Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 524 147, 34 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 4 000 грн - судові витрати на проведення оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку, витрати на правову допомогу - 2 000 грн, а також 5 000 - відшкодування завданих моральних збитків. В обґрунтування позовних вимог вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 вересня 2016 року, за участі автомобіля відповідача «Skoda Superb» (д. н. з. [NUMBER]), під керуванням [PERSON], автомобіль позивача «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]) отримав механічні пошкодження на суму 624 147, 34 грн, згідно з висновком експертної товарознавчої експертизи. Страховою компанією «Країна» позивачеві виплачено 100 000 грн страхового відшкодування, тому позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між сумою завданого матеріального збитку та виплаченою сумою, відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Одночасно з позовною заявою суду позивачем подано і заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках Державного підприємства «Укроборонсервіс» у межах позовних вимог, а саме суми у розмірі 535 147, 34 грн /т. І а. с. 6/. Ухвалою судді від 27 лютого 2017 року у справі відкрито провадження /т. І а. с. 68/. 02 березня 2017 року представником відповідача подано письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, а також 07 березня 2017 року клопотання про забезпечення речового доказу, яким є транспортний засіб позивача «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]) у незмінному стані, для уникнення зміни його якісних характеристик до проведення судової автотоварознавчої експертизи /т. І а. с. 78-79, 81-82/. Окрім того, 11 квітня 2017 року представником відповідача подано клопотання про витребування у позивача доказів, що підтверджують здійснення ремонту транспортного засобу «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]), клопотання про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги, [PERSON] та письмові заперечення на позовну заяву /т. І а. с. 128, 129, 130/. Ухвалами суду, постановленими на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеними до журналу судового засідання 11 квітня 2017 року, задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи у якості письмового доказу копію звіту про незалежну оцінку від 03 листопада 2016 року № 3150; задоволено клопотання про залучення [PERSON] в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги та зобов'язано сторону позивача у справі надати суду документи, які підтверджують фактичні витрати на ремонт автомобіля після його завершення /т. І а. с. 139-140/. У судовому засіданні 21 червня 2017 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи акт виконаних робіт № 60 від 18 травня 2017 року, рахунок-фактуру № 120 від 14 квітня 2017 року та прибутковий касовий ордер № 3в від 21 квітня 2017 року /т. І а. с. 160, 161-162, 163, 164/. Представник відповідача у судовому засіданні 13 вересня 2017 року подала суду додаткові письмові заперечення на позовну заяву та повторно клопотання про проведення експертизи, а 20 грудня 2017 року - додатки до клопотання про проведення експертизи від 23 травня 2017 року /т. І а. с. 170, 171, т. ІІ а. с. 68/. 22 січня 2018 року у судовому засіданні стороною позивача додаткового подано, письмові заперечення на клопотання сторони відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи /т. ІІ а. с. 2, 71/. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв'язку із чим провадження у справі зупинено /т. ІІ а. с. 74-75/. Вбачається з матеріалів справи, що 13 лютого 2018 року справу було направлено до експертної установи, а 10 квітня 2018 року її було повернуто до суду разом з клопотанням експертів [PERSON], [PERSON] й [PERSON] про надання транспортного засобу та додаткових матеріалів, а також щодо попередньої оплати дослідження за рахунком № 12000 від 26 березня 2018 року, обов'язок чого судом було покладено на заявника клопотання - відповідача ДП «Укроборонсервіс» протягом 45-ти календарних діб /т. ІІ а. с. 81, 82, 83-84/. Копію листа № 4285/18-52/4286/18-54 від 29 березня 2018 року від КНДІСЕ з копією клопотання експертів про надання транспортного засобу і додаткових матеріалів направлено сторонам для виконання /т. ІІ а. с. 85/. Оскільки стороною відповідача протягом встановленого строку не було надано доказів сплати вартості проведення експертизи, ухвалою суду від 27 червня 2018 року у справі поновлено провадження /т. ІІ а. с. 86-87/. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги. Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити, посилаючись на доводи письмових заперечень, а також, що фактичні витрати на ремонт становлять меншу суму, ніж встановлено експертною оцінкою. Суд, заслухавши обґрунтування позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 14 вересня 2016 року у м. Києві, на перехресті Столичного шосе та вул. Матикіна, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Skoda Superb» (д. н. з. [NUMBER]), під керуванням третьої особи у справі [PERSON], та автомобіля позивача «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]). Власником автомобіля «Skoda Superb» (д. н. з. [NUMBER]) є відповідач, позивачеві на праві власності належить «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]), що підтверджується /т. І а. с. 10, 11, 12, т. ІІ а. с. 26/. Голосіївським районним судом м. Києва у постанові від 18 листопада 2016 року у справі № 752/17069/16-п (Пр. № 3/752/6903/16), під час розгляду матеріалів Управління патрульної служби МВС України у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності, визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді 14 вересня 2016 року у м. Києві, на перехресті Столичного шосе та вул. Матикіна, [PERSON], який керував автомобілем відповідача «Skoda Superb» (д. н. з. [NUMBER]) /т. І а. с. 7/. Постанова суду від 18 листопада 2016 року у справі № 752/17069/16-п набрала законної сили 29 листопада 2016 року. Як вбачається із звіту № 3150 від 03 листопада 2016 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного спеціалістом ТОВ «Естімейт Плюс» за заявою ПАТ «СК «Країна», сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]) становить 498 682, 73 грн (з ПДВ) /т. І а. с. 87-126/. З метою одержання страхового відшкодування, позивач звернувся до ПАТ «СК «Країна», яка за результатом розгляду його звернення виплатила 100 000 грн страхового відшкодування /т. І а. с. 8, 9/. Відповідно до висновку № 07/10 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 07 листопада 2016 року, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]), внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді на час проведення дослідження, дорівнює 624 147, 34 грн /т. І а. с. 18-67/. Вартість проведеного експертного дослідження становить, згідно з квитанцією серії ААБ № 584776 від 12 жовтня 2016 року, суму у розмірі 4 000 грн /т. І а. с. 17 «а»/. Встановлено, що 18 травня 2017 року позивач сплатив за ремонт свого пошкодженого автомобіля суму у розмірі 568 325, 00 грн /т. І а. с. 160-162 «а»/. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями частини першої статті 1172 Цивільного кодексу, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), як встановлено положеннями статті 1194 Цивільного кодексу України. Судовим розглядом встановлено, що позивач поніс фактичні витрати на ремонт свого пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини третьої особи [PERSON], який був на той час працівником відповідача і за кермом його автомобіля «Skoda Superb» (д. н. з. [NUMBER]), автомобіля «Porsche Cayenne» (д. н. з. [NUMBER]) у сумі 568 325, 00 грн. Таким чином, враховуючи виплату страхового відшкодування ПАТ «СК «Країна» у розмірі 100 000 грн, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 468 325 грн. Окрім того, позивач зазначав у позовній заяві, що оскільки його майно було ушкоджено, він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначення, клопотами по ремонту автомобіля, тому просив суд стягнути відшкодування моральних збитків у розмірі 5 000 грн. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Тому суд вважає, що дійсно у результаті встановленої вини третьої особи, яка була за кермом автомобіля відповідача, позивач зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну, відповідно до якої судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, визначає розмір стягнення відшкодування моральної шкоди у 1 000 грн з відповідача на користь позивача, тобто позовна вимога у цій частині судом задовольняється частково. Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов'язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За частиною третьої статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: partial