Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 29 червня 2002 року він з відповідачем уклав шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 70. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, а також сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо протягом одного року, в звязку з чим їх сімя фактично розпалась й існує лише формально. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнала. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 29 листопада 2018 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. 07 грудня 2018 року судом відкрито провадження у вказаній справі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони уклали шлюб 29 червня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, а також сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, протягом року проживають окремо, в звязку з чим їх сімя фактично розпалась й існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 50 відсотків судового збору, за подання такого позову.

Outcome: approved