Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань. На обгрунтування вимоги послався на те, що 22.07.1976 року прийнятий підземним машиністом гірничих виймальних машин V розряду. 30.11.1976 року звільнений по ст.38 КЗоТ УССР за власним бажанням. 20.12.1976 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 01.06.1977 року переведений підземним гірничим робітником V розряду. 15.07.1977 року підземним гірничим машиністом VI розряду. 01.11.1980 року переведений підземним гірничим майстром добувальної дільниці. 04.08.1982 року назначений підземним помічником начальника дільниці. 01.03.1983 року назначений підземним гірничим майстром добувальної дільниці. 30.05.1987 року назначений підземним заступником начальника добувальної дільниці. 01.06.1988 року назначений в.о. начальника добувальної дільниці. 02.08.1988 року назначений начальником добувальної дільниці. 10.01.1992 року переведений підземним заступником начальника добувальної дільниці. 12.03.1996 року переведений підземним гірничим майстром. 04.11.2002 року звільнений по ст.38 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 20.11.2002 року позивачу встановлено III групу інвалідності. Довідкою МСЕК від 20.11.2002 року останньому встановлено 50% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 09.03.2014 року позивачу встановлено безтерміново III групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Внаслідок отримання професійних захворювань позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення його матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності вести домашнє господарство. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Зазначив, що позивачем не надано жодного медичного висновку та доказу про те, що саме від професійного захворювання він терпить моральні і фізичні страждання, а не від загальних захворювань. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення його матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності вести домашнє господарство. Зазначає, що йому важко дихати, постійно змушений звертатися до лікарів за медичною допомогою, щомісяця витрачає на лікування близько 300 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 22.07.1976 року прийнятий підземним машиністом гірничих виймальних машин V розряду. 30.11.1976 року звільнений по ст.38 КЗоТ УССР за власним бажанням. 20.12.1976 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 01.06.1977 року переведений підземним гірничим робітником V розряду. 15.07.1977 року підземним гірничим машиністом VI розряду. 01.11.1980 року переведений підземним гірничим майстром добувальної дільниці. 04.08.1982 року назначений підземним помічником начальника дільниці. 01.03.1983 року назначений підземним гірничим майстром добувальної дільниці. 30.05.1987 року назначений підземним заступником начальника добувальної дільниці. 01.06.1988 року назначений в.о. начальника добувальної дільниці. 02.08.1988 року назначений начальником добувальної дільниці. 10.01.1992 року переведений підземним заступником начальника добувальної дільниці. 12.03.1996 року переведений підземним гірничим майстром. 04.11.2002 року звільнений по ст.38 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 120265 від 20.11.2002 року позивачу встановлено III групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 007614 від 20.11.2002 року останньому встановлено 35 % втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 045924 від 09.03.2014 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - радикулопатія, 15% - хронічний бронхіт. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній внаслідок отримання професійних захворювань зазнає фізичного болю та страждань, оскільки важко дихати, вести домашнє господарство, постійно змушений звертатися за медичною допомогою, що призвело до погіршення його матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 50%, з яких: 35% - радикулопатія, 15% - хронічний бронхіт. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Доводи представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Outcome: partial