Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 23 серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.\~Херсона, актовий запис №\~307. В обґрунтування позову зазначав, що 23 серпня 2003 року він та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через відсутність між ними взаєморозуміння, протилежністю характерів та поглядів на сімейне життя, у звязку з чим між подружжям стали виникати сварки, які поступово призвели до втрати почуттів між ними та розпаду їхньої сімї. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, примирення подружжя є неможливим. Їхній шлюб носить лише формальний характер. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він підтримує, просив суд його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила суд розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 23 серпня 2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.\~Херсона, актовий запис №\~307. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що на день подачі позову сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примиритися вони не бажають. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved