Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У лютому 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС» про захист прав споживачів та повернення безпідставно набутих коштів, в якому просив суд стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» на користь позивача назад безпідставно набуті із його заробітку грошові кошти у сумі 25 686,55 грн., 3 % річних в сумі 771,00 грн., інфляційні витратив сумі 988,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2020 року позивач звернувся до суду до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного округу Київської області Клітченко Оксана Анатоліївна про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаю. 30.09.2020 року позовну заяву розглянуто у справі №487/982/20 заяву задоволено частково, де було визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем 06.11.2019 року, реєстровий номер 5303 про стягнення з позивача на користь ТОВ « Фінансова компанія «Сіті Фінанс» суму боргу в розмірі 30 697,57 грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн. та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивач зазначає, що з 01.12.2019 року до 31.11.2020 року проводилося стягнення суми заборгованості, всього було стягнуто 25 686,55 грн. Крім того, позивач посилаючись на вимоги ч. 2 с. 625 ЦК України просить стягнути із суми заборговнасті 3% річних та інфляційні збитки. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом та посилаючись на ст.. 1212 ЦК України просить суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини нявки суду не повідомив. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 30.09.2020 року позовну заяву розглянуто у справі №487/982/20 заяву задоволено частково, де було визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем 06.11.2019 року, реєстровий номер 5303 про стягнення з позивача на користь ТОВ « Фінансова компанія «Сіті Фінанс» суму боргу в розмірі 30 697,57 грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн. та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, проте на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано жодного належного, допустимого і достатнього доказу. Крім того, позивачем не доведено, щодо фактично стягнутої суми у сумі 25 686,55 грн., оскільки з довідки ТОВ «Евері» щодо здійснення відрахувань з виплат з заробітної плати [PERSON] згідно постанови ВП 60718193 від 06.12.2019 за період з 01.12.2019 по 30.11.2020 року, а також не підтверджено, що саме ці кошти отримані ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді [PERSON] від ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про врегулювання грошового зобов`язання від 20.01.2021 року, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року у справі №487/982/20 [PERSON] було відмовлено у стягненні з ТОВ «ФК « СІТІ ФІНАНС» коштів, які було примусово стягнуто за виконавчим написом, вчиненим Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 06.11.2019 року, реєстровий номер 5303, також судом відмолено у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1500 грн. (а.с. 10). При цьому, у зв`язку із відсутністю копії вказано рішення, у суду відсутня можливість вирішити питання щодо закриття провадження у справі згідно п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України або залишення без розгляду по п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed