Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

У листопаді 2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] усунення перешкод у користуванні житлом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона зі своєю донькою [PERSON] та онукою [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована вона та відповідачі, які не проживають у вказаній квартирі з 2008 року. Особистих речей відповідачів у квартирі немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують. Позивач просить суд задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.12.2020 року здійснено виклик відповідачів через оголошення на веб-сайті судової влади України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою. На адресу суду направили заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували, надали пояснення, що дійсно з 2008 року проживають постійно на території Російської Федерації та є громадянами цієї країни. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляд справи повідомлялася належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи Автозаводського районного відділу Державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з`явився, про дату розгляду повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд повідомляв. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням ЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 13523/1 від 11.02.1997 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, окрім позивача, зареєстровано також місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є донькою та онукою позивача. З 2008 року відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин, не несуть інших витрат по її утриманню, особистих речей відповідачів у помешканні не має. [PERSON] з дочкою [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, де на даний час і проживають. Факт непроживання [PERSON] у вищевказаному помешканні з 2008 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» № 82 від 22.06.2020 року та особистою заявою відповідачів від 16.12.2020 року. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості окремих комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні житлом шляхом зняття відповідачів з реєстрації. Суд враховує, що згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved