Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У лютому 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про примусове виселення мешканців з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку в предметі іпотеки за договором іпотеки № 133 к-ф від 22.06.2007 року, а саме двокімнатної квартири загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2013 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська житлова компанія», Орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Полтави ради, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. Ухвалою суду від 28 березня 2013 року залишено без розгляду частину позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в предметі іпотеки за договором іпотеки № 133 к-ф від 22.06.2007 року, а саме двокімнатної квартири загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно ухвали суду від 28 березня 2013 року виключено з кола третіх осіб на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління ДМС України в Полтавській області та залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради. 29 травня 2013 року представником АБ «Укргазбанк» подано заяву про зміну предмету позову, в якій просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором застави майнових прав № 133 К-Ф від 22 червня 2007 року шляхом продажу з публічних торгів за ціною визначеною суб'єктом діяльності в процедурі виконавчого провадження - нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 2007 року Управлінням житлово - комунального обслуговування населення на підставі Рішення № 130 виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Полтава від 22 травня 2007 року. Право власності на нерухоме майно зареєстровано Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07 червня 2007 року, реєстраційний номер 19097468 та записано в реєстрову книгу № 150, номер запису 20293, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14891507 від 13 червня 2007 року, виданого Колективним підприємством Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», за рахунок вартості якої погасити заборгованість перед Публічним акціонерним банком «Укргазбанк» в загальній сумі 143 411,76 грн. та виселення в примусовому порядку з предмету іпотеки № 133-К-Ф від 22 червня 2007 року. Ухвалою суду від 14 серпня 2013 року позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, за договором застави майнових прав № 133 К-Ф від 22.06.2007 року шляхом продажу з публічних торгів за ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження - нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею - 77,5 кв.м., житловою площею - 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 2007 року Управлінням житлово-комунального обслуговування населення на підставі Рішення № 130 виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 22.05.2007 року. Право власності на нерухоме майно зареєстровано Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 07.06.2007 року, зареєстрований номер 19097468 та записано в реєстрову книгу № 150, номер запису 20293, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14891507 від 13.06.2007 року, виданого Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», за рахунок вартості якої погасити заборгованість перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) за кредитним договором № 133 К-Ф від 22.06.2007 року в загальній сумі 143 411,76 доларів США, з них: прострочена заборгованість по поверненню кредиту 25 369, 74 доларів США, залишок кредиту, який підлягає достроковому стягненню в сумі 34 766,58 доларів США, заборгованість за несплаченими процентами в сумі 34 606, 78 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредиту за договором 20 730, 89 доларів США, та за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 27 937, 77 доларів США - залишено без розгляду у зв'язку з поданою представником позивача заявою про залишення даної частини позовних вимог без розгляду. Позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку в предметі іпотеки за договором іпотеки (без оформлення заставної) № 133 К-Ф від 22.06.2007 року, а саме з двокімнатної квартири загальною площею - 77,5 кв.м., житловою площею - 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]: [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], зареєстровану за адресою: [ADDRESS], [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] - залишено без розгляду у зв'язку з поданою представником позивача заявою про залишення даної частини позовних вимог без розгляду. Ухвалою суду від 14 серпня 2013 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ленінський ВДВС Полтавського міського управління юстиції. В судовому засіданні представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Шух С.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ - Куценко Н.Є. проти задоволення позову не заперечувала. В судовому засіданні відповідачка - [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Законного представник неповнолітнього [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідачів [PERSON], [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON], [PERSON] позов не визнали в впоєному обсязі та просили відмовити в його задоволенні в зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. В судовому засіданні представник третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Служби у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради та Органу опіки і піклування Ленінської районної у м. Полтави - Соловйова Л.М. проти задоволення позову заперечувала. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про примусове виселення мешканців із житлового приміщення таким, що не підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Украгазбанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 133 к-ф. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 133 к-ф без оформлення заставної, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2640 ( т.1 а.с.15-18). Як вбачається з даного договору іпотеки, а саме п. 2.1, предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 2007 року Управлінням житлово - комунального обслуговування населення на підставі Рішення № 130 виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради від 22.05.2007 року ( т.1 а.с.15-18). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про іпотеку» визначено поняття іпотеки, де іпотека розуміється, як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З аналізу даних правовідносин, вбачається, що право застави по своїй природі забезпечує не тільки виконання основного зобов'язання, а й визначає можливі способи здійснення іпотекодержателем захисту його прав та інтересів в основному зобов'язанні. В судовому засіданні представником позивача вказано, що у зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк» змушене було звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк» задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором - 84776,24 доларів США, судові витрати у розмірі 1820 грн.. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 133 к-ф від 22 червня 2007 року на суму 84776,24 доларів США, звернуто стягнення на заставлене майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 2007 року Управлінням житлово-комунального обслуговування населення на підставі Рішення № 130 виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 22.05.2007 року. Даним рішенням у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 133- к-ф від 22.06.2007 року - відмовлено за безпідставністю. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.01.2012 року та у встановленому законом порядку не оскаржене ( т.1 а.с.19-21). Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК). Судом встановлено той факт, що відповідачем [PERSON] не виконані взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору, в зв'язку з чим з [PERSON] стягнуто, як з боржника, суму заборгованості у розмірі 84776,24 доларів США.. Вказане рішення суду набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання. Наведені обставини та факти не заперечувались сторонами по справі. В судовому засіданні представником позивача вказано, що на підставі вказаного рішення суду 28 грудня 2011 року Ленінським районним судом м. Полтави був виданий виконавчий лист, який був пред'явлений для примусового виконання до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ. З приводу вказаного вище виконавчого листа 23 лютого 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ було відкрито виконавче провадження. Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме: згідно постанови від 23 лютого 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1558, виданого 10 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 677319,77 грн. Поряд з цим, на підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ 23 лютого 2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1558 від 10 лютого 2012 року про звернення стягнення на заставне майно в межах суми 677319,77 грн. ( т.1 а.с. 24,25-26,27). В судовому засіданні державним виконавцем зазначено, що в ході виконання виконавчого листа № 2-1558, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, 10 лютого 2012 року було проведено опис майна боржника, а саме: двокімнатної квартира загальною площею77,5 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Поряд з цим, слід вказати, що будь-яких документів ні державним виконавцем, ні представником позивача на підтвердження тверджень державного виконавцю суду надано не було. В судовому засіданні держаним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ Куценко Н.Є. вказано, що в рамках виконавчих проваджень ВП №31390044 від 23 лютого 2012 року про звернення стягнення на заставне майно в межах суми 677 319,77 грн. та ВП № 31389593 від 23 лютого 2012 року про стягнення боргу в сумі 677319,77 грн. державним виконавцем дій для визначення вартості предмета іпотеки та відповідно постановлення останньою постанови про призначення експерта, суб'єкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні здійснено та винесено не було. Судом встановлено, що в рамках виконання вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем не було вжито заходів на предмет отримання інформації про наявність у боржника іншого нерухомого майна. Поряд з цим, державним виконавцем вказано, що в ході вжитих заходів було встановлено, що право на проживання в квартирі [ADDRESS], має неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], відповідно до довідки № 2484 від 17.12.2012 року, виданої Управлінською житловою компанією. Оскільки для подальшої реалізації заставленого майна необхідний був дозвіл органів опіки та піклування тому, державний виконавець, у відповідності до п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі передачі на реалізацію арештованого майна, змушений був звернутися з запитом до органів опіки і піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради. Судом встановлено, що згідно рішення від 22 жовтня 2013 року Ленінської районної у м. Полтаві ради відмовлено Ленінському відділу державної виконавчої служби Полтавського МУЮ в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, що розташоване за адресою у [ADDRESS], право користування яким має малолітній [PERSON], [INFO] ( т.3 а.с.63 ). Зважаючи на вказані обставини і факти, та у відповідності до пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, якою визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Слід зазначити, що встановлені судом правовідносини регулюються ч.2 ст. 16 ЦК України де визначені способи захисту судом цивільних прав та інтересів, так і норми параграфа 6 гл. 49 ЦК «Про заставу», та законів від 02 жовтня 1992 року «Про заставу та від 05 червня 2003 року «Про іпотеку», якими встановлено особливості звернення стягнення на предмет іпотеки/застави та задоволення за рахунок його вартості вимог іпотеко- чи заставодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд у своєму рішення може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» При цьому, відсутність у вказаному вище законі чіткої процедури виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки викликає труднощі при вирішенні судами вимог іпотекодержателів про виселення мешканців. Зокрема, спірним є питання щодо застосування ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в контексті вимог ст. 40 даного закону та ч.3 ст. 109 Житлового кодексу України. Так, частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що при укладенні іпотечного договору [PERSON], саме 22 червня 2007 року у предметі іпотеки - квартирі [ADDRESS] зареєстрованим неповнолітній [PERSON], [INFO], не був. Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 19 січня 2008 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], батьками останнього зазначені батько - [PERSON], матір'ю - [PERSON] ( т.1 а.с.60). В судовому засіданні представником позивача наголошено на тому, що в ході примусового виконання судового рішення від 28 грудня 2011 року стало відомо, що 15 травня 2009 року за адресою предмета іпотеки зареєстровані: дружина - [PERSON], [INFO], та неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Поряд з цим, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] вказав, що іпотечний договір від 22 червня 2007 року не покладено Іпотекодавця - [PERSON] зобов'язання щодо того, що протягом дії кредитного договору Іпотекодавець не мав права реєструвати за місцем знаходження предмета іпотеки членів своє сім'ї. Статтею 526 ЦК України визначено умови виконання зобов'язань, відповідно до положення даної статті визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов'язань розуміють учинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Обумовлені дії ( або утримання від здійснення певної дії) складають предмет зобов'язання . Такого роду дії повинні точно відповідати всім умовам договору та вимогам закодавства, а при їх відсутності - вимогам, що звичайно пред'являються, у томі числі звичаям комерційного обороту, правилам ділової етики. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 2484 від 17.12.2012 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Управлінська житлова компанія», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], його дружина - [PERSON], [INFO], та їх син - [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.22). Таким чином, наведені вище обставини та факти свідчать про те, що дії відповідача [PERSON] є законними, оскільки вони не суперечать умовам договору іпотеки від 22 червня 2007 року та взятим на себе останнім зобов'язанням за даним договором. Поряд з цим, судом встановлено, що будь-яких дій державним виконавцем в рамках Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання вказаного вище виконавчого листа від 23 лютого 2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, крім проведення опису предмету іпотеки вчинено не було. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.ХІ.1950) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Законом України «Про охорону дитинства», а саме статтею 11 визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Поряд з цим, статтею 18 даного Закону визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки і піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Полтави № 194 від 22 жовтня 2013 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, що розташоване у [ADDRESS] , в інтересах неповнолітнього [PERSON],[INFO], у встановленому законом порядку не оскаржено до теперішнього часу ніким з сторін даних правовідносин. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що вказане вище рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Полтави № 194 від 22 жовтня 2013 року не було банком оскаржено, з тих посилань, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не є стороною даних правовідносин, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, згідно постанови про відкриття провадження з виконання виконавчого листа від 10 лютого 2012 року ПАТ АБ «Украгазбанк» є стороною виконавчого провадження та виступає в якості стягувача. Судом встановлено, що згідно пункту 7.2 Договору іпотеки від 22 червня 2007 року визначено, що у випадках невиконання та/або неналежного виконання умов дійсного договору або за власної ініціативи Іпотекодержатель має право розірвати дійсний договір у встановленому законом порядку. У відповідності до даного пункту договору, сторонами досягнуто домовленості, що необхідним доказом надіслання Іпотекодержателем Іпотекодавцю письмового повідомлення щодо виникнення обставин та наслідків передбачених розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» кредитного договору, є поштова квитанція (касовий /фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від іпотеко держателя поштових відправлень - рекомендованих листів з описом про прийняття від Іпотекодержателя в розділі «Адреси та Банківській реквізити сторін» усього договору, або наданої Іпотекодавцем у випадку зміни його місцезнаходження. Зміна (доповнення) та розірвання дійсного договору Іпотекодавцем в односторонньому порядку не допускається. Пунктом 7.3 даного договору визначено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі ( т.1 а.с.17). Слід зазначити, що представником позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» не надано в ході розгляду справи будь-яких доказів на виконання вимог зазначених у нотаріально посвідченому договору іпотеки. Частинами 2,3 статті 40 Закону України «Про іпотеку» законодавцем визначено порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані отримати письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення і встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 3 статті 109 ЖК України визначено, що вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою , передбаченою ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зважаючи на встановлені обставини та факти та аналізуючи норми закону вбачається, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення, яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або власника, або інший погоджений сторонами строк. Так, судом встановлено, що письмова вимога про добровільне звільнення відповідачами квартири [ADDRESS], як докази отримання відповідачами даної письмової вимоги, відсутні. Слід вказати, що встановлені судом дані обставини та факти в судовому засіданні не були спростовані представником позивача ПАТ АБ «Укргазбанк». Слід зазначити, що у відповідності до листа Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 3346 від 23.04.2014 року, вбачається, що за даними реєстрових книг Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за гр. [PERSON], [INFO], зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. За матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] не проводилась ( т.3 а.с.36). Вказана вище інформація підтверджується Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 травня 2014 року, наданих Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції ( т.3 а.с.54-59,60,61). Зважаючи на вказані обставини та факти вбачається, що інше житло у відповідачів по справі не обтяжене іпотечними зобов'язаннями, яке належало останнім на праві власності з повною можливістю реалізації власником комплексу конституційних прав щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, відсутнє. Поряд з цим судом встановлено, що на час розгляду справи в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява про реалізацію предмета іпотеки та відсутні будь-які допустимі докази того, що вказане майно, а саме квартира [ADDRESS], виставлені на продаж та відповідно проведена оцінка даного нерухомого майна в рамках зазначеного виконавчого провадження. Законодавцем визначений чіткий порядок регулювання даних правовідносин. Так, відповідно до положень статей 33,35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У частинах 2 та 3 статті 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Поряд з цим аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщення, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено частиною 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку», а саме статтей 33,35, ПАТ АБ«Укргазбанк» повинен був направити вимогу про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Поряд з цим, діючими нормами закону визначено, що у разі порушення основного зобов'язання передбачає виселення мешканців в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмове попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Вказані вище обставини і факти та норми чинного законодавства спростовують твердження представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» про те, що процедура примусового виселення мешканців з предмету іпотеки змінилась, в зв'язку з внесення змін до Закону України «Про іпотеку». Поряд з цим, на момент виникнення та на час розгляду справи саме Закон України «Про іпотеку», який є чинним чітко регламентує процедуру виселення мешканців. Поряд з цим, суд не приймає доводи представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» та визнає їх юридично невмотивованими про те, що при проведенні процедури реалізації заставленого майна виникають проблеми, оскільки потенційні покупці не бажатимуть приймати участь у прилюдних торгах з реалізації нерухомості, бо у майбутньому не бажають мати клопіт з виселення її мешканців, а тому відповідач [PERSON] та члени його сім'ї зобов'язані в добровільному порядку виселитися та звільнити квартиру [ADDRESS]. Так, законодавцем визначено чітко, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Поряд з цим, законодавцем роз'яснено, що оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення за рішення суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Наведені вище обставини, факти та норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, свідчать про те, що вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про виселення відповідачів є передчасними та такими, що не відповідають визначеній процедурі врегулювання даних правовідносин визначеної нормами Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, вказане свідчить про те, що у позивача ПАТАБ «Укргазбанк» відсутнє право для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів в рамках ст. 3 ЦПК України. На підставі проведеного системного аналізу матеріалів даної справи, пояснень учасників процесу, їх відповідності матеріалам та узгодженості між собою і іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»є необґрунтованим та безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed