Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

у листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.06.1997 року, мають повнолітню доньку. Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні характери та погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння та повага одне до одного, подружні відносини між ними припинилися з квітня 2015 року. У зв`язку з наведеним позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] (а.с. 26), відповідач позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 24). Виходячи з викладеного, у відповідності зі ст. ст. 200 ч. 4, 206 ч. 4 ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі сторін на підготовчому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 03.06.1997 року зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки Машівської селищної ради Полтавської області № 1968 від 01.11.2018 р. [PERSON] - позивач по справі, зареєстрована в [ADDRESS] та має такий склад сім ї: [PERSON], 1972 р.н. - чоловік, [PERSON] - донька, 1997 р.н. (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, тривалий час не проживають разом, що свідчить про те, що сторони втратили почуття взаємної любові, поваги та взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Прізвище позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишити - [PERSON], оскільки про його зміну вона не заявила. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 08.11.2018 позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. до ухвалення рішення у справі (а.с. 18). За таких обставин, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивач при подачі позову судовий збір не сплачувала, а тому, у відповідності зі ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 50 % судового збору, який необхідно було сплатити при подачі позову, тобто 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved