Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду міста Кременчука із вказаним позовом. Позов обґрунтувала тим, що 15 травня 1998 року між нею та [PERSON] на Кременчуцькій товарній біржі укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . З метою зареєструвати вказану квартиру вона 10.06.2020 року звернулась до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Скакун В.І. їй відмовлено у державній реєстрації її права власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Отже, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 18.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, справу слухати без його участі. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не з`явився, про дату розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов суду не направив. 14.12.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника, згідно яких він просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, розгляд справи проводити без його участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, пояснень на позов суду не направив. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи: 15 травня 1998 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) на Кременчуцькій товарній біржі укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управління ЖКГ 30.04.1998 року, згідно розпорядженням від 30.04.1998 року № 16242/1, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрованій книзі № М-6 за реєстровим № 749. Вказана квартира складається з передньої 1 пл. 7,9 кв.м, кімнати 2 пл. 10,9 кв.м, кімнати 3 пл. 15,6 кв.м, кладови 4 пл. 0,5 кв.м, кладови 5 пл. 0,4 кв.м, кухні 6 пл. 7,7 кв.м, ванної 7 пл. 2,7 кв.м, туалету 8 пл. 1,2 кв.м, балкону пл. 0,9 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м, загальною площею 47,8 кв.м. Договір купівлі-продажу квартири зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під № 223-Н від 15 травня 1998 року та зареєстрований у комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» в реєстрованій книзі № М-6 за реєстровим № 749 15.05.1998 року. На даний час позивач має намір зареєструвати своє право власності на квартиру, у зв`язку з чим вона звернулась 10.06.2020 року до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Скакун В.І. від 15.06.2020 року за № 52649123 [PERSON] відмовлено у державній реєстрації її права власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений нотаріально, як того потребувала ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв під час укладання договору, а за ст. 47 цього ж кодексу такий договір не вважається дійсним. Зв`язку з [PERSON] позивач не підтримує. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 15 травня 1998 року, укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності йому вказаної квартири, що підтверджується п. 3 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 16 000 грн 00 коп., що підтверджується п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобов`язання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру і отримав гроші, а покупець сплатила гроші й отримала квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Договір купівлі-продажу квартири зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під № 223-Н від 15 травня 1998 року та зареєстрований у комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» в реєстрованій книзі № М-6 за реєстровим № 749 15.05.1998 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Спірний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору міни чи купівлі - продажу лише житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав згідно з п. 62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». В той же час відповідно до листа - роз`яснення Міністерства юстиції України від 16 січня 2004 року за № 19-3264, якщо сторонами в договорі були неповнолітні, малолітні діти, або дії вчинялися через представника, то зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі (не мали права бути членами біржі). В цьому випадку необхідно рішення суду про визнання дійсним біржової угоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам, а згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 28.04.1978 року № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.1992 року за № 13, від 25.05.1998 року за № 15, з підстав неодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідають до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі - продажу, в тому числі при придбанні на біржових договорах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Договір купівлі-продажу від 15 травня 1998 року був укладений до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, право власності на придбане майно до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року набувається в порядку, який існував на час його придбання. На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved