Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю до Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що починаючи з 2000 року вона фактично мешкає в будинку № 1, що розташований по вулиці Ярославська у м. Торецьку Донецької області. На теперішній час позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується ним, проводить поточні та капітальні ремонти. За даними КП «БТІ м. Торецька» станом на 31.12.2012 року користувачем будинку є [PERSON], підставою користування згідно помітки техніка, що проводив передостаннє обстеження у 1986 року є незареєстрований договір на будівництво від 23.12.1957 року, тобто правовстановлюючі документи відсутні. В судове засідання позивач не прибула, уповноважила представляти свої інтереси в суді [PERSON] на підставі довіреності. \~ Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з\~підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення\~позову повністю, виходячи з наступного. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4\~ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, що позивач, починаючи з 2000 року по теперішній час фактично проживає [INFO], що розташований по вулиці Ярославська у м. Торецьку Донецької області, що підтверджується актом вуличного комітету від 15.09.2017 року. З довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» від 05.02.2018 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року, користувачем будинку за адресою: м. Торецьк (Дзержинськ), вул. Ярославська, 1 є [PERSON], підставою користування згідно помітки техніка, що проводив передостаннє обстеження у 1986 році є не зареєстрований договір на будівництво від 23.12.1957 року. З пояснень представника позивача [PERSON] встановлено, що [PERSON] у 1958 році побудував будинок, що розташований у м. Торецьку, вулиця Ярославська, 1 і перед смертю дозволив [PERSON] користуватись будинком, сплачувати комунальні платежі з метою його збереження, що вона добросовісно і робить по теперішній час. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] помер 29.07.1994 року. Таким чином, враховуючи, що позивач добросовісно володіє вказаним нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти будинком, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Ярославська,1 і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не здобуто, то суд вважає за можливе визнати за ним право власності на даний будинок за набувальною давністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що позивач або представник позивача в позовній заяві чи окремих клопотаннях не наполягали на стягненні судових витрат з відповідача, у зв'язку із чим, виходячи з вимог справедливості судового розгляду, суд не вважає за необхідне стягувати судовий збір з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved