Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У лютому 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Відповідач-1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук Зої Миколаївни (надалі Відповідач-2) про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, зобов'язання вчинити дії. Позивач зазначив, що 24.07.2006 між нею та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір № 014/1179/74/795, за умовами якого кредитор мав надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії лімітом 60.000 дол. США 00 центів на споживчі потреби, з кінцевим терміном погашення, 24.07.2026, процентна ставка річних становить 13,25 %. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 24.07.2006було укладено договір іпотеки б/н, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку майнові права на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Також, в забезпечення виконання умов кредитного договору 24.07.2006 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Як вказує позивач він сумлінно виконував звої зобов'язання за кредитним договором. В подальшому, внаслідок погіршення економічної ситуації в країні, збільшення курсу долара США в три рази, у позивача виникли труднощі щодо погашення кредитної заборгованості. На неодноразові звернення до працівників банку з проханням перевести кредитну заборгованість в національну валюту, переглянути умови кредитного навантаження, залишились відповідачем - 1 без задоволення. Позивач зазначає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Згідно п. 3.2 Кредитного договору чітко не визначено порядок видачі кредитором і порядок отримання позичальником кредитних коштів. У даному пункті кредитного договору зазначені можливі варіанти видачі кредиту. Однак, в кредитному договорі має бути прописано не варіанти, а реальний порядок видачі кредиту. Зазначене прописано у п. 4.1 Кредитного договору, а саме «Кредитор зобов'язується….. відкрити Позичальнику позичковий рахунок 221352206 та надати позичальнику кредитні кошти. Однак, як вказує позивач, у відповідності Договору № 014/1179/74/795 від 24.07.2006 на відкриття ведення поточного рахунку Позивачу було відкрито рахунок в доларах США № [NUMBER]. Таким чином позивачу не відомо, яким саме чином видавались кошти. Позивач готівкою через касу банку кошти не отримував, договір про відкриття позичкового рахунку не укладав. За викладених обставин, відповідачем-1 не виконано умови Кредитного договору щодо порядку видачі кредитних коштів. Крім того, представник позивача вказує, що Відповідач-1 надав позивачу кредитні кошти в розмірі 301 200.00 грн., які були перераховані безготівково з рахунку [PERSON] № [NUMBER] рахунок ТОВ «ФК Укрреставрація». Відповідно, кредит позивачу надано у національній валюті гривні, безготівково, в розмірі 301 200.00 грн. На думку позивача, внаслідок порушення відповідачем-1 умов кредитного договору, Відповідач-1 незаконно вимагав від позивача сплату кредитних коштів та нарахованих відсотків в іноземній валюті. Крім того, відповідачем-1 не виконано істотні умови Кредитного договору, а саме порядок надання кредиту та отримання кредитних коштів, що свідчить про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним. До того, згідно п.1 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 24.07.2006 сторони домовились, що після отримання позичальником документів, що посвідчує право власності на побудований об'єкт нерухомості та оформлення в іпотеку Банку такої нерухомості, процентна ставка з користування кредитом встановлюється на ріні 12% річних. Таким чином, на думку позивача, після укладання 27.08.2008 додаткової угоди до Іпотечного договору, відповідач-1 мав би укласти нову додаткову угоду до Кредитного договору, в якій встановити новий графік погашення відсотків, згідно якого процентна ставка мала бути 12% річних. Дане порушення є незаконним збільшенням кредитного навантаження на позичальника. Позивач вказує, що його було введено в оману в питанні, що стосується порядку сплати процентів. Разом з тим, в кредитному договорі цей порядок не визначений та як наслідок є незаконним збільшенням боргового зобов'язання. Оспорюваний договір не містить повної інформації, в зв'язку з чим суперечить чинному законодавству, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним, враховуючи вимоги ст. 203,215,216 ЦК України. Як зазначає позивач, у кредитному договорі підписана остання його сторінка та сторінка додатку до нього. Посилаючись на викладені обставини, зазначивши що позивальником загалом було сплачено 92 276.24 дол. США, умови договору виконано в повному обсязі та враховуючи, що Відповідач-1 порушив та не виконав істотні умови кредитного договору, позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним кредитний договір. На думку позивача, підлягає визнанню недійсним іпотечний договір б/н від 24.07.2006 з наступних підстав. У зазначеному документі відсутня назва документу, який мав би засвідчувати здійснення правочину між сторонами. Крім того, в зазначеному договорі не визначені його істотні умови. За викладених обставин, позивач просить позов задовольнити, визнати недійсним кредитний договір № 014/1179/74/795 від 24.07.2006, іпотечний договір від 24.07.2006, укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», зобов'язати відповідача-2 виключити записи: з Державного реєстру іпотек - реєстраційний номер обтяження 3525988, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження 7810542. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, в повному обсязі, пославшись на письмові заперечення. Відповідач-2 надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судом встановлено, що 24.07.2006 між позивачем та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір № 014/1179/74/795, за умовами якого кредитор мав надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії лімітом 60.000 дол. США 00 центів на споживчі потреби, з кінцевим терміном погашення, 24.07.2026, процентна ставка річних становить 13,25 %. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, на умовах цього договору кредитор зобов'язується відкрити позичальнику рахунок № 221352206 та надати кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в. п. 3.5 даного Договору. Згідно п.1.2 Кредитного договору, кредитного договору, кредит надається на 240 місяців, з 24.07.2006 по 24.07.2026. У відповідності до п.1 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 24.07.2006 сторони домовилися, що після отримання позичальником документів, що посвідчує право власності на побудований об'єкт нерухомості та оформленні в іпотеку Банку такої нерухомості, процентна ставка за користування кредитом встановлюється 12% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24.07.2006 було укладено іпотечний договір б/н за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку майнові права на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Як пояснив представник позивача, позивач добросовісно щомісяця здійснює оплату за умовами кредитного договору. Загалом сплачено 92 276.24 дол. США. Згідно з ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано жодного доказу та не наведено переконливих доводів щодо визнання недійсними оспорюваних правочинів, не доведено порушення, невизнання або оспорювання прав Позивача. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1054 ЦК України ). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Нормами даного закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов'язання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне за собою й недійсність іпотеки. Разом з тим, оскаржувані Кредитний та іпотечний договори підписані сторонами, містять детальний опис їх предмету ( умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). В момент підписання оспорюваних правочинів позивачем отримано їх примірник. Підписання Кредитного та іпотечного договорів є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України). Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо його предмету - надання кредиту в сумі 60000 доларів США. на умовах, визначених договором. Що стосується посилання позивача, що позичальником його було введено в оману в питанні, що стосується сплати процентів, то дані обставини спростовуються наданими суду доказами. Факт підписання Кредитного та іпотечного договорів, щомісячне погашення кредиту позивачем, укладання додаткових угод до Договору, свідчать про повне волевиявлення позивача під час укладання оспорюваних договорів та згоду з визначеними в них істотними умовами. Отже, позивачем не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б стали підставою для визнання правочинів недійсним. Позиція позивача щодо недійсності кредитного та іпотечного договорів спрямована виключно на уникнення відповідальності Позичальника за виконання взятих на себе зобов'язань по оспорюваному кредитному договору. До того ж, відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України законодавчо закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з зазначених положень закону, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини, яка також проявляється у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що зміст вищезазначених іпотечного та кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ст.ст. 203,215,216 ЦК України, оспорювані правочини не підлягають визнанню недійсним. В тому числі, в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про визнання правочинів недійсними, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідача-2 виключити записи: з Державного реєстру іпотек - реєстраційний номер обтяження 3525988, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження 7810542. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим не підлягає задоволенню заява представника відповідача про застосування строків позовної давності, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Тому, на підставі ст.ст.6, 203,215,216,524,626,627,638,651,652,1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed