Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Відділ опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано. 28.03.2017 позивачка змінила прізвище [PERSON] на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №14. З серпня 2013 року відповідач проживає окремо в іншому місці та з цього моменту з дитиною не спілкується, не надає ні якої матеріальної допомоги. Таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток; не спілкується з дитиною взагалі; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Утім, згідно довідки-розрахунку, виданої Амур-Нижньодніпровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач взагалі не сплачує аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам у розмірі 49290,32 грн. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник третьої особи - Відділу опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Просив врахувати висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 15 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року розірвано (а.с.10). 28.03.2017 позивачка змінила прізвище [PERSON] на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №14. (а.с.15). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач [PERSON] дитину не відвідує, не приймає участі у його вихованні, станом здоров'я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дані обставини підтверджуються наданими доказами та показами допитаних у судовому засіданні свідків. Висновком Відділу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпро ради від 16.04.2018 за №436 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO]. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню його дитини, достовірно встановлено в судовому засіданні, при цьому [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання дитини, що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та показами свідків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, суд враховує, що під час розгляду справи, позивач просила віднести судові витрати на її рахунок.

Outcome: approved