Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття, третя особа [PERSON] . В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивач\~посилався на\~ті обставини,\~що він\~є власником\~нежитлового приміщення\~№106\~загальною площею\~202\~кв.м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Будинок,\~у якому\~знаходиться вищевказане\~нежитлове приміщення,\~знаходиться на\~балансі Об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку «На\~Скворцова». 30 квітня 2019 року внаслідок прориву комунікацій було затоплено вищевказане приміщення. 13 травня 2019 року стався повторний прорив комунікацій, унаслідок якого знову відбулося затоплення вищевказаного приміщення. Як зазначає [PERSON] , у день повторного залиття відповідач в особі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» свою вину визнав, однак, обіцянку компенсувати спричинену шкоду так і не виконав, у зв`язку із чим сторона позивача звернулась із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 170\~037,70 грн. та моральної шкоди у розмірі 25\~000,00 грн. Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» надав відзив, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог [PERSON] повністю, указував, що на момент залиття нежитлового приміщення [PERSON] не був його власником, укладаючи договір про дарування, набуваючи право власності на нежитлове приміщення, [PERSON] не зазначив жодних недоліків або дефектів майна, а тому, на думку сторони відповідача, є підстави для відмови у позові. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у залитті нежитлового приміщення №106 загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обсягу заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а акти про залиття нежитлового приміщення були складені із порушенням вимог закону. Третя особа [PERSON] пояснень з приводу позову не надала, проте, надала суду довіреність, якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, зокрема, у суді. Позивач [PERSON] ,\~представник позивача\~ [PERSON] , третя\~особа \~ [PERSON] у відкрите судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» Григоржевський М.С. у відкрите судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення позову із підстав, зазначених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 176610878 від 07 серпня 2019 року) [PERSON] є власником нежитлового приміщення №106, загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] набув право власності на вищевказане майно на підставі договору дарування від 07 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., відповідно до якого [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] нежитлове приміщення №106 загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом звернуто увагу, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20 червня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2013 року, про що здійснено відповідний актовий запис №803. Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача указував, що, зокрема, на момент залиття нежитлового приміщення [PERSON] не був власником цього майна, що на думку сторони відповідача, унеможливлює відшкодування йому шкоди, заподіяної унаслідок залиття нежитлового приміщення. Судом встановлено, що дійсно на момент залиття нежитлового приміщення власником нежитлового приміщення №106, загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , яка відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси була залучена до справи у якості третьої особи, та яка підтримала вимоги [PERSON] у відкритому судовому засіданні. Третя особа [PERSON] зазначила, що нежитлове приміщення № [NUMBER] , загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до моменту укладення договору дарування між нею та позивачем, належало їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 серпня 2012 року, утім, під час знаходження у шлюбі з [PERSON] , майно істотно збільшилось у своїй вартості, а тому вважалось спільною сумісною вартістю подружжя, у тому числі, й на момент залиття. Згідно із ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як регламентує ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачає ст. 62 ч. 1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будьякі види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). З огляду на той факт, що на момент звернення позивачем до суду із даним позовом він був власником, а на\~момент залиття\~ співвласником\~разом із\~дружиною [PERSON] нежитлового приміщення №106, загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає про його правомірність звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у даному випадку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Згідно із ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як убачається із матеріалів справи, 31 жовтня 2019 року до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» направлено претензію №1 про відшкодування матеріальних збитків завданих залиттям нежитлового приміщення №106 розташованого за адресою: [ADDRESS] . Указана Претензія направлена до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» з проханням сплатити позивачу суму завданого збитку в розмірі 155 637, 70 грн. 19 грудня 2019 року позивачем отримано відповідь на претензію № 1 від 31 жовтня 2019 року за вих. № 53, згідно із якою з позивачу відмовлено в покритті збитків завданих залиттям його приміщення [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова», затвердженого Протоколом №1 установчих зборів членів, метою створення якого є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами, завданням та предметом діяльності об`єднання є, зокрема, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Згідно п. 3.1. Статуту майно об`єднання складається з неподільного і загального майна, де до неподільного майна житлового комплексу належать допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, технічне обладнання, що забезпечує належне функціонування житлового будинку, технічне обладнання будинку, зокрема, загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо -, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали, канали для димовідведення та інше. Відповідно до ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач, крім іншого, зобов`язаний: утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до вимог п. 7, 8 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний: здійснювати огляд основних конструктивних елементів, огороджуючих конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж, об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях (зовнішніх та внутрішньобудинкових систем, під`їзних шляхів і тротуарів), і складати відповідні акти; забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів, відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. Відповідно до Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року, №529 до складу цих послуг належать, зокрема, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло- гарячого холодного водопостачання водовідведення і зливної каналізації та поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків. Згідно із ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як убачається із висновку № 114/2019 будівельно-технічного експертного дослідження від 27 вересня 2019 року, складеного судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Чорною Ю.П. (свідоцтво №1351, видане Міністерством юстиції України зі строком дії до 01 березня 2022 року), установлено причину залиття належного позивачу нежилого приміщення №106, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: прорив комунікацій, що ґрунтується на підставі складених актів від 30 квітня 2019 року та 18 травня 2019 року. Визначено вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень, спричинених залиттям нежитлового приміщення №106, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , де розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, складає 134 564,17 грн. У результаті проведеного обстеження експертом виявлені пошкодження та руйнування опоряджувальних покриттів в нежитловому приміщенні №106, яке розташоване у будинку [ADDRESS] , які пов`язані з дією на них рідини та є характерними наслідками залиття відповідно до положень Методики «Визначення причин залиття з урахуванням нових технологій та визначення матеріальної шкоди за її наслідками». Вартість витрат, понесених позивачем у зв`язку з проведенням вищевказаної експертизи, складає 8 000,00 грн., що підтверджується договором №075 від 12 серпня 2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордера від 12 серпня 2019 року та актом приймання-передачі висновку № 114/2019 будівельно-технічного експертного дослідження. Крім того, позивачем у якості доказу визначення завданої матеріальної шкоди надано також висновок № 445 товарознавчого дослідження, проведеного судовим експертом ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» Радзієвською О.О., від 06 вересня 2019 року, відповідно до якого за результатами проведеного дослідження, виїзду на місце залиття, детального огляду та фотографування об`єктів дослідження, які знаходилися за адресою [ADDRESS] , а саме: журналів колекційних « [INFO] » з деталями для будування корабля, млини на штангу, будівельні матеріали (листи ДВП, ДСП, ДСП дуб корабельний та OSB), музичний центр LG, диван розбірний, дриль - шуруповерт Протон ДА-2/18 К, диски пильні, тумба для речей, гантелі, стіл комп`ютерний, шафа для документів та книг, тумба підвісна, чемодан «ретро», стільниця з дубу, обігрівач Saturn ST- НТ7645, віконниці декоративні дерев`яні, було встановлено, що в усіх об`єктів дослідження присутні дефекти. За наявності виявлених дефектів у журналів колекційних « [INFO] » з деталями для будування корабля, листів ДВП, дивані розбірному, дрилі - шуруповерті Протон ДА-2/18К, дисків пильних, тумбі дня речей, столі комп`ютерному, шафі для документів та книг, тумбі підвісній, чемодані «ретро», стільниці з дубу та обігрівачі Saturn ST-HT7645 експлуатація не можлива. За наявності виявлених дефектів у млинів на штангу, листів ДСП, листів ДСП з дубової кори, листів OSB, музичного центру LG, гантелей та віконниць декоративних дерев`яних подальша експлуатація можлива. За результатами проведеного дослідження встановлено, що розмір матеріального збитку, нанесений [PERSON] внаслідок залиття 13 травня 2019 року приміщення «офіс 6» за адресою [ADDRESS] , на дату 29 серпня 2019року складає всього 21 073,53 грн. Утім, [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження належності йому вищевказаного обладнання, меблів та інших речей, які пошкодились у результаті залиття нежитлового приміщення № [NUMBER] , розташованого за адресою [ADDRESS] , а також не надано жодних доказів, які б підтверджували взагалі знаходження вказаних речей за адресою, де відбулось залиття. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» у розмірі 142\~564,17 грн. Також, [PERSON] просив відшкодувати з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» на його користь моральну шкоду у розмірі 25\~000,00 грн., яку він зазнав внаслідок порушення його прав з боку відповідача. Дійсно, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім`ї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст.\~1167\~ЦК України\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~особі неправомірними\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених законом. Критерії визначення розміру компенсації моральної шкоди прописані в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про компенсацію моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, згідно із п. 9 якої, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» суд присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча, заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте, суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, як позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Згідно із ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Слід зазначити, що у цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої будь-яке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. Тобто, обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача. З урахуванням вищевикладеного, виходячи, зокрема, із принципу справедливості та співмірності, суд вбачає доцільним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» моральної шкоди та стягнути суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вбачає доцільним стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору, яка пропорційна задоволеним позовним вимогам, та становить 1\~635,25 грн.

Outcome: partial