Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У позовній заяві позивач просить постановити рішення про надання їй згоди на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон її сина [PERSON]. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 05.05.2011 року було розірвано. Від шлюбу має сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. З метою відпочинку, оздоровлення, духовного, культурного та всебічного розвитку дитини хотіла б виїжджати з нею за межі України, проте для оформлення проїзних документів необхідна нотаріально посвідчена згода відповідача. В усній та письмовій формі зверталась до нього з проханням надати таку згоду, однак воно невмотивовано залишене без задоволення та без відповіді. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному об'ємі із викладених в позовній заяв підстав і фактичних обставин. Відповідач позов визнав частково: не заперечує проти виготовлення проїзного документа дитині та короткострокових виїздів з позивачкою в Республіку Польща і Республіку Білорусь, однак через складні міждержавні взаємовідносини заперечує проти їх виїзду в Росію. Представник органу опіки та піклування проти позову не заперечила. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Любомльського районного суду від 05.05.2011 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва серії [NUMBER] Згідно з довідкою Згоранської сільської Ради позивачка разом з малолітнім сином проживають в [ADDRESS] до складу їх сім'ї також входять матір і брат позивачки. Листом від 05.02.2014 року відповідачка зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповіді не отримала. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Вирішуючи спір з огляду на встановлені фактичні обставини і положення чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку. Метою отримання дозволу для оформлення проїзних документів дитині позивачка вказала своє бажання виїхати до подруги в Липецьку область Російської Федерації для спілкування, проведення з ним дозвілля, оздоровлення, розширення кругозору, ознайомлення з культурою. В судовому засіданні додатково пояснила, що хоче брати з собою дитину в поїздки в Польщу і Білорусь, де за нижчими цінами можна придбати предмети одягу, змістовніше і цікавіше організувати дитині дозвілля. В той же час доказів необхідності оздоровлення чи лікування дитини за кордоном позивачка не надала. Як вказано вище, малолітній син сторін на час розгляду справи не досяг 5-річного віку. Зважаючи на таку обставину, вказані позивачкою мотиви для тимчасових поїздок дитини за кордон, на думку суду, є недостатньо обґрунтованими, а виїзд в Російську Федерацію може бути небезпечним для дитини з огляду на значну відстань і складні міждержавні відносини цієї країни з Україною на час розгляду справи. В той же час суд враховує позицію відповідача і його згоду на виїзд дитини в країни ближнього зарубіжжя, тому приходить до висновку, що з врахуванням встановлених обставин і положень ст.141 СК України позов підлягає задоволенню у визнаних відповідачем межах. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial