Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих виконкомом Заставнівської міської ради Чернівецької області 23 грудня 2011 року та зареєстрованих Заставнівським районним бюро технічної інвентаризації Чернівецької області 23 грудня 2011 року їй належать частки 2/100 та 3/100 ідеальної долі адміністративного будинку під номером [ADDRESS] . Співвласниками інших часток адміністративного будинку є: 52/100 ідеальної долі Заставнівська міська рада Чернівецької області; 13/100 ідеальної долі Головне управління Національної поліції в Чернівецькі області; 19/100 ідеальної долі Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України»; 11/100 ідеальної долі Чернівецька обласна дирекція ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Вказала, що фактично адміністративний будинок вже давно розділений між співвласниками. Кожна із належних позивачу часток є відокремленими, тобто кожна з них немає приміщень для спільного користування іншими співвласниками, що підтверджується схематичними та по поверховими планами інвентарних справ. Посилаючись на те, що у зв`язку з надісланим письмовим листом із проханням надати згоду на виділ в натурі належних їй 2/100 та 3/100 часток у спільній частковій власності в добровільному порядку було вирішено частково, виникла необхідність вирішення питання про виділ частки в натурі та припинення права спільної часткової власності. Позивач в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надійшла заява, в якій вказала, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути у її відсутність, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі Заставнівська міська рада Чернівецької області та Головне управління Національної поліції в Чернівецькі області в судове засіданні не з`явилися подали до суду заяви відповідно до яких просили суд розглянути справу без участі їхніх представників, крім того зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України», в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що позивач не довів наявність будь-яких порушень вимог чинного законодавства України зі сторони банку та протиправності дій останнього. Просив суд розгляд справи провести без їхньої участі та відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Відповідач Чернівецька обласна дирекція ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного . Так, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З матеріалів справи убачається, що позивач та відповідачі є співвланиками нерухомого майна адміністративної будівлі, загальною площею 1928,40 кв.м, розташованого по [ADDRESS] . [PERSON] будівля належить їм на праві спільної часткової власності, зокрема позивачу належить 2/100 ідеальної частки з конкретно визначеними приміщеннями: XVII тамбур площею 6,70 кв.м; XVIII приміщення магазину площею 31.30 кв.м.; XIX вбиральня площею 3,30 кв.м.; XX підсобне приміщення площею 5,30 кв.м.; загальною площею 46,60 кв.м. та 3/100 ідеальної частки з конкретно визначеними приміщеннями6 1-21 коридор площею 12,20 кв.м; 1-22 офісне приміщення площею 32,80 кв.м.; 1-24 вбиральня площею 2,20 кв.м., загальною площею 51.70 кв.м. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.12.2011 року серії СФЕ №405771 та витягом про державну реєстрацію прав за номером 32642939 та свідоцтвом про право власності від 23.12.2011 року серії [NUMBER] , витягом про державну реєстрацію прав за номером 32644347. Згідно технічного висновку Заставнівського районного бюро технічної інвентаризації від 30.12.2020 року № 345 за технічними показниками 2/100 частина об`єкта розташованого в [ADDRESS] є відокремлена, має окремий вхід/вихід і може бути виділена в натурі. Згідно технічного висновку Заставнівського районного бюро технічної інвентаризації від 30.12.2020 року № 344 за технічними показниками 3/100 частина об`єкта розташованого в [ADDRESS] є відокремлена, має окремий вхід/вихід і може бути виділена в натурі Так, згідно з ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. З положень ч.ч. 2 , 3\~ст. 367 ЦК України\~вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої третьої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок про те, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Враховуючи вищевикладене, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved