Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У лютому 2014 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся [PERSON] з позовом до Приватного підприємства «Інженерна група «ГлобалТек» про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначив, що у 2013 році він придбав мобільний телефон. 15 травня 2013 року він звернувся до відповідача для проведення діагностики свого телефону. Після проведення діагностики йому був виданий експертний висновок, згідно якого телефону необхідна заміна материнської плати, вартість якої разом із ремонтом становить 1 550 грн. 17.05.2013 року позивачем згідно квитанції була сплачена вартість ремонту в сумі 1 550 грн., після чого телефон для ремонту відправили в м. Київ. Протягом наступних сімох місяців позивач періодично приходив до відповідача для отримання відремонтованого телефону, який йому повернуто не було. У листопаді 2013 року він звернувся із претензією та просив повернути сплачені грошові кошти та мобільний телефон. Будь-якої відповіді позивач не отримав, що спричинило позивачу додаткові страждання. Через відсутність телефону вимушений терпіти незручності в побуті та в сім'ї, багато пересуватися, що завдає фізичну біль. У зв'язку із порушенням прав позивача та затримкою в ремонті телефону позивачу були завдані душевні страждання. Також у нього виникли сумніви, що його дороговартісна річ буде відремонтована, що також завдає йому моральні страждання, які він оцінює в 1550 грн. Просив зобов'язати відповідача здійснити у двотижневий строк та за свій рахунок ремонт мобільного телефону, стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 1550 грн. та моральної - в розмірі 1550 грн., а також неустойку в розмірі 1% від вартості товару за кожний день затримки виконання його вимог в розмірі - 2 400 грн., а всього на загальну суму 5 540 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить мобільний телефон HTC HTT 320e, серійний [NUMBER], що підтверджується гарантійним талоном та фіскальним чеком. (а.с. 6, 8). 15 травня 20913 року позивач звернувся до відповідача для проведення діагностики та здійснення ремонту вказаного мобільного телефону, що підтверджується квитанцією №10560 від 15.05.2013р. (а.с. 7). Відповідачем було проведено технічне обстеження наданого мобільного телефону позивача та виявлено несправність - необхідна заміна материнської плати, загальна вартість ремонту становить 1550 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №115 від 19.07.2013 року позивачем на користь відповідача було здійснено оплату за ремонт мобільного телефону HTC HTT 320e згідно квитанції №10560 в сумі 1 550 грн. (а.с. 5). Згідно статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Таким чином між сторонами по справі був укладений договір підряду, за яким відповідач взяв на себе обов'язок провести ремонт мобільного телефону позивача, за що позивач сплатив встановлену відповідачем вартість необхідних ремонтних робіт. В наданих позивачем письмових доказах відсутні встановлені строки виконання відповідачем ремонтних робіт. У пункті 3 квитанції №10560 від 15.05.2013 року зазначено, що в разі відсутності на складі виробника техніки в Україні необхідної для ремонту запчастини, то строк ремонту може бути збільшено більше ніж на 14 днів. Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач зазначає, що періодично приходив до відповідача за відремонтованим телефоном, але відповідач кожного разу лише обіцяв, що через тиждень він буде вже відремонтований. За період з травня по листопад 2013 року Відповідач не виконав ремонтні роботи телефону, тому 26 листопада 2013 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій просив повернути йому мобільний телефон та сплачені ним грошові кошти в сумі 1 550 грн., але відповідач вимоги претензії не виконав, відповідь на претензію не надіслав. Таким чином, відповідач порушив та не виконав взяті на себе обов'язки з ремонту мобільного телефону у можливо розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. З липня 2013 року, з моменту отримання коштів за ремонт телефону від позивача, відповідач не провів ремонт мобільного телефону та не надав відповідь не претензію позивача. Не надав суду доказів на підтвердження ремонту мобільного телефону та повернення його позивачу або погодження із позивачем досить тривалих строків ремонту вказаного мобільного телефону. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе обов'язки з ремонту мобільного телефону, натомість позивач зі свого боку належним чином виконав свої обов'язки та сплатив вартість робіт, тому порушене право позивача підлягає захисту судом у спосіб, обраний позивачем, та у відповідності до пункту 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме - шляхом примусового виконання обов'язку в натурі. Проте вимога позивача про зобов'язання відповідача виконати ремонт телефону за свій рахунок не відповідає існуючим умовам договору, укладеного між сторонами, та діючим положенням законодавства, які регулюють інститут підрядних відносин та встановлюють платність виконуваної підрядником роботи. Тому підлягає задоволенню лише вимога позивача про зобов'язання відповідача провести ремонт мобільного телефону у двотижневий строк. Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживача тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на підряднику (виконавці послуг). Відповідач не скористався закріпленою законодавством можливістю надати суду докази та вказати на ті обставини, які б звільнили його від цивільної відповідальності, та в обґрунтування безпідставності позовних вимог позивача. Вирішуючи питання про законність позовних вимог про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, суд виходить із наступних положень законодавства. За вже наведеними вище положеннями ст. 612 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на отримання та відшкодування матеріальної шкоди лише у випадку відмови від договору (відмови від прийняття виконання) або розірвання договору. Разом з тим, позивачем був обраний інший спосіб захисту - примусове виконання обов'язку в натурі, при виконанні відповідачем якого сплачена договірна вартість не може вважатися шкодою. Спричинення інших матеріальних збитків позивачем не доведено. Відносно заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди то ці вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 611, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 глави 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. У випадку із позивачем шкода була завдана внаслідок порушення обов'язку із належного та своєчасного виконання ремонтних робіт, що наразі не передбачає за діючими нормами відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків і моральної шкоди. Укладений між сторонами договір підряду також не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі порушення обов'язку відповідачем. Не передбачають такої відповідальності і нормативно-правові акти, які регулюють спірні відносини. За таких обставин вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Позивачем також було заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача неустойки у розмірі 1% від вартості товару за кожний день затримки невиконання його вимог. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що позивачем в позові не зазначено і не наведено розрахунок неустойки та період, за який позивач здійснює нарахування неустойки. Більше того, згідно частини 9 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. За своїм загальним змістом та функціональним призначенням норми наведеної статті встановлюють відповідальність у вигляді неустойки та мають свою дію у конкретно визначеному випадку, а саме: у випадку придбання споживачем товару неналежної якості та виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків, про які заявлено споживачем продавцю. Натомість правовідносини, які склалися між сторонами цього спору, не є гарантійними та не дають підстав для застосування положень ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак і підстав для стягнення неустойки не має. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені по справі позивачем, присуджуються з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що на час звернення до суду позивачка була звільнена від сплати судових витрат, вони підлягають стягненню з відповідача, але в розмірі не менше мінімальної ставки судового збору за звернення до суду із вимогою майнового характеру.

Outcome: partial