Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У лютому 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідачки на свою користь борг за договором позики, який посвідчено нотаріально від 15 січня 2014р. у сумі 1557443,2 грн.; інфляційні втрати у розмірі 238783,78 грн.; 3,0 % річних - 46711,63 грн.; пеню у розмірі 257128,84 грн.; штраф 10% - 125352,89 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 15 січня 2014р. між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів (далі по тексту договір), відповідно до якого позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 457839,04 грн., що на момент укладання договору, за офіційним курсом НБУ складало 57280,0 дол. США. Грошові кошти, згідно п. 2 даного договору, були одержані відповідачкою до підписання договору. Відповідачка зобов`язалася за вказаним договором, повертати позику щомісячно, не пізніше 25 числа наступного за розрахунковим, у розмірі, не меншим 6394,0 грн., що за офіційним курсом НБУ складало не менше 800,0 дол. США, до остаточного повернення, при цьому відповідачка зобов`язалася повернути усю суму позики не пізніше 15 січня 2016р. (п. 3 договору), при цьому повернення позики позивачці у гривнях повинно відбуватись, з урахуванням зміни офіційного курсу гривні, встановленого НБУ по відношенню до долара США (п. 4 договору позики). Сторони погодили, що якщо відповідачка своєчасно не повертає позивачці суму позики у строки, визначені договором позики, відповідачка зобов`язана сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми), пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 10 % від простроченої суми за кожен випадок порушення строків повернення суми позики (п. 7 договору). Оскільки по теперішній час відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 24 лютого 2017р. відкрито провадження по справі. Розпорядженням від 31 травня 2018р. за № 01-08-424 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 01 червня 2018р. справу призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018р. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. Стороною відповідача двічі було подано до суду відзив на позов, який було повернуто стороні, у зв`язку з недотриманням положень ч. 4, 7 ст. 178 ЦПК України. Крім того, стороною відповідача було подано до суду письмові пояснення на позов та заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що дійсно між сторонами 15 січня 2014р. було укладено договір, за яким відповідачка отримала від позивачки суму грошових коштів у розмірі обумовлену договором, однак сторона відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку зі спливом строків позовної давності до вимог до стягнення неустойки, неможливості застосування відповідальності за прострочення оплати коштів в частині одночасного застосування відповідальності у вигляді пені та штрафу, що суперечить ст. 61 Конституції України, а також проти стягнення інфляційних втрат, враховуючи ту обставину, що позивач вимагає повернення суми позики з урахуванням зміни офіційного курсу гривні, встановленого НБУ до долара США. Також, представник відповідача у судовому засіданні підтвердила факт несплати відповідачкою коштів за договором, та повідомила, що їй невідомі причини, з яких відповідачка не повертає позичені за договором кошти позивачці. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 15 січня 2014р. між сторонами було укладено договір, який посвідчений приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу АРК Буховець Ю.В., відповідно до п. 1 якого позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 457839,04 грн., що на момент укладання договору, за курсом НБУ відповідало сумі в загальному розмірі 57280,0 дол. США, а відповідачка зобов`язувалася повернути позивачці таку ж суму грошових коштів з урахуванням змін офіційного курсу гривні, встановленого НБУ по відношенню до долара США у гривнях. Відповідно до п. 2 даного договору, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані кредитором та одержані позичальником до підписання цього договору. Згідно з п. 3 договору, відповідачка мала повертати позивачці позику частинами, але остаточне повернення позики мало відбутись не пізніше чим 15 січня 2016р. Станом на день розгляду справи, відповідачка жодних грошових коштів відповідно до умов договору, позивачці не повернула, що підтвердили представники сторін. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 533 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Звертаючись до суду з вказаним позовом сторона позивача просила суд стягнути суму боргу за основним зобов`язанням у розмірі 1557443,2 грн., виходячи з суми заборгованості 57280,0 дол. США на час подання позову до суду, а також інфляційні втрати у розмірі 238783,78 грн.; 3,0 % річних -46711,63 грн.; пеню у розмірі 257128,84 грн.; штраф 10% - 125352,89 грн., станом на 25 січня 2017р. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачки на її користь суми боргу за основним зобов`язанням у розмірі 1557443,2 грн.; 3,0 % річних у розмірі 46711,63 грн. ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про стягнення на її користь інфляційних втрат, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно з умовами договору, сторони погодили еквівалент суми грошових коштів, яка має бути повернута відповідачкою позивачці, в іноземній валюті - доларах США, а індекс інфляції розраховується в Україні на підставі аналізу цін на товари та послуги у національній валюті - у гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. З огляду на викладене, вимога позивачки щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Згідно із п. 3) ч. 1 ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи положення ст. ст. 12, 13 ЦПК України, ст. ст. 258, 267 ЦК України, вимоги позивачки про стягнення пені на її користь за період часу з 26 лютого 2014р. по 15 липня 2016р., час звернення до суду з вказаним позовом 02 лютого 2017р. (відповідно до штемпеля поштового відділення), суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення на її користь пені підлягають частковому задоволенню, а саме за період часу з 02 лютого 2016р. по 15 липня 2016р. у розмірі 170146,68 грн. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачки штрафу у розмірі 10 відсотків від простроченої суми за порушення строків повернення позики, незважаючи на погодження сторонами вказаної умови у пункті 7 договору, не підлягають задоволенню, оскільки це буде порушенням ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8000,0 грн.

Outcome: partial