Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» 19.06.2018 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 01 серпня 2008 року між АТ «ЕНЕРГОБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ЕНЕРГОБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір № 1АК (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідач отримав кредит у розмірі 51612,00 доларів США зі сплатою згідно з п. 3.1. Договору за користування кредитом 16,5 % річних, на строк з 01.08.2008 по 01.08.2013 року для придбання вантажного сідлового тягача марки MAN моделі 18.463, білого кольору, 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 12816 куб.см. Відповідно до п.6.1. Договору, договір вступає в силу з моменту підписання Сторонами і діє до повного виконання сторонами договірних зобов`язань. Однак, відповідач не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, в зв`язку з чим, станом на 14.06.2018 утворилась загальна заборгованість у розмірі 83286,33 доларів США (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом валют НБУ - 2 172 731,31 грн.), що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 37390,62 доларів США (975427,43 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 31461,89 доларів США (820761,76 грн.), в тому числі, поточна заборгованість за процентами за користування кредитом - 219,73 доларів США (5732,31 грн.) та прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом - 31242,16 доларів США (815029,46 грн.), заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 14433,82 доларів США (376542,12 грн.), в тому числі: пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 12005,48 доларів США (313192,86 грн.) та пеня за несвоєчасну сплату процентів - 2428,34 доларів США (63349,26 грн.). В подальшому представник позивача надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1 АК від 01.08.2008 року з сумою заборгованості в більшому розмірі - 88627,55 доларів США. Разом з тим, суд зазначає, що відповідне клопотання не заявлялося представником позивача в підготовчому засіданні, відтак, підстави для прийняття судом до розгляду збільшеного розміру позовних вимог суд не вбачає. Представником позивача подано клопотання розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що кредитний договір був укладений з позивачем 01.08.2008 року терміном на 5 років, тобто до 01.08.2013 року. Вважає, що з врахуванням строків позовної давності в три роки позивач мав право звернутися до суду з вищевказаним позовом до 01.08.2016, чого не зробив. Після чого відповідачем направлено заяву про відкладення розгляду справи, однак, в подальшому на неодноразові виклики суду відповідач не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 01.08.2008 року між Акціонерним Банком «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1 АК, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 51612,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, на строк з 01.08.2008 по 01.08.2013 року для придбання вантажного сідлового тягача марки MAN моделі 18.463, білого кольору, 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 12816 куб.см. (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору Банк нараховує проценти із розрахунку встановленої у договорі процентної ставки і фактичної суми одержаного кредиту в останній робочий день місяця за календарний місяць. База розрахунку - 365(366) днів. Позичальник сплачує проценти щомісячно 10-го числа (включно) наступного за звітним місяця шляхом перерахування їх на рахунок Банку. Умовами пункту 3.5 договору передбачено, що кредит погашається Позичальником шляхом перерахування кредитних коштів на позичковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 948,40 доларів США щомісячно не пізніше 30-го числа, починаючи з лютого 2009 року, при цьому датою повернення кредиту вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок Банку. Відповідно до п.4.2 Договору Банк має право нараховувати пеню за несвоєчасну сплату відсотків і повернення кредиту. Пеня нараховується із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені проводиться одночасно з погашенням прострочених платежів. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредит відповідачу в розмірі 51612,00 доларів США, проте останнім порушено умови повернення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 14.06.2018 року загальна сума заборгованості, що складає 83286,33 доларів США (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом валют НБУ - 2 172 731,31 грн.), що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 37390,62 доларів США (975427,43 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 31461,89 доларів США (820761,76 грн.), в тому числі, поточна заборгованість за процентами за користування кредитом - 219,73 доларів США (5732,31 грн.) та прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом - 31242,16 доларів США (815029,46 грн.), заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 14433,82 доларів США (376542,12 грн.), в тому числі: пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 12005,48 доларів США (313192,86 грн.) та пеня за несвоєчасну сплату процентів - 2428,34 доларів США (63349,26 грн.). На час розгляду справи сума заборгованості не погашена, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з положеннями ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене суд вважає, що у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором від 01.08.2008 року проценти після закінчення строку його дії, тобто після 01.08.2013 року. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання своїх зобов`язань, передбачених п.3.1, п.3.3, п.3.4 Кредитного Договору, що підтверджується випискою з особового рахунку, останній платіж за кредитним договором здійснений 31.01.2014 року та в подальшому виконання своїх зобов`язань відповідач припинив (а.с.11-33). Доказів того, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором суду не надано. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк не пізніше 30-го числа включно кожного календарного місяця (п.п.3.1, 3.3, 3.5). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Сторони встановили строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ними (п.6.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 01.08.2013 року (п.п.1.1кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 30 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.3.5 кредитного договору) і щомісячно до 10 числа для процентів за користування кредитом (п.3.4 кредитного договору). За умовами договору сторони погодили, що позичальник починаючи з лютого 2009 року, щомісяця не пізніше 30-го числа місяця, частково в сумі 948,40 доларів США має погашати заборгованість за кредитом. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач [PERSON] мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісяця до відповідно 30-го та 10-го числа впродовж строку кредитування, який сторони визначили до 01 серпня 2013 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем було здійснено 01.01.2014 року, після чого [PERSON] припинив взагалі виконувати зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 14.06.2018 року (відповідно до вихідного номеру заяви), хоча мав можливість відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому з лютого 2014 року, коли йому стало відомо про порушення [PERSON] вимог кредитного договору. Доказів встановлення більшого терміну позовної давності договором, ніж трирічний, передбачений законом, суду не надано. Отже, про порушення свого права Банку було відомо у лютому 2014 року, однак своїм правом щодо пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості Банк не скористався. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами Банку. Банк звернувся до суду з позовом 14.06.2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього платежу, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed