Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У лютому 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», який діє на підставі довіреності, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №1/12/P3GK/07-07-11/0322 від 21.02.2013 року відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 12982,63 грн. зі строком користування з 21.02.2013 року по 20.02.2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 25% річних та щомісячної комісії по кредиту у розмірі 0,5% від первісної суми кредиту, визначеної у п.1.2 кредитного договору. Відповідно до п.4.4.2 кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим процентам згідно графіку. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 08.02.2016 року відповідач має заборгованість у сумі 17945,77 грн., яка складається з: заборгованості з повернення кредитних коштів 3192,86 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 580,25 грн., заборгованості по сплаті комісії по кредиту 454,37 грн., пені за прострочення основної судної заборгованості 6940,25 грн., пені за несплачені проценти 286,73 грн. та штрафу за порушення строків сплати процентів 6491,32 грн. На підставі цього ПАТ «АКБ «Капітал» був вимушений звернутись до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 17945,77 грн. та судовий збір 1378,00 грн. Представник позивача, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та день слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1.4 Статуту Публічного акціонерного товариства «Акціонерно комерційний банк «Капітал» у новій редакції, затвердженій Рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «АКБ «Капітал» (протокол № 2 від 08 листопада 2013 року) Відкрите акціонерне товариство «Акціонерно комерційний банк «Капітал» перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Акціонерно комерційний банк» Капітал», у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів (протокол № 2 від 30 серпня 2010 року). ПАТ «АКБ «Капітал» є правонаступником прав та обовязків ВАТ «АКБ «Капітал». Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та [PERSON] було укладено договір №1/12/P3GK/07-07-11/0322 про надання споживчого кредиту, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 12982,63 грн. зі строком користування з 21.02.2013 року по 20.02.2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 25% річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5 % від первісної суми кредиту. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, позичальник за обслуговування кредитного договору щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 0,5 % від первісної суми кредиту. Відповідно до п.п. 4.4.2 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту та нараховані відсотки згідно встановленого графіка. Згідно п.5.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати пені у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Згідно п. 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами. Банк має право вимагати сплатити штраф у розмірі 50% від суми виданого кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1/12/Р3GK/07-07-11/0411 від 21 лютого 2013 року, у відповідача станом на 08.02. 2016 року мається заборгованість на загальну суму 17945,77 гривень, яка складається з: заборгованості з повернення кредитних коштів 3192,86 гривень; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 580,25 гривень; заборгованості по сплаті щомісячної комісії за обслуговування рахунку 454,37 гривень; пені за прострочення основної судної заборгованості 6940,25 гривень; пені за несплачені проценти 286,73 гривень; штрафу за порушення умов Кредитного договору 6491,32 гривень. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За вимогами ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення зазначеного, позичальник не виконує умови кредитного договору і вимог діючого законодавства щодо обов'язковості договору та зобов'язань, що з нього випливають, для належного виконання сторонами. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 08 лютого 2016 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 3192,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 580,25 грн. та заборгованість по сплаті комісії за кредитом у розмірі 454,37 грн., оскільки у судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу позичальником порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти. Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором від 21.02.2013 року вбачається, що станом на 08 лютого 2016 року, тобто в період дії мораторію на нарахування пені та штрафів, відповідачу були нараховані штраф у розмірі 6491,32 грн., пеня за прострочення основної судної заборгованості в розмірі 6940,25 грн. та пеня за несплачені проценти в розмірі 286,73 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу та пені, оскільки вони були нараховані в порушення ст. 2 діючого Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі мінімальної ставки за подання позовів матеріального характеру в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial