Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказалав, що 16 червня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Бучацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 61. Від спільного подружнього життя в них є малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є суперечки, непорозуміння, сварки, з відповідачем в них різні інтереси та несумісність характерів. Сімейні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведемо. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, доньку залишити проживати з матір`ю, прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, заперечує проти його задоволення, оскільки у них є неповнолітня дочка. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 червня 2013 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Бучацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 61. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є суперечки, сварки, з відповідачем в них різні інтереси та несумісність характерів. За час спільного подружнього життя належної сім`ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, припинили подружнє життя. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню доньку залишити проживати з матір`ю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved