Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з переїздом на інше місце проживання, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що позивачка є наймачем неприватизованої двокімнатної квартири [ADDRESS] . У цій квартирі вона мешкала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер, та двома синами [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] понад 20 років не проживає за місцем реєстрації, а зі своєю сім`єю виїхали на постійне місце проживання у невідомому напрямку. Його місце проживання їй невідомо, оскільки зв`язків з ним не підтримує. Особисті речі сина у квартирі відсутні, він квартирою не цікавиться, комунальних послуг не оплачує. У зв`язку з зареєстрованим місцем проживання, вона вимушена нести додаткові витрати щодо оплати за житлово-комунальні послуги, які нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. У зв`язку з наведеним, вона звернулась в суд з вказаним позовом. Позивач в судовому засідання позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить його задовольнити повністю. Крім того додала, що син [PERSON] в 2018 року разом з сім`єю виїхав в Польщі на постійне проживання, там він і працює. З цього часу він ні разу не приїжджав, витрат на утримання квартири він не розподіляє. Точної адреси проживання вона не знає, оскільки на даний момент син не бажає з нею спілкуватись. Представник позивача [PERSON] та третя особа [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Із заявою про розгляд справи у його відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Зважаючи на те, що відповідач в судове засідання не з`явився, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, встановив такі обставини. Згідно ордеру на житлове приміщення №419 від 22 травня 1987 року, [PERSON] виданий ордер на право зайняття житлової площі 26,9 кв.м. в квартирі по адресі [ADDRESS] на підставі рішення виконкому від 13 травня 1987 року, зі складом сім`ї: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] - дружина. [PERSON] - син. (а.с.41) Як вбачається з розписки наданої паспортисткою Добропільського міськЖЕК [PERSON] про те, що ордер №419 від 22 травня 1987 року на квартиру [ADDRESS] взятий на зберігання як документ строгої звітності. (а.с.7) Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] 19 лютого 1987 року уклав шлюб з [PERSON]. , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] . (а.с.20) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . (а.с.19) Згідно довідки про склад сім`ї від 12 лютого 2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) [PERSON] , доводиться рідним сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 травня 1976 року. (а.с. 21) Згідно інформації наданої відділом реєстрації Добропілсьької міської ради Донецької області від 26 лютого 2021 року [PERSON] , 1976 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 17липня 1998 року. (а.с.28) Довідкою виданою Приватним підприємством Добропільською ремонтно-експлуатаційною службою «Південний» від 15 лютого 2021 року підтверджується, що [PERSON] , 1976 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживає понад 20 років. (а.с.9) На підтвердження факту користування квартирою [ADDRESS] та оплати комунальних послуг позивачем додано до позовної заяви договори про користування електричною енергією від 07 червня 2013 року, про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01 вересня 2017 року, Договір з індивідуальним споживачем надання послуг з постачання теплової енергії від 02 січня 2020 року. (а.с.10-15) Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 20 років, не утримує її, не слідкує за її станом, не сплачує комунальні платежі, а отже не виконує своїх обов`язків, як квартирокористувач. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч.ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. (ч. 1 ст. 123 ЖК УРСР) Статті 61-70 ЖК УРСР передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За змістом ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Законодавство не закріплює лише за основним квартиронаймачем право звернутись з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, основною вимогою відсутність цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи, що основний тягар оплати за комунальні послуги лежить на позивачу, яка є квартиронаймачем спірної квартири, а комунальні послуги нараховуються відповідно до кількості осіб, місце проживання яких зареєстроване в даному житловому приміщенні, а тому права позивача є порушенні та підлягають захисту. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили перебування відповідача разом з сім`єю на постійному проживанні в Польщі в м.Вроцлав та його там працевлаштування в тату-салоні протягом більше як трьох років. Про цей факт їм розповів сам відповідач [PERSON] під час телефонної розмови з відозв`язком по додатку для смартфонів «Viber». Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад шість місяців, без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , з заявою про продовження строку відсутності за даною адресою до наймодавця не звертався, тому суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 71 ЖК України.

Outcome: approved