Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У лютому 2017 року представник Маріупольської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачки, в якому просить зобов'язати [PERSON] звільнити та привести в придатний для використання стан шляхом прибирання обєкту, самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану по вул.Гонди, 36 в м. Маріуполі, під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів площею 0,0015 га та двох холодильників загальною площею 0,0002 га. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в Кальміуському районі м. Маріуполя. 21.11.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства України громадянкою [PERSON], про що було складено відповідний акт. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.11.2016 року встановлено, що відповідачка використовує земельну ділянку за адресою в м.Маріуполі по вул.Гонди, 36 під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів, загальною площею 0,0015 га, та двох холодильників загальною площею 0,0002 га, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211, 212 Земельного Кодексу України. З приводу цього видано вказівку №205/2016 від 21.11.2016 року про необхідність усунення відповідачем порушень вимог земельного законодавства України. Спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.12.2016 року, згідно з яким відповідачка вимоги вказівки № 205/2016 від 21.11.2016 року про усунення виявлених порушень земельного законодавства не виконала. Самовільно зайнята земельна ділянка не звільнена та не приведена у придатний до використовування стан. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку за вищезазначеною адресою у відповідачки відсутні, самовільно зайняту земельну ділянку відповідачка не звільнила та не привела у придатний для використання стан. Представник Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідачки. Відповідачка у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява Маріупольської міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.11.2016 року, за результатами перевірки встановлено, що відповідачка самовільно зайняла та використовує земельну ділянку за адресою вул.Гонди, 36 в м.Маріуполі 36 під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів, загальною площею 0,0015 га, та двох холодильників загальною площею 0,0002 га, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211, 212 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України). Згідно із вищезазначеним актом відповідачу направлено письмову вказівку (попередження) від 21.11.2016 року № 205/2016, яким [PERSON] запропоновано усунути виявлені порушення ЗК України у десятиденний строк. Відповідно до повторного акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.12.2016 року відповідачка вимоги вказівки № 205/16 від 21.11.2016 року про усунення виявлених порушень земельного законодавства не виконала, самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211, 212 ЗК України. Відповідно до ст. 13 Конституції України, від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Відповідно до п. 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні та міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться земельна ділянка, рішення про надання відповідачу земельної ділянки для вказаних цілей не приймалось. Таким чином, відповідачка самовільно зайняла земельну ділянку за адресою вул. Гонди, 36 в м. Маріуполі під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів, загальною площею 0,0015 га, та двох холодильників загальною площею 0,0002 га, чим порушила права територіальної громади м. Маріуполя щодо володіння, користування, розпорядження самовільно зайнятою земельною ділянкою. Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За положеннями ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що спірна земельна ділянка знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської ради, рішення про надання відповідачці земельної ділянки площею під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів площею 0,0015 га та двох холодильників загальною площею 0,0002 га в м. Маріуполі по вул. Гонди, 36, не приймалось. Відповідачка не надала суду доказів, які б свідчили про існування та прийняття такого рішення про передачу вказаної земельної ділянки органом місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином судом встановлено, що відповідачка самовільно, без наявних у неї правовстановлюючих документів, використовує земельну ділянку в м. Маріуполі по вул.Гонди, 36, під розміщення контейнеру з продажу алкогольних та тютюнових виробів площею 0,0015 га та двох холодильників загальною площею 0,0002 га, тому вищезазначена земельна ділянка підлягає звільненню. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат, тому вони підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі в сумі 1600,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved