Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми , їх вихованні, та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, в якому просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди та в подальшому не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: [PERSON] та [PERSON]; визначити наступні способи його участі у вихованні дітей шляхом особистого спілкування: побачення - 1-2 рази на тиждень, в робочий день за погодженням та один вихідний на тиждень за місцем навчання дітей або за місцем їх проживання, перебування, спільний відпочинок: половину літніх та інших канікул діти проводить з батьком, необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, в день його побачення з дітьми, має право забирати дітей з дому/школи особисто. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували частково. Вислухавши сторони, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що в період часу з 02 серпня 1997 року між позивачем, [PERSON], та [PERSON] був зареєстрований шлюб, 04.02.2012 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON]. [INFO] та [PERSON] [INFO] р. н. Після розірвання шлюбу діти стали проживати разом із відповідачкою. Як зазначив в своєму позові та в судовому засіданні позивач, пояснив, що з самого моменту розлучення, у нього з [PERSON] почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, їх відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача, стосовно неможливості його нормального спілкування із дітьми. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з дітьми. Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний зв'язок із дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. Крім того позивач звернувся з заявою до Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради з вимогою провести відповідну роботу у межах наданої компетенції з відповідачкою про недопустимість зазначеної поведінки. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей, позивач вимушений був звернутися до суду із даною позовною заявою, оскільки на даний момент це єдиний можливий спосіб забезпечити свої права. Заперечуючи проти позову, позивачка вказала, що 29 квітня 2014 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави на її користь стягнуто з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 30 січня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 19.05.2015 року державним виконавцем ВДВО Оболонського РВ у м. Києві Васильєвим С.С за місцем роботи боржника, -по територіальності, порушено виконавче провадження №47542511. Позивача неодноразово викликали до виконавчої служби, проте він не з'являвся. В подальшому виконання вказаного рішення суду було передано до м.Полтави. [PERSON] працював та працює і по даний час, отримуючи пристойну заробітну плату в середньому 6200,00 грн. на місяць, проте, з дня прийняття рішення судом про стягнення з нього аліментів, останній умисно, маючи відповідні доходи не виконує рішення суду та злісно ухиляється від сплати аліментів. Розуміючи, що необхідно сплачувати виниклу заборгованість, яка наразі становить більше 60 тис.грн., [PERSON] за останні 2 роки змінював місце роботи, але і далі працює не сплачуючи борг. На прохання відповідача допомогти утримувати дітей позивач телефонує та направляє смс-повідомлення старшому сину (навчається у 10 класі) з погрозами та претензіями. Крім того, у зв'язку із злісним ухиленням від виконання свого обов'язку щодо матеріального утримання своїх двох синів, невиконання рішення суду про сплату аліментів 11.12.2015 року порушено кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ст.164 КК України. У неї з дітьми виникала можливість та необхідність оформлення документів на виїзд за кордон на відпочинок та оздоровлення, проте позивач [PERSON] відмовляв їй, не надає відповідний нотаріальний дозвіл. У той час, коли обидва сини хворіють на астму та їм дуже потрібно оздоровлення. Наразі, старший син [PERSON], [INFO] року народження навчається в 10-А класі Полтавської гімназії № 17 Полтавської міської ради Полтавської області та має високий рівень навчальних досягнень з англійської мови, що підтверджують успішно виконані тести Оксфордського університету. Для подальшого розвитку своїх здібностей [PERSON] потребує спеціалізованого навчання, що йому пропонує Центр ЄС на Мальті. Виїзд старшого сина за кордон на навчання сприятиме розширенню його світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, фізично та морально зміцнить його, пристосує до комунікабельності, вивченню англійської мови між англомовними людьми, розширить його кругозір та взагалі вплине на подальшу долю. Проте, позивач своїми позовними вимогами бажає перешкодити розвитку старшого сина. Разом з цим, молодший син [PERSON], [INFO] дуже часто хворіє та потребує оздоровлення в місцях з морським теплим кліматом. У зв'язку із цим, відповідачка запланувала звозити його під час її відпустки та його канікул на оздоровлення до Болгарії. Позивач також відмовляє відповідачу у погодженні документів на виїзд дітей за кордон, що свідчить про відсутність у нього бажання допомоги в їх вихованні, оздоровленні, розвитку тощо. На даний час вона звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави до позивача з позовом про надання дозволу батька на виїзд дітей за кордон. Позивач фізично не міг відвідувати дітей, працюючи в м.Києві, а на даний час [PERSON] працює в м.Кременчуці, що не дасть йому можливості втілювати в жигтя свої позовні вимоги. Разом з цим, у вихідні дні вона з дітьми перебуває в м.Миргороді, у батьків, де [PERSON] та [PERSON] займаються з репетиторами з математики та англійської мови. Також кожні вихідні дні діти займаються кінним спортом в с.Дубровка, Миргородського району, Полтавської області. Вона жодним чином не перешкоджала в спілкуванні дітей з їх рідним батьком, що можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. Вважає взагалі позов безпідставним за відсутності спору. Позивач не тільки сам не бажає виховувати дітей, а ще й злісно від цього ухиляється. Як у неї так і у старшого сина в наявності емейл-адреси в інтернеті, мобільний зв'язок, але позивач знаючи про це не спілкується, не пише, не телефонує. Вислухавши пояснення сторін та їх представників в судовому засіданні. Допитавши свідків та дослідивши подані сторонами докази по справі суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не створює перешкод позивачу у реалізації свого права брати участь у вихованні та вільному спілкуванні [PERSON] із своїми дітьми. Разом з тим суд вважає за необхідне, зважаючи на думку та пояснення учасників судового процесу, визначити способи участі у вихованні дітей обох батьків, як [PERSON] так і [PERSON] Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 141 СК України «мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини». Статтею 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст. 157 СК України, «той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, «що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини». Вказаним статтям кореспондуються норми ЗУ «Про охорону дитинства», статті 15 «батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані браги участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини». Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами. що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї». Отже, із системного тлумачення ч. І ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial