Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] яким просив стягнути з відповідачки на його користь надмірно виплачену адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 25944,58 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується виданою довідкою від 10.02.2015 р. № [NUMBER]. Разом з відповідачкою на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради також перебували члени її сімї, а саме чоловік [PERSON], дочка [PERSON]. 12.02.2015 р., 02.05.2015 р., 11.08.2015 р., 12.02.2016 р.,11.05.2016 р. [PERSON] до Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради подавала заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що передбачено Порядком № 505. Загальний розмір грошової допомоги на сімю було призначено у розмірі 1768 грн. щомісячно. При проведенні перевірки ревізійною групою Північно-Східного офісу Держаудитслужби щодо правильності призначення та виплати шомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, виявлено, що [PERSON] не повідомила про наявність у власності чоловіка [PERSON] житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення з 2006 року та має у спільній частковій власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Свідоме надання відповідачем недостовірної інформації вплинуло на визначення права на призначення адресної допомоги. Рішенням Управління від 30.06.2016 припинено здійснення виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідачу та отримано відповідне повідомлення Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про наявність переплати у період з 12.02.2015 по 30.06.2016 в сумі 25944,58 грн. На адресу відповідачки було направлено повідомлення про припинення надання допомоги внутрішньо переміщеним особам від 20.10.2016 № 7446-09 та зазначено про зобовязання повернути переплачену суму і перерахувати 25944,58 грн. на рахунок Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. До цього часу на вказаний розрахунковий рахунок не повернута сума переплати наданої допомоги внутрішньо переміщеній особі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. [PERSON] проти позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с.45-46) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову, виходячи з наступного: Постановою Кабінету Міністрів № 505 від 1 жовтня 2014 року затверджений Порядок «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога). Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: Донецька обл.. [ADDRESS]. У звязку із збройним конфліктом на сході країни, відповідач разом з родиною була вимушена переїхати на підконтрольну Україні територію та отримати статус внутрішньо переміщені особи. 12.02.2015 р. [PERSON] звернулася до позивача з заявою про надання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання та відповідно до пунктів 2,3 Порядку отримувала таку допомогу на сімю у складі 2-х осіб у розмірі 884 грн. на місяць. З 01.06.2015 р., після народження дитини отримувала допомогу на трьох осіб у розмірі 1768 грн. на місяць. Відповідно до пункту 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Проведеною перевіркою ревізійної групи Північно-Східного офісу Держаудитслужби було встановлено, що чоловік [PERSON], [PERSON] має у власності 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька обл.. [ADDRESS]. Відповідно до пункту 6 Порядку, в редакції, що діяла на час призначення відповідачці допомоги, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення. 30.06.2016 року рішенням Управління було припинено здійснення виплат [PERSON] щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Такого рішення позивач суду для огляду не надав. Також позивач посилався на те, що з Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат отримане відповідне повідомлення про наявність переплати у період з 12.02.2015 по 30.06.2016 у сумі 25944,58 грн. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] в 1/3 частині на праві власності належить чоловіку відповідачки [PERSON] (а.с.36) Також судом встановлено, що ця квартира на праві власності належить [PERSON] і [PERSON], кожному по 1/3 частині. Згідно технічного паспорту на квартиру загальна площа квартири становить 42,3 кв.м., житлова 26,7 кв.м, квартира складається з 2-х житлових кімнат площею 14,7 кв.м. та площею 12,0 кв.м. (а.с.29-30). Як убачається з нотаріально посвідчених пояснень батька [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] У квартирі немає окремої виділеної кімнати для родини відповідачки з 3-х осіб, що взагалі унеможливлює проживання у цій квартирі. Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Право власності на 1/3 частину спірної квартири у розмірі 8,9 кв.м. житлової площі є меншим за норму житлової площі на одну особу, а сімя відповідачки складається з 3-х осіб. З правової позиції Верховного суду України, викладеної а в аналізі про деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ вбачається, що правомочність володіння розуміють, як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним. Зарахувати на свій баланс і под..) Правомочність користування означає Передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.) У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад довірчому власникі майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управлянні майном). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка зі своєю сімєю не користується належною її чоловіку частиною квартири і ніколи не користувалась. Відповідачка [PERSON] працює асистентом кафедри 405 Національного аерокосмічного університету ім..[PERSON] та зі своєю сімєю проживає у гуртожитку по вул..Чкалова,13 м.Харкова в кім.524, наданої їй у користування адміністрацією унівіерситету. З огляду на викладене, судом не вбачається підстав вважати, що відповідачкою було отримано адресну щомісячну допомогу безпідставно. У відповідності до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову позивачу про стягнення з відповідачки надмірно виплачених коштів.

Outcome: dismissed