Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 21.01.1985р. по 25.02.2020р., звільнений за ст.38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~В день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 47\~747,79 грн за період: грудень 2019 року, лютий 2020 року. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з березня 2020 року по листопад 2020 року в сумі 144\~776,79 грн. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що не визнає позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті по заборгованості: за грудень 2019 року - після обов`язкових утримань до сплати 15 689,89 грн; за лютий 2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 32\~057,90 грн. Довідки, видані ДП «ВК «Краснголиманська», надані позивачем в якості доказу невиплати відповідачем заробітної плати позивачеві, свідчать лише про нараховувані розміри заробітної платні, та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної платні позивачем не надано. Не надано також і довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, яку позивач просить стягнути. Крім того, подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати не можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. 25.02.2020 року позивач звільнився з підприємства, тобто в цей день він не працював, а знаходився у простої. 25.02.2020 \~ \~ \~ \~ року позивачу відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, пп.2.26, 2.27, ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93 р. № 58, була видана трудова книжка. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але з невідомих причин позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 25.02.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Таким чином, ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, ані в наступному позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 466,48 грн. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст.190 ЦПК України, відповідачем отримано в суді 20.11.2020 року. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до підприємства про виплату йому всіх належним сум при звільненні. За таких обставин відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви - \~ \~ \~ \~20.11.2020 року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача). На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська» як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. В свою чергу підприємство, незважаючи на таке становище, проявило належну дбайливість до позивача, погодившись зі ст.44 КЗпП України. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОВ1Д-19. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства, починаючи з грудня 2019 року, вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства, для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 21 січня 1985 року (наказ № 26/к від 21.01.1985р.) по 25 лютого 2020р. (наказ № 230/к від 25.02.2020р.), працюючи електрослюсарем підземним 3, 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.5-7). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1858 від 23.11.2020р. заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] складає за грудень 2019 року 15\~689,89 грн, лютий 2020 року 32\~057,90 грн, всього 47\~747,79 грн. (а.с.9). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року, лютий 2020 року в сумі 47\~747,79 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - лютий 2020 року в сумі 32\~057,90 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення не працював, 20 листопада 2020 року відповідач отримав копію позовної заяви, отже, зобов`язаний був виплатити всі суми, що належать позивачу з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви 20.11.2020 (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача), не пізніше 21.11.2020 року, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1857 від 23 листопада 2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , який працював на ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 466,48 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 21 листопада 2020 року по 14 грудня 2020 року, становить 7\~463,68 грн (466,48 грн х 16 робочі дні), де 466,48 грн середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 16 дні кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Виходячи зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікати про такі обставини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів встановлення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин на ДП «ВК «Краснолиманське» відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, підстави, на які посилається відповідач у відзиві, не можуть бути віднесені до таких. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, а сплачений при зверненні до суду судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial