Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони з 02 березня 2007 року по 21 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], який перебуває на її утриманні. На даний час її матеріальне становище є скрутним, достатніх засобів для належного утримання сина вона не має, оскільки отримує лише допомогу по безробіттю. Відповідач проживає окремо від сімї та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює та отримує дохід у середньому від 7 до 8 тисяч гривень, має нерухоме майно та автомобіль. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не погодившись із запропонованим позивачем розміром аліментів, пояснюючи тим, що на даний час він дійсно працевлаштувався та працює водієм, однак отримує мінімальну заробітну плату близько 3000 грн. Іншого доходу у нього немає, а будинок ним отриманий у спадщину від батьків ще у 2006 році, десь тоді ж ним придбаний і автомобіль «Таврія». Просить визначити йому розмір аліментів відповідно до чинного законодавства України. Заслухавши пояснення сторін та зясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 березня 2007 року по 21 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом та рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідач не надає достатніх коштів на утримання свого сина, який згідно довідки ТзОВ «Управлінська компанія будинкоуправління» від 18 вересня 2017 року проживає з матірю, що свідчить про наявність спору та є підставою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною і передбачена ст.184 СК України, оскільки відповідач на час звернення до суду офіційно не був працевлаштованим, проте мав нерегулярні, мінливі доходи і має змогу виплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини. А згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, які незважаючи на розяснення судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України прав та обовязків позивачем не були змінені. Таку обставину суд визнає такою, що має істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, який відповідно до ч.2 ст.184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки фізичної особи підприємця [PERSON] відповідач працює водієм на 1 ставку та у жовтні 2017 року отримав дохід у розмірі 3300 грн., що становить незначно більше за установлену Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальну заробітну плату. Мінімальну заробітну плату має отримувати і позивач, яка з 21 жовтня 2017 року працює продавцем продовольчих товарів в ТОВ «Квартал 5» (м.Тернопіль), отримуючи до цього допомогу по безробіттю. Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік визначено, що розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня 2017 року становить 1777 грн. 1/4 частки від отриманого відповідачем доходу становить 825 грн. та є меншою сумою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а доводи про наявність у нього нерухомого майна, набутого до шлюбу у 2006 році, не є переконливими. Таким чином, з урахуванням вище викладеного при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину (ч.1 ст.141 СК України) та відсутності у розумінні ст.57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку, що розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину слід визначити у розмірі 888 грн. 50 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем позов до суду предявлений 18 вересня 2017 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 640 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved