Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просила постановити рішення про визнання неї власником 10/12 нерухомого майна по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що спірне майно належало [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. Оскільки будинок був побудований після шлюбу, на належну [PERSON] 1/2 майна відкрилась спадщина. Успадкували її [PERSON] та її і спадкодавця син [PERSON] в рівних частках по 1/4 кожен. [INFO] [PERSON] помер, його частку прийняли і успадкували матір [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] в рівних частках по 1/12 кожен. Відтак остаточно [PERSON] належало 10/12 майна, відповідачам - по 1/12. За життя [PERSON] заповіла належне їй майно позивачці, яка у встановленому порядку звернулась до нотаріуса. Він відмовив у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки домоволодіння не зареєстроване у встановленому порядку. До початку розгляду первісного позову по суті [PERSON], [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON] про визнання за кожним із них права власності на 1/6 спірного майна. Вимоги обґрунтували тим, що домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспного двору. Через це станом на 15.04.1991 року його власниками були [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному з яких належало по 1/3 майна. Відтак спадщина після смерті [PERSON] відкрилось саме на таку його частку і [PERSON], [PERSON] успадкували по 1/6 майна. Після смерті останнього спадщину прийняли [PERSON] та відповідачі по первісному позову в рівних частках. Тому остаточно [PERSON] стало належати 2/3 майна, яке вона і заповіла [PERSON] Під час судового розгляду [PERSON], [PERSON] збільшили позовні вимоги і просять, крім визнання за кожним права на 1/6 майна, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Любомльської державної нотаріальної контори 22.11.2009 року і зареєстроване в реєстрі за №2461, за яким [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] В цій частині вимоги обгрунтували тим, що спадкоємцями [PERSON] були його дружина [PERSON] і син(а їх батько) [PERSON] Останній проживав із спадкодавцем і прийняв спадщину, що підтверджує у своїй позовній заяві і сама [PERSON] У передбачений строк [PERSON] заяву про відмову від спадщини не подав. Тому вважають, що видане на грошові вклади [PERSON] свідоцтво про право на спадщину лише [PERSON] не відповідає закону. В судовому засіданні кожен із сторін процесу свої вимоги підтримав в повному об'ємі, заявлені до них вимоги визнали частково. Представник третьої особи підтримав вимоги, заявлені [PERSON], [PERSON] Позивач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спірне майно було спільною сумісною власністю її батьків - [PERSON] і [PERSON] Вважає, що статусу колгоспного двору домоволодіння не мало, оскільки батько в 1990 році вибув із членів колгоспу. Відповідачі в судовому засіданні пояснили, що за записами погосподарських книг спірне майно відносилось до колгоспного двору, тому його власниками в рівних частках були їх батько [PERSON], дід [PERSON], баба [PERSON] Тому вважають, що розмір спадкових часток слід рахувати саме з такого факту. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із свідоцтвами серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Їх сином є [PERSON], дітьми останнього є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після одруження взяла прізвище [PERSON]. Згідно із записами погосподарських книг Рівненської сільської Ради за 1986-1995 роки станом на 15.04.1991 року під №285 значиться колгоспний двір, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON]. До складу майна колгоспного двору входили житловий будинок з двома верандами, чотири сараї, літня кухня, погріб, колодязь, вбиральня, огорожа 1990 року побудови, що стверджено погосподарськими книгами та технічним паспортом на будівлі. [PERSON] 05.06.1984 року придбано за 1100 карбованців відомчий будинок Стир-Горинського райуправління річкового транспорту, використаний для реконструкції старого будинку, що встановлено на підставі квитанції до прибуткового касового ордера №77 та довідки Стир-Горинського райуправління річкового транспорту №484 від 01.06.1984 року. З оглянутої в судовому засіданні трудової книжки [PERSON] встановлено, що він був членом колгоспу «Радянська Україна» села Рівне Любомльського району Волинської області з 01.01.1949 по 05.05.1990 року. З 07.05.1990 по 25.05.1994 року працював в Шацькому управлінні осушувальних систем. Згідно із свідоцтвами серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO]. На час смерті [PERSON] з ним проживали [PERSON] і [PERSON], остання подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Нотаріусом на ім'я [PERSON] 22.11.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №2461. Згідно з цим свідоцтвом [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], котре складається з грошових вкладів з належними до них відсотками та усіма видами компенсацій на день їх видачі і зберігаються у філії Любомльське ТВБВ №10002/089/012 ВАТ «Ощадний банк України» на рахунках [NUMBER] на суму 0,26 гривні, [NUMBER] на суму 2053,65 гривні, [NUMBER] на суму 1,05 гривні. На час смерті [PERSON] з ним проживала [PERSON], що не оспорюється сторонами. [PERSON] 03.09.2013 року склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON]. Згідно із ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України 1963 року було встановлено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Статтею 126 ЦК України 1963 року було визначено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. З аналізу вищенаведених доказів і положень ЦК України 1963 року суд вважає доведеним, що станом 15.04.1991 року спірне домоволодіння мало статус колгоспного двору. Відтак право власності на майно цього двору у рівних частках по 1/3 набули [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Хоча [PERSON] і вибув у 1990 році із членів колгоспу, однак до 15.04.1991 року не збігли встановлені ч.2 ст.123 ЦК України 1963 року три роки і, крім того, саме ним придбано будинок управління річкового транспорту, використаний для реконструкції спірного майна. Твердження [PERSON] про фактичне придбання цього будинку її сім'єю і лише формальне оформлення такого правочину на ім'я [PERSON] жодними доказами не підтверджено. Факт сприяння сім'ї позивача в такому придбанні не має жодних правових наслідків в межах даного позову. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 спірного майна. Статтею 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. … Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із погосподарських книг та довідок Рівненської сільської Ради на час смерті [PERSON] разом з ним проживали [PERSON] і [PERSON]. Перша прийняла спадщину в порядку ЦК України п.2 ч.1 ст.549 1963 року, подавши заяву нотаріусу. Другий такої заяви не подавав, однак і в передбаченому ст.553 ЦК України порядку не відмовився від спадщини, про що свідчить досліджена в судовому копія спадкової справи №393/09. Заяву нотаріусу від імені [PERSON] подавав [PERSON]. При цьому в заяві зазначено про відсутність інших, крім [PERSON], спадкоємців, а для підтвердження такого факту додано довідку Рівненської сільської Ради від року №407 від 05.10.2009 року. В той же час у своїй позовній заяві [PERSON] вказує на факт прийняття [PERSON] і [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], розрахунок своєї частки проводить саме з такого факту і не оспорює його. Зважаючи на встановлений факт спільного проживання трьох співвласників спірного домоволодіння, пенсійний вік [PERSON] і відсутність заперечень з боку первісного позивача суд вважає доведеним, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року. Відтак [PERSON] і [PERSON] успадкували майно [PERSON] в рівних частках і їм стало належати по 1/2 спірного майна(спадкування - 1/3 : 2 = 1/6; об'єднання належної і успадкованої часток - 1/3 + 1/6 = 1/2). Оскільки [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв, а докази про здійснення останнім в порядку ст.564 ЦК України 1963 року розпорядження ощадній касі або банку як вкладником не подані, з таких же підстав і міркувань суд визнає оспорюване свідоцтво про право на спадщину, видане лише спадкоємцю [PERSON], недійсним в частині 1/2 частки спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину спірного майна. За законом її прийняли в рівних частках по 1/3 кожен [PERSON] як матір спадкодавця в порядку ст.ст.1258, 1261, ч.3 ст.1268 ЦК України та [PERSON], [PERSON] як неповнолітні діти спадкодавця в порядку ст.ст.1258, 1261, ч.4 ст.1268 ЦК України. В порядку такого спадкування [PERSON] стало належати 2/3 спірного майна(вже належна 1/2 + успадкована 1/2 : 3 = 1/6), [PERSON], [PERSON] - по 1/6 майна(1/2 : 3). Після смерті [PERSON] на її частку в 2/3 майна відкрилась спадщина, яку шляхом подачі заяви нотаріусу в порядку ст.ст.1233, 1269 ЦК України прийняла [PERSON]. Отже, встановлені обставини спадкування спірного майна приводять суд до висновку, що на підставі ч.5 ст.1268 ЦК України позивачу за первісним позовом [PERSON] належить 2/3 спірного майна, відповідачам [PERSON], [PERSON] - по 1/6 кожному. Спірне майно збудоване за чинності законодавства УРСР, яке не вимагало реєстрації житлових будинків у сільських населених пунктах. Доказом прав на таке майно згідно з п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, для визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування встановлено достатні підстави. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що вимоги первісного і зустрічного позовів підлягають частковому задоволенню: первісний - щодо визначення належної [PERSON] частки, зустрічний - щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам. При цьому вимога [PERSON] про стягнення витрат на виготовлення техпаспорта на будівлі як судових витрат суперечить положенням ч.3 ст.79 ЦПК України і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial