Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що він є власником будинку №168 по вул. Ашхабадській у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 жовтня 1968 року. В будинку зареєстровані [PERSON] (позивач по справі), [PERSON] (син позивача) та [PERSON] (відповідач по справі). У серпні 2014 року сторони уклали шлюб та відповідачка зареєструвалась у вищевказаному будинку як дружина позивача. Однак, після укладення шлюбу відповідачка у вищевказаній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей в квартирі не має. Оскільки реєстрація відповідача змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та створює перешкоди у реалізації його права власності, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №168 по вул. Ашхабадській у м. Дніпропетровську. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Надала суду заяву у якій просить розглядати справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, через канцелярію суду надав заяву у якій просить розглядати справу без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий дім від 30 жовтня 1968 року, виданий Виконавчим комітетом АНД районної ради депутатів трудящих [PERSON] є співвласником будинку №168 по вул. Ашхабадській у м. Дніпропетровську. Відповідно до довідки голови квартального комітету №4 Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 01 лютого 2016 року №60 в будинку №168, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ашхабадська зареєстровані [PERSON] та [PERSON], яка є відповідачем по справі. Згідно акту від 25 січня 2016 року, складеним [PERSON] та [PERSON], затвердженим представником квартального комітету №4 Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON], з серпня 2014 року відповідачка не проживає в даному будинку та особистих речей в квартирі немає. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючі те, що відповідач, звільнив житлове приміщення з серпня 2014 року, добровільно не бажає знятися з реєстрації у домоволодінні, суд приходить висновку що відповідач, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, вважається таким, що втратив право на користування житлом за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ашхабадська, буд.168 після спливу однорічного строку передбаченого ст.405 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: approved