Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У лютому 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 07 червня 1997 року Мокрецькою сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 3. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне подружнє життя із відповідачем виявилося невдалим, так як у подружжя різні погляди на життя, у результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння та сварки. З цих причин шлюб існує лише формально. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, і пояснила, що з відповідачем проживають разом, однак не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Примирення між нею та відповідачем не можливе. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти розірвання шлюбу. Відповідач вважає, що сім'ю можливо зберегти, тому у судовому засіданні просив надати подружжю додатковий строк на примирення, однак будь яких обґрунтованих заперечень проти розірвання шлюбу не надав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 07 червня 1997 року Мокрецькою сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження (а.с. 6-7). Відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2014 року, з метою збереження сім'ї, сторонам надавався строк для примирення на три місяці. У судовому засіданні позивач зазначила, що вона та відповідач не примирилися, тому наполягала на розірванні шлюбу. Постановою № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачено, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Клопотання відповідача про надання додаткового строку на примирення не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачається надання сторонам додаткового строку на примирення. Крім того, відповідачем не наведено доказів доводів заперечень проти позовних вимог про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що сторони після наданого строку на примирення не примирилися, між ними припинені шлюбні стосунки, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved