК України. В судовому засіданні представник заявника Святошинського дитячого будинку - інтернату заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надали суду заяву в якій вказували, що підтримують заявлені заявником вимоги та просять слухання справи провести в їх відсутності, що суд з урахуванням думки учасників процесу вважає за можливе (а.с. 25). Заслухавши пояснення представника заявника, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Києві. (а.с. 2). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2007р. [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей, в тому числі і сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до Наказу Святошинського дитячого будинку-інтернату № 36 від 19.05.2006р., на підставі путівки Головного управління соціального захисту населення м. Києва № 12, інваліда з дитинства [PERSON], [INFO], зараховано до списку вихованців з 19 травня 2006 року (а.с.4). Відповідно до Акту судово-психіатричного експерта № 415 від 14 травня 2014 р., [PERSON] у теперішній час страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості (F 74 - згідно з МКХ-10), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також потребує встановлення над ним опіки (а.с. 19-20). Приймаючи до уваги наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У лютому 2014 року заявниця звернувся до суду з із вищевказаною заявою, в якій зазначає, що після смерті [INFO] року її матері [PERSON], яка до смерті постійно проживала в [ADDRESS] відкрилась спадщина. В ході оформлення права на спадщину за заповітом стало відомо, що в свідоцтві про народження заявника ім'я матері вказано на російській мові «[PERSON]», а в паспорті її ім'я вказане як «[PERSON]». У зв'язку з чим заявник просить встановити факт, що померла [INFO] року її матері [PERSON] є матір'ю [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника доводи наведені у заяві підтримав у повному обсязі, просив задовольнити заяву. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка згідно свідоцтва про одруження змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]», її матір'ю вказано особу з іменем [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 28 серпня 2011 року Золотобалківською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис за N17 ім'я померлої особи вказано «[PERSON]». Згідно трудової книжки колгоспника №204 від 05.05.1966 року ім'я померлої вказане на російській мові «[PERSON]», згодом на підставі паспорта проведено виправлення на «[PERSON]» . Таким чином, з урахуванням того, що іншим шляхом встановити факт родинних відносин неможливо, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви щодо встановлення факту, що померла є матір'ю [PERSON], що передбачено ч. 1 ст. 256 ЦПК України, а розбіжності в написанні імені є помилкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У лютому 2014 року заявниця звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною її сестри [PERSON], [INFO], вказуючи на те, що вона з 1973року страждає на психічне захворювання, визнана інвалідом 1 групи, перебуває на обліку у психіатра Миронівської ЦРЛ та на даний час проходить стаціонарне лікування в психіатричній лікарні. В силу свого фізичного стану вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду і опіки. А тому постало питання про визнання її недієздатною та встановлення опіки над нею. У судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просить їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування заявлені вимоги визнала, вважає за доцільне призначити над [PERSON] опікуном [PERSON] Заслухавши заявницю, представник органу опіки та піклування Миронівської РДА, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з акта амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 69 ц від 05.03.2013 року [PERSON] страждає на органічне ураження головного мозку (наслідки перенесеного менінгоецефаліту) зі слабоумством, F-02.86. За своїм психічним станом [PERSON] розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними не може (а.с.22) Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON] На даний час [PERSON] потребує встановлення опіки, оскільки у неї неадекватна поведінка, самостійно себе майже не обслуговує, не в змозі орієнтуватись у простих життєвих ситуаціях та оцінювати їх. Згідно ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] її сестру [PERSON] На підставі ст.ст. 39, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У лютому 2014 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати її матір [PERSON], [INFO], недієздатною та встановити над нею опіку. В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що її мати є психічно хворою людиною, , не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати. Заявниця у судове засідання не з'явилася , подала заяву про розгляд справи зі її відсутності.. Заінтересована особа: представник Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON], [INFO] проживає однією сім'єю з [PERSON] - заявницею. [PERSON] у зв'язку із хворобою перебуває на обліку у КЗ Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр Дніпропетровської обласної ради. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 139 від 19.08.2014 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді судинної деменції. За своїм психічним станом в даний час вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріального району м. Дніпропетровська, затвердженого рішенням Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 84 від 25.04.2014 року над [PERSON] повинна бути встановлена опіка і опікуном може бути призначена [PERSON]. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У лютому 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» раніше звертався до суду з заявою про видачу судового наказу відносно [PERSON] про стягнення з нього на їх користь заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. На підставі ст.ст. 100,101 ЦПК України, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/10091/13-ц від 09.01.2014 року відмовлено у прийняті заяви про видачу судового наказу в частині відкриття наказного провадження. Також, позивач вказав, що 24.05.2013 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання надавати послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а відповідач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Згідно п. 9 вказаного договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим. Позивач у період з січня 2009 року по січень 2014 року включно надав Боржнику послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не здійснював оплату за надані послуги, тому станом на 01.02.2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 3249,91 грн., яка до теперішнього часу відповідачем не сплачена. У зв'язку з цим, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму заборгованості в повному обсязі та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, судом була направлена судова повістка на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований та фактично мешкає, оскільки на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою на ім'я відповідача з причини «за закінченням терміну зберігання», згідно відмітці листоноші, адресату було двічі залишено повідомлення про необхідність з'явитися для отримання кореспонденції, але відповідач з невідомих суду причин не з'явилася за отриманням судової повістки. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved