Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» (далі ТОВ «Служба швидкого кредитування») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказавши, що 20.05.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № 8797, згідно якого позивач надав [PERSON] кошти у розмірі 2000,00 грн. на споживчі цілі, які позичальник відповідно до п.2.1 договору зобов'язався повернути до 02.06.2012 року. Відповідно до п. 3.3 договору, позичальник зобов'язується повернути кредит у розмірі, вказаному у п. 1.2 даного договору, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 560,00 грн., що разом складає 2560,00 у строк до 02.06.2012 року. В порушення договірних умов відповідач станом на 06.01.2014 року не виконує свої зобов'язання щодо повернення отриманих коштів в розмірі 2000,00 грн. та нарахованих процентів. Згідно з п.6.2. договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту до позичальника застосовуються штрафні санкції у вигляді неустойки -пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу, що складає суму 29849,60 грн. за період з 03.02.2012 року по 06.01.2014 року за 583 дні прострочення. Також пунктом 6.2 договору передбачений штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 1000,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 33409,60 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та суму сплаченого судового збору. Представник позивача до суду не з'явився, в заяві від 03.03.2014 року директор ТОВ «Служба швидкого кредитування» просив розглянути справу без представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст..ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Судом встановлено, що 20.05.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № 8797, згідно якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., які позичальник відповідно до п.2.1 договору зобов'язався повернути до 02.06.2012 року. Відповідно до п. 3.3 договору, позичальник зобов'язується повернути кредит у розмірі, вказаному у п. 1.2 даного договору, а також сплатити проценти в розмірі 560,00 грн., нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, разом 2560,00 грн.. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати кредитодавцю неустойку з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу, за несвоєчасне повернення суми кредиту та/чи плати за користуванням кредиту пеню з розрахунку 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати. За ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені сторонами і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК). Відповідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання. Згідно із ч.2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За умовами ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом з'ясовано, що відповідач отримані кредитні кошти разом з нарахованими процентами у встановлений в договорі строк та до теперішнього часу не повернув, тому вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] на свою користь суми основного боргу в розмірі 2000,00 грн. та процентів в розмірі 560,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вказано в п.2.2. договору, позичальник шляхом укладення цього договору підтверджує отримання суми кредиту в повному обсязі. З копії наданого кредитного договору вбачається, що договір відповідачем підписаний та отримано його примірник. Як вбачається з розрахунку, позивач відповідно до п.6.2 договору нарахував неустойку в розмірі 2% за порушення строків повернення кредиту за період з 03.06.2012 року по 06.01.2014 року за 583 днів прострочення, що склало суму 29849,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тому нарахування пені більше, ніж за один рік, суперечить вимогам законодавства. Позивач звернувся до суду 05.02.2014 року, тому пеня повинна розраховуватися за один рік, що передує зверненню з позовом, а саме за період з 05.02.2013 року по 06.01.2014 року, що становитиме суму 17203,20 грн. за 336 днів (2560 х 2% х 336 = 17203,20). Відповідно до рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки нарахована сума пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором кредиту навіть за розрахунком суду не є співрозмірною із розміром заборгованості за кредитом та суду не надано будь - яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 3000,00 грн., задовольнивши позов в цій частині частково. Позивачем також нарахований штраф в розмірі 50% від суми заборгованості в розмірі 1000,00 грн. з посиланням на п.6.2 кредитного договору, втім такого положення вказаний пункт договору не містить, тому суд вважає, що вказана сума штрафу заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає. Отже з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 5560,00 грн., яка складається з суми основного боргу - 2000,00 грн., процентів - 560,00 грн. та пені - 3000,00 грн., в іншій частині в позові слід відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 55,68 грн., оскільки позовні вимоги задоволені на 16,5%.

Outcome: partial