Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] і [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної в результаті злочину, а саме: завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), та просять з уточненнями стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди суму 4 949,68 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму 5 000,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди суму 53 313,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди суму 5 000,00 грн. (а.с. 1-2, 16-18, 98-100). В обґрунтуванні вимог про стягнення майнової і моральної шкоди позивачі посилаються на те, що 22 червня 2010 року о 15-00 год. [PERSON] керував технічно справним автомобілем ВАЗ-21114 реєстраційний номер [NUMBER], на якому зі швидкістю 85-90 км/год він їхав по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» з боку м. Ізюм в напрямок міста Чугуїв Харківської області. На шляху прямування, на 545 км + 300 м зазначеної автодороги, в наслідок порушення вимоги п.п. 1.5 та 12.1 Правил дорожнього руху України, [PERSON] вибрав небезпечну для руху швидкість руху свого автомобіля, що призвело до його нестійкого руху з виїздом на смугу зустрічного руху, з подальшим зіткненням з автомобілем ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті зазначеної ДТП, яке сталося з вини відповідача [PERSON], пасажир автомобіля ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров'я, та автомобілю ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] було завдано технічних пошкоджень. Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 08 травня 2012 року, залишеного буз змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року, за вказаним фактом ДТП визнано винним [PERSON] у скоєні злочину за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік. По кримінальній справі позивачі були потерпілим і свідком. Заявлені позивачами позовні вимоги у кримінальній справі були залишенні без розгляду із рекомендацією звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Скоєним злочином відповідач заподіяв позивачу [PERSON] матеріальні збитки, які визначаються вартістю витрат на лікування на загальну суму 2 949 грн. 68 коп. та витрати на послуги адвоката в сумі 2 000 грн.; позивачу [PERSON] матеріальні збитки, які визначаються вартістю відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 51 313,00 грн. та послуги адвоката в сумі 2 000 грн.. Крім цього, зазначені дії відповідача призвели до значної моральної шкоди, яку на їх думку відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати їм. Заподіяна моральна шкода полягає у втраті для [PERSON] автомобіля ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] і моральних стражданнях від дій злочинця, так як саме з вини відповідача він не має на цей час транспортного засобу. Заподіяна моральна шкода полягає у втраті для [PERSON] у фізичних і моральних стражданнях від дій злочинця, так як саме з моменту цієї ДТП його стан здоров'я різко погіршився. Внаслідок ДТП і саме з цих підстав розмір моральної шкоди позивачі оцінюють в 5 000 гривень кожний. Враховуючи те, що відповідач добровільно не відшкодував заподіяну шкоду, внаслідок ДТП, позивачі звернулися до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини справи, підтримали уточненні позовні вимоги і просять суд позов задовольнити повністю. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини справи, підтримав уточненні позовні вимоги і просить суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов з вимогою відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 27), вказавши, що він заперечує по суті позову, посилаючись на те, що на момент скоєння ДТП, яке сталося 22.06.2010 року та було скоєно з його вини, відповідач мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС/3151188 від 09.06.2010 року відкритого акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» і на цей час невідомо, чи отримали позивачі будь які кошти на відшкодування шкоди від відкритого акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія». Просить суд у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, - відкрите акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» (а.с. 61). Представник 3 особи відкритого акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав (а.с. 72, 73, 96). Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, пояснення відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Судом установлено і не заперечується сторонами, що 22 червня 2010 року о 15-00 год. [PERSON] керував технічно справним автомобілем ВАЗ-21114 реєстраційний номер [NUMBER], на якому зі швидкістю 85-90 км/год він їхав по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» з боку м. Ізюм в напрямок міста Чугуїв Харківської області. На шляху прямування, на 545 км + 300 м зазначеної автодороги, в наслідок порушення вимоги п.п. 1.5 та 12.1 Правил дорожнього руху України, [PERSON] не вибрав небезпечну для руху швидкість руху свого автомобіля, що призвело до його нестійкого руху з виїздом на смугу зустрічного руху, з подальшим зіткненням з автомобілем ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті зіткнення автомобілів, пасажир автомобіля ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров'я, та автомобілю ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], було завдано технічних пошкоджень. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 08 травня 2012 року, залишеного буз змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2014 року, за вказаним фактом ДТП визнано винним [PERSON] у скоєні злочину за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік. По кримінальній справі позивач [PERSON] був потерпілим та позивач [PERSON] свідком. Заявлені позивачами позовні вимоги у кримінальній справі були залишенні без розгляду із рекомендацією звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. (а.с. 32-38) Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з положень статей 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, якими передбачено обов'язок особи відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та положень Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено страхове відшкодування шкоди. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За обставинами справи відповідач [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ-21114-125-51, реєстраційний номер [NUMBER], яким під час ДТП керував сам відповідач та з вини якого й сталася ДТП. Відповідно до полісу № ВС/3151188 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 червня 2010 року між страховиком відкрите акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» та страхувальником - [PERSON], як власник забезпеченого транспортного засобу ВАЗ-21114-125-51, реєстраційний номер [NUMBER], застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу на строк дванадцять місяців з 09.06.2010 року по 08.06.2011 року. Відповідно до п. 2 вищезазначеного страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого складає 51 000 гривень (п'ятдесят одна тисяча грн.), за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого складає 25 500 гривень (двадцять п'ять тисяч п'ятсот грн.), розмір франшизи - 510 гривень (п'ятсот десять грн.) (а.с. 48). Відповідачем [PERSON] до страховика відкритого акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» подавалось повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 101). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, мета здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 6, п. 15.1 ст. 15 Закону № 1961-IV в разі настання страхового випадку страхується відповідальність будь-якої особи, що експлуатує на законних підставах транспортний засіб, визначений в договорі страхування, за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації забезпеченого страхуванням транспортного засобу. Згідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, станом на 22 червня 2010 року під час керування [PERSON] забезпеченим автомобілем ВАЗ-21114-125-51, реєстраційний номер [NUMBER], було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілю ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], та за шкоду, заподіяну позивачу [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіяні збитків, відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України. Оскільки вина застрахованої особи визнана судом, то ДТП, що сталася 22 червня 2010 року, відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, є страховим випадком, внаслідок якого у страховика теж настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик зобов'язаний направити заявнику повідомлення, щодо прийнятого рішення протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення. Згідно з абз.3 п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Крім того, ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачі на вимогу закону надали суду належні докази того, що діями відповідача [PERSON] їм завдана майнова шкода від злочину: відповідач заподіяв позивачу [PERSON] матеріальні збитки, які визначаються вартістю витрат на лікування на загальну суму 2 949 грн. 68 коп. (а.с. 89-92) та позивачу [PERSON] матеріальні збитки, які визначаються вартістю відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 51 313,00 грн. (а.с. 84). Таким чином, судом встановлено, ліміт відповідальності, передбачений згідно полісу № ВС/3151188 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 червня 2010 року за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого складає 51 000 гривень, та за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого складає 25 500 гривень і розмір франшизи - 510 гривень, тобто, при настанні страхового випадку, відкрите акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» не здійснило позивачеві [PERSON] виплату страхового відшкодування в розмірі 2 949,68 грн., а позивачу [PERSON] в розмірі 25 000,00 грн., а отже належним чином і в повному обсязі не виконало своє зобов'язання за полісом № ВС/3151188 від 09.06.2010 року. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). А тому, відповідач, який застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов'язаний сплатити потерпілим різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Посилання позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача фактичний розмір матеріальної шкоди на загальну суму 2 949 грн. 68 коп. є безпідставними. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою позивачу [PERSON] становить: 51 313,16 грн. - 25 000,00 грн. = 26 313,16 гривень, цю різницю має бути відшкодовано відповідачем [PERSON]. Крім цього, у відповідності до ст. 84 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні вимог позивачів щодо стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі по 2 000 грн. кожному позивачу, так як адвокат [PERSON] участі у цій цивільній справі не приймав (а.с. 87, 93). Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої. Згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд задовольняє позовні вимоги позивачів по відшкодуванню моральної шкоди з урахуванням положень п.п.9, 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та у відповідності статей 23, 1167 ЦК України: розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану здоров'я, істотності вимушених змін в їх життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачі понесли моральну шкоду, яка полягає у фізичних і моральних стражданнях від дій злочинця, так як саме з моменту ДТП, стан здоров'я [PERSON] погіршився від отримання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров'я та душевні страждання, та автомобілю ВАЗ-21110 реєстраційний номер [NUMBER] було завдано технічних пошкоджень, в результаті [PERSON]М.|спричинених| поніс душевні страждання, так як позивачі втратили|згубили,змарнували,загубили| нормальні життєві зв'язки, на відновлення яких необхідний час і здоров'я. Крім цього, відповідно до вимог ч.4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Суд приходить до висновку, що моральну шкоду необхідно стягнути з відповідача, з особи, винними діями якого її заподіяно. Розмір моральної шкоди на користь позивачів суд встановлює із засад розумності, виваженості та справедливості в сумі по 5 000 гривень кожному позивачу. На підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права та з врахуванням передбачених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальних засад про справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, суд частково задовольняє позовні вимоги позивачів і стягує з [PERSON]: - на користь [PERSON] на відшкодування завданої матеріальної шкоди від злочину 26 313,16 гривень (53 313 грн. 16 коп. - 2 000 грн. - 25 000 грн.) та на відшкодування моральної шкоди від злочину суму 5 000 гривень; - на користь [PERSON] на відшкодування завданої моральної шкоди від злочину суму 5 000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь держави судові витрати з відповідача [PERSON] на судовий збір в сумі 263 грн. 13 коп..

Outcome: partial