Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею та за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування власної позиції позивач [PERSON] посилалася на ті обставини, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 серпня 2009 року. Під час шлюбу, у сторін народилося двоє дітей, старший син - [PERSON] , [INFO] , молодший син - [PERSON] , [INFO] . В теперішній час сторони не дійшли згоди щодо спілкування та участі у виховані батьком своїх дітей. Також позивач посилається, на те, що фактично сімейне життя не склалось, спільною сім`єю не проживають, що в свою чергу і стало підставою для звернення з відповідним позовом. У зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] та просив суд: -Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.08.2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 512. -Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення наступного способу участі у виховані та спілкуванні з синами: -Систематичні зустрічі з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щосуботи та щонеділі з 10.00 до 20.00 години, а також в дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків без присутності матері дітей. Ухвалою Малиновського районного суду від 21.11.2018 року по справі № 521/16595/18, було прийнято цивільну справу № 521/18228/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею до спільного розгляду зі справою № 521/16595/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування власної позиції [PERSON] посилалася на ті обставини, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 серпня 2009 року. Під час шлюбу, у сторін народилося двоє дітей, старший син - [PERSON] , [INFO] , молодший син - [PERSON] , [INFO] . В теперішній час батько [PERSON] не приймає належної участі у виховані і утриманні дітей, що у свою чергу і стало підставою для звернення з даним позовом та просила суд: -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 ( десять тисяч) гривень 00 коп. щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття. -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь аліменти до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.00 коп., починаючи з 01 липня 2018 року до [INFO]. -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь понесені додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 19 463 грн. 00 коп. -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь понесені додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 19 463 грн. 00 коп., у розмірі 1200 грн.00 коп. В судове засідання з`явився позивач - [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте у судовому засіданні приймав участь представник позивачки [PERSON] - адвокат Кіріяк Наталя Володимирівна. Позивач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнавав частково, а саме не заперечував щодо необхідності сплати аліментів у твердій грошовій сумі на утримання своїх малолітніх дітей, у наступному розмірі: на утримання [PERSON] , [INFO] - 1200 (одна тисяча двісті гривень), на утримання [PERSON] , [INFO] - 950 грн.(дев`ятсот п`ятдесят), аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років у розмірі 200 (двісті гривень). Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, заперечував у повному обсязі. Представник [PERSON] -також зазначила, що позов визнає частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу, а також не заперечує проти участі батька [PERSON] у виховані і утриманні дітей, однак у межах і у порядку наданого органом опіки та піклування висновку. Представник третьої особи, органу опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явився, надав до суду заяву, якою просив розглядати справу за відсутності представника при цьому також надав до суду висновок про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей та встановлення участі батька у вихованні дітей від 17.10.2019 року за № 2715/01-20. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить до наступних висновків. Під час судового розгляду справи було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 серпня 2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 12. Під час шлюбу, у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорожського міського управління юстиції, та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським районним в м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначає, що відповідачка чинить йому постійні перешкоди в спілкуванні з їх дітьми. Домовленості щодо його участі у вихованні та спілкуванні з синами вони досягти не можуть, між ними регулярно виникають сварки і непорозуміння. Посилався на те, що [PERSON] створює йому штучні перепони в можливості побачитися з дітьми, позбавляючи його таким чином права приймати участь в її житті, сприяти духовному розвитку і вихованню. Зокрема відповідачка, не дозволяє побачення з старшим сином - [PERSON] , [INFO] без її присутності, з чим позивач не погоджувався. 19.09.2019 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації з проханням надати своє бачення спору, який виник між ним та його дружиною, щодо встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, у зв`язку з тим, що остання не надає можливості [PERSON] приймати участь у виховані і спілкуванні з дітьми. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на виконання ч.4 ст. 19 СК України надав до суду Висновок про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та встановлення порядку участі батька - [PERSON] у вихованні дітей. Відповідно до зазначеного висновку, орган опіки та піклування зазначає, що між батьками існує спір щодо участі батька у вихованні дітей, тому на підставі наданих комісії документів, враховуючи результат бесіди з батьком та матір`ю дітей, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування, вважає за необхідне: 1.Затвердити наступний порядок участі батька - [PERSON] , у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : 1.1.Встановити перебування дітей з батьком щотижня у вівторок з 18:00 години до 20:00 години та у суботу з 15:00 години до 20:00 години у загальнодоступних місцях, у присутності матері, до досягнення [PERSON] п`ятирічного віку. 1.2.Встановити перебування дітей з батьком щотижня у вівторок з 19:00 години до 21:00 години та з 15:00 години до 16:00 години кожної другої та четвертої суботи, за місцем проживання батька, а саме: [ADDRESS] , після досягнення [PERSON] п`ятирічного віку. 1.3. Встановити перебування дітей з батьком щорічно на період літніх канікул та святкових днів, за попередньою домовленістю батьків. Представник відповідачки [PERSON] порядок участі батька у вихованні дітей визначеного у висновку визнала та не заперечувала проти його встановлення. Віповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При цьому суд приходить до висновку, що порядок участі батька [PERSON] у виховані малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] встановлений у Висновку органу опіки та піклування за № 2715/01-20 від17.10.2019 року є обгрунтованим, належним та достатнім доказом, оскільки проведено з обовязковим дослідженням умов проживання батька, з проведенням співбесід, як з батьком так і з матірю дитини, а також за умови дотримання прав та інтересів дітей. [PERSON] , не спростовано висновків органу опіки та піклування, не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування,більше того, доводи зазначені у Висновку № 2715/01-20 було повністю підтримані представником останньої у судовому засіданні. Також суд враховує, що зазначений Висновок органу опіки та піклування 2715/01-20 від 17.10.2019 року повністю відповідає Результатам психоемоційного стану [PERSON] [INFO] за №02-Л-430 від 28.11.2018 року, яке було проведено провідним психологом відділу соціальної роботи Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у Малиновському районі - [PERSON] . Відповідно до розділу «Результати психоемоціного дослідження» (а.с.18) провідним психологом було зазначено: «Проте дитина не виявляє бажання зустрічатись з батьком наодинці, це може привести дитину до стресу. Нестор боїться образити матір, так як вона є визначною у відношенні його керівнцтва, процесами виховання та формування його як особистості». Отже суд приходить до висновку, що орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації у своєму Висновку № 2715/01-20 від 17.10.2019 року, обгрунтовано дійшов висновку про необхідність зустрічей батька - [PERSON] з дітьми до досягнення [PERSON] пяти років, за участі матері - [PERSON] . Також суд вважає обгрунтованим посилання позивача [PERSON] на наявність спору між ним та матірю його дітей, щодо його участі у вихованні та у спілкуванні, що додатково підверджується Результатам психоемоційного стану [PERSON] [INFO] за №02-Л-430 від 28.11.2018 року. Відповідно до розділу «Поведінка батьків впродовж псіхоемоційного дослідження» психолог який проводив дослідження прийшов до наступного висновку: «Батько та мати, незважаючи на перевантажений психологічний стан дитини не бажають порозумітись.» Отже, з урахуванням всіх досліджених доказів, пояснень сторін, суд вважає, що запропонований органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Висновок № 2715/01-20 від 17.10.2019 року порядок участі батька [PERSON] у вихованні дітей є обгрунтованим, тому суд не вбачає підстав відхилятись від наданого висновку. Відповідно, позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення встановлення способу участі у виховані та спілкуванні з синами підлагає частковому задоволенню, відповідно до позиції саме органу опіки та піклування, зазначеного у Висновку № 2715/01-20 від 17.10.2019. Вимоги [PERSON] , щодо розірвання шлюбу з [PERSON] є обгрунтованими, оскільки сторони в своїх заявах по суті справи визнають той факт, що останні не проживають однією сім`єю з початку вересня 2018 року. Більше того, наданий судом тримісячний строк на примирення відповідно до Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2018 року не привів до бажаного результату, а саме збереження сім`ї. Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст.110-112Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом також встановлено, що шлюбні стосунки подружжям припинені, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] , підлягають також частковому задоволенню, з урахуванням наступного. Як було встановлено судом, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 серпня 2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 12. Під час шлюбу, у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорожського міського управління юстиції, та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Малиновським районним в м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області. Як вбачається з матеріалів справи, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою ст. 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Законом України № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч.2 ст.182 СК України були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач працює у ТОВ «Середземноморський регістр судноплавства» на посаді інженера-інспектора у виробничому відділі з 09.08.2019 року (наказ № 6 від 08.08.2019 року)з окладом 4175 гривень. Даний факт підтверджується Довідкою вих. № 2-К від 10.09.2019 року. Отже, даний факт спростовує посилання позивачки [PERSON] на той факт, що відповідач [PERSON] працює у крюінговому агенстві «Eurobulk Agency» на посаді групового-інженера-механіка з середньомісячним доходом у розмірі 1500 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України оказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку посилання [PERSON] не підтверджено жодними належними,достатніми та допустимими доказами. Суд відхиляє доводи позивачки, щодо обгрунтування саме розміру стягнення аліментів тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме позивачка проживає там разом з дітьми, що унеможливлює отримання з неї будь-якого доходу. Також, суд відхиляє доводи позивачки щодо наявності на рахунках у [PERSON] грошових коштів, оскільки, як вбачається з наданої банківської виписки це загальна сума, яка проходила по даному рахунку, саме в період перебування сторін у шлюбі. В матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувалось, що грошові кошти збережені [PERSON] до даного часу, також відсутні докази, що останні були зняті та витрачені [PERSON] не в інтересах сім`ї. Разом з тим, суд звертає увагу, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Відповідно до ч.1ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, враховуючи дохід [PERSON] у розмірі 4175 грн. на місяць, та враховуючи положення ч.2 ст. 182 СК України, ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено граничну суму стягнення з боржника, зокрема у разі стягнення по аліментам, суд приходить до висновку, що на [PERSON] аліменти повинні становити - 1200 (одна тисяча двісті гривень), на утримання [PERSON] , [INFO] - 950 грн.(дев`ятсот п`ятдесят). Згідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 02 жовтня 2018 року. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи суму місячного доходу [PERSON] та відсутність доказів у матеріалах справи, що останній може надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, суд вважає обгрунтованим визначити аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 400 (чотириста) гривень на місяць. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на наступні документи, як докази понесення додаткових витрат на [PERSON] , а саме: Копія довідки ГО «Чемпіон» від 01.10.2018 р., копія довідки № 019 виданої Центром освітніх послуг «Експерт» від 25.09.2018 року, копія Листа клубу робототехніки «Kids&Robots» від 26.09.2018 року ,копія довідки № 23 виданої ТОВ «Фітнес клуб «Білий парус» від 02.10.2018 року, з огляду на те, що період за який були понесені додаткові витрати припадав на спільне проживання сторін у шлюбі, що не заперечувалось сторонами. Отже, всі витрати були здійснені за спільні грошові кошти, зворотнього позивачка в порядку ст.81 ЦПК України не довела. Також необгунтованим суд вважає посилання позивачки на стягнення з [PERSON] половини передбачуваних витрат на [PERSON] у розмірі 1200 (одна тисяча двісті гривень) у зв`язку з необгрунтованістю. Відповідно до частини другої ст.89ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь держави суму судового збору у розмірі 736,40 гривень, а з [PERSON] суму судового збору у розмірі 1472,80 гривень.

Outcome: partial