Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Зазначила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебувають їх спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати їх спільних дітей, позивач просила стягнути з нього аліменти на їх утримання в твердій грошові сумі, в розмірі 5 500 грн. на утримання сина, та 5 000 грн. на доньку щомісячно, до досягнення ними повноліття. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти чого відповідач заперечив, погодився на сплату аліментів в мінімальному розмірі встановленому законодавством, а саме в 1/3 частці на обох дітей, оскільки з 03.05.2019 офіційно працевлаштувався. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05.07.2018 шлюб між сторонами розірвано. Спільні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати разом з матір'ю. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відповідач є здоровою молодою особою 31 року; офіційно працює з 03.05.2019 на посаді оператора виробничої дільниці випалу заводу санітарної кераміки у ТОВ «Церсаніт Інвест»; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя,а відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на їх матір. Положеннями ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2019 - 1626 грн., з 01.07.2019 - 1699 грн., з 01.12.2019- 1779 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2019 - 2027 грн., з 01.07.2019 - 2118 грн., з 01.12.2019 - 2218 грн. На думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам обох дітей сторін, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні їх життєві потреби. Позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред'явлення позову, тобто з 13 лютого 2019 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial