Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Херсонської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю. Позовна заява мотивована тим, що на підставі ордера [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дніпровської ради м. Херсон від 11 січня 1971 року, їй з сім'єю надано право на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS] (далі - квартира). З дня вселення до квартири, яке відбулося після отримання ордеру по теперішній час вона використовує цю квартиру за призначенням, як житло, зокрема, здійснює її повне утримання, за власний рахунок сплачує платежі за комунальні послуги, на підставі особових рахунків, постійно проводить поточний ремонт, вживає заходи щодо забезпечення охорони тощо. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 21.04.2004 р. позивачці [PERSON] належить 1/3 частини квартири 157, розташованої за адресою: [ADDRESS] та по 1/3 частин спірної квартири належить [PERSON] і [PERSON] (кожній). За твердженнями позивачки, яка є пенсіонеркою та «Дитиною війни», її донька [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO], з березня 2004 року за даною адресою не мешкають. З тих пір, знявшись з реєстрації вони виїхали на постійне місце проживання за кордон, жодного разу не приїжджали до цієї квартири, будь-якої участі у сплаті комунальних послуг чи ремонтних роботах не приймають. Відтак, вона прийняла на себе весь тягар по утриманню даного нерухомого майна. У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відповідно до статті 344 ЦК України, позивач посилається на те, що правомірно проживає у квартирі з 1971 року, зареєстрована у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно користується нею, самостійно з 2004 року власними коштами утримує квартиру в цілому у житловому стані, виконуючи щодо неї всі обов'язки власника. Зокрема, постійно оплачує користування послугами з газо- і водопостачання та користування електричною енергією, що, підтверджується наданими копіями квитанцій про сплату послуг, підтримує господарство, шляхом поточних ремонтних робіт, здійснюючи таким чином добросовісне, відкрите, безперервне та безперешкодне володіння майном понад 10 років. У зв'язку з тим, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, тому вона, як особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаним власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду про визнання права власності. Ухвалою суду від 08.11.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.02.2018 року призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.06.2018 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. 19 червня 2018 року ухвалою суду за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] і [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання представник позивача, яка діє на підставі довіреності не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та з урахуванням відмови співвласників квартири від права власності на 2/3 частки належного їм нерухомого майна (квартири). Представник відповідача Херсонської міської ради, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У відзиві на позовну заяву, зазначено, що частки спірної квартири не належать до комунальної власності та відповідне питання не стосується прав і інтересів Херсонської міської ради. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися неодноразово, звернулись до суду, з письмовою заявою про розгляд справи у їх відсутність та визнання позову. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована з 29 січня 1971 року за адресою: квартира [ADDRESS]. Факт реєстрації позивача підтверджується довідкою про склад сім'ї № 2235 від 01.11.2017 р., виданою ТОВ КК «Альянс» за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ордеру [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дніпровської ради м. Херсон від 11 січня 1971 року, позивачці з сім'єю надано право на зайняття житлового приміщення - квартири [ADDRESS] - перейменована розпорядженням міського голови від 19.02.2016 р. №80р) м. Херсон. Згідно свідоцтва про право власності нерухомого майна серії [NUMBER] від 24.03.2004 р., виданого Житлово-комунальним відділом ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», на підставі розпорядження від 23.03.2004 р. № 3601, право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловий [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до витягу № 3393921 від 21.04.2004 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації в зазначеній квартирі зареєстроване право власності за: [PERSON] - 1/3 частки, [PERSON] - 1/3 частки, [PERSON] - 1/3 частки. Згідно Довідки про склад сім'ї, виданої ТОВ КК «Альянс» за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], особи [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані за даною адресою, але зняті з реєстрації з 17.03.2004 року. Як вбачається з матеріалів справи, квартира знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. При цьому, з березня 2004 року, позивач фактично користується нерухомим майном, здійснює догляд за ним, сплачує всі витрати на його утримання, включаючи оплату за комунальні послуги. Вказані обставини та ознаки тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння відповідним нерухомим майном з боку [PERSON], як своїм власним, підтверджуються письмовими доказами у справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 344 ЦК України набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Частина 1 статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб'єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також, частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За таких обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] Щодо вимог до відповідача - Херсонської міської ради, то позов у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що 2/3 частини спірної квартири не належать до комунальної власності. На підставі наведеного,

Outcome: partial