Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 22 січня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Граждиян А.І., зареєстрованого в реєстрі за номером № 159. У будинку зареєстровані її син [PERSON] , 1987 року народження, її мати [PERSON] , 1929 року народження, невістка[PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки сина та невістки не склалися. У січні 2017 року невістка разом із онукою виїхали із домоволодіння, вивезли свої особисті речі. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, відповідач з малолітньою дитиною більше року без поважних причин будинком не користуються, витрат по утриманню будинку не несуть. 16 квітня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволені у повному обсязі, а саме: визнано[PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 року вищевказане заочне рішення скасоване, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, так як вона не має власного житла для реєстрації свого місця проживання та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. Відповідач та представник відповідача у судовому засідання просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставах, зазначених у відзиві на позов. Крім того, відповідач зазначила, що не бажає проживати у будинку позивача разом з дитиною, а їй необхідна тільки реєстрація у вказаному будинку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відноситься верховенство права і змагальність сторін (ст.2 ЦПК України). Принцип змагальності сторін визначає обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснювати у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Граждиян А.І., зареєстрованого в реєстрі за номером №159. Право власності на будинок зареєстровано в КП Павлоградське МБТІ за [PERSON] [INFO] У будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1929 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї від 15.01.2018 року, виданою головою Квартального комітету № 38 м. Павлоград. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до акту обстеження факту постійного проживання від 25.01.2018 року, складеного головою Квартального комітету № 38 м. Павлоград [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] не проживає з січня 2017 року. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За умовами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як було встановлено у судовому засідання відповідач [PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що після розірвання шлюбу відповідача з [PERSON] , малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Відповідач з малолітньою дитиною, змінивши своє місце проживання, не знялися з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , у належному позивачу житловому будинку не проживає, особистих речей у ній немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) відповідач не несе, так само як і інших витрат, а також не приймає участі у спільному побуті, доказів які б спростували дані обставини сторонами надано не було. З вищезазначеного акту обстеження факту постійного проживання від 25.01.2018 року, складеного головою Квартального комітету № 38 м. Павлоград [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживають, починаючи з січня 2017 року. Отже, [PERSON] , [INFO] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , будучи зареєстрованими у житловому будинку позивача, порушує її право та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved