Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У лютому 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05.07.2014 року на 11/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську. В обґрунтування вимог зазначила, що 13 травня 1967 року вона уклала шлюб з [PERSON] Відповідачі по справі її діти. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 08 травня 1973 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-211 її чоловік [PERSON] придбав 15/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського в м. Дніпропетровську. Право власності на 15/100 частин вказаного домоволодіння було зареєстровано в МБТІ м. Дніпропетровська 15.08.1973 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2007 року визнано за [PERSON] право власності на 24/100 частин домоволодіння і цим же рішенням змінена кожному співвласнику його частка домоволодіння по вул. Леваневського № 17 в м. Дніпропетровську згідно акту ідеальних часток, також визнано, що [PERSON] належить 24/100, [PERSON]-10/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] - 14/100, [PERSON] - 8/100, [PERSON] 11/100, [PERSON] -12/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] 3/100, [PERSON] 3/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] 3/100. Загальне рішення суду було ухвалене на підставі акту ідеальних часток. 05.07.2014 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 11/100 частини спірного домоволодіння. Кожен із спадкоємців звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами: вона з заявою про прийняття спадщини, діти з заявами про відмову від прийняття спадщини на її користь. 02.02.2015 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу [PERSON] належить 15/100 частини спірного домоволодіння, а згідно акту ідеальних часток від 08.12.2006 року його частка була змінена на 11/100, але не була ним перереєстрована. Таким чином, вона не має можливості оформити свої права спадкоємця на спадщину, яка лишилася після смерті її чоловіка [PERSON], тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка у судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява, у якій представник позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити та розглядати справу без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідачі у судове засідання не зявилися, але надали суду заяви в яких позовні вимоги визнають у повному обсязі та просять справу розглядати без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1973 року посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-2111 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.08.1973 року в реєстровій книзі № 291 за реєстровим № 148 [PERSON] належить 15/100 частин домоволодіння № 17, розташованого по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську (а.с. 11). 08.12.2006 року фахівцем КП «ДМТІ» після обстеження спірного домоволодіння було складено акт ідеальних часток, згідно якого у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: в житловому будинку А-2 приміщення: 1-4.1-5,1-6,1-7 площею 64,0 кв.м., в прибудові А1-2 приміщення: 1-2,1-3,1-8, площею 14,8 кв.м., 1-3 частина веранди а3-1, 1/3 частина сходів а13, 1/12 частина убиральні Г, 1/5 частина сараю Г, 1/12 частина споруд №1-7; І,ІІ, що складає 11/100 частини всього домоволодіння (а.с.17-19). Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 18.06.2007 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення частки в домоволодіння. Визнано за [PERSON] право власності на 24/100 частини домоволодіння № 17 по вул. Леваневського в м. Дніпропетровську, а також змінено кожному співвласнику його частку в домоволодінні згідно акту ідеальних часток визначивши, що [PERSON] належить 24/100, [PERSON]-10/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] - 14/100, [PERSON] - 8/100, [PERSON] 11/100, [PERSON] -12/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] 3/100, [PERSON] 3/100, [PERSON] - 4/100, [PERSON] 3/100. Дане рішення є чинним (а.с. 20-21). [PERSON] помер 05.07.2014 року, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 4932 (а.с. 15). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 11/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги є: дружина [PERSON], та діти: син [PERSON], та дочка [PERSON] Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 25.11.2014 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 740/2014 на майно померлого 05.07.2014 року [PERSON] 02.02.2015 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Дана постанова мотивована тим, що спадкоємцем [PERSON] не наданий правовстановлюючий документ на 11/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську і їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності (а.с.22). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки, згідно законодавства, яке діяло у 2007 році, обовязкова реєстрація права власності після рішення суду не передбачалась, то рішення Красногвардійського райнарсуду від 18.06.2007 року необхідно вважати правовстановлюючим документом, який підтверджує наявність у [PERSON] права власності на 11/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] на 11/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську. На підставі викладеного,

Outcome: approved