Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , а відповідач є власником сусідньої квартири [ADDRESS] у вказаному будинку, проте належне їй житлове приміщення остання використовує як офісне, не маючи для цього відповідних дозвільних документів, не сплачуючи податки за використання такого приміщення в цілях підприємницької діяльності та систематично порушує житлові права власників інших квартир у будинку. Зазначала, що належні їй та відповідачці квартири утворились шляхом поділу однієї квартири внаслідок влаштування у ній цегляної перегородки та у спільному користуванні співвласників залишився коридор, який позначений літ. XVI площею 2,00 кв.м. Після поділу квартир для проживання двох окремих сімей відповідач використовувала свою квартиру для отримання прибутків шляхом здачі її в оренду, при цьому отриманні нею прибутки не були оподатковані, оскільки приховувались від держави в особі ГУ ДФС у Чернівецькій області, з урахуванням того, що відповідач припинила свою підприємницьку діяльність з надання нерухомого майна в оренду, а також такі її дії порушували права інших власників квартир у будинку [ADDRESS] . Крім того, відповідач своїми діями створила для неї, як для особи похилого віку, пенсіонера, учасника [PERSON] , неможливі для сумісного проживання умови, чим завдала моральних страждань, а також спричинила майнову шкоду, яка виразилась у тріщинах та обсипанні штукатурки на стінах внаслідок проведених самочинних ремонтно-будівельних робіт у належній відповідачці квартирі, що в свою чергу призвело до знецінення ринкової вартості квартири позивача, погіршення її зовнішнього виду. З урахуванням того, що єдиним джерелом доходу позивача є пенсія в сумі 4040 грн. та необхідністю сплачувати комунальні послуги, придбавати одяг та їжу, у позивача відсутня можливість самостійно відремонтувати свою квартиру, яка зазнала ушкоджень внаслідок дій відповідача. Розмір завданої матеріальної шкоди оцінює в сумі 2000 грн., вважаючи що саме така сума є достатньою для проведення ремонту кімнати, кухні та коридору, що є суміжними з квартирою відповідача. Також,вважає, що відповідач зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, розмір якої оцінює в сумі 46000 грн., оскільки відповідач самовільно здійснила ремонт у належній їй квартирі, за що притягалась до адміністративної відповідальності, а також разом з чоловіком неодноразово погрожувала їй фізичною розправою, у зв`язку з чим у позивача погіршилось здоров`я та остання проходила стаціонарне лікування. На підставі вище викладеного, з урахуванням останньої редакції позовних вимог, просила визнати незаконним переобладнання відповідачкою належної їй квартири [ADDRESS] в житловому фонді у нежитлове приміщення та заборонити відповідачу використовувати вказану квартиру як готель чи костел; визнати незаконними дії відповідача та зобов`язати останню негайно усунути такі, що чиняться нею перешкоди в спільному користування відповідачем квартирою [ADDRESS] , а позивачем квартирою №3 у вказаному будинку в тому числі спільним коридором літ. XVI площею 2,00 кв.м. шляхом заборони відповідачу у майбутньому використовувати житловий фонд у вигляді її квартири не за прямими його призначенням тобто під незаконну підприємницьку діяльність та отримання нею незаконного прибутку шляхом здавання вказаної квартири як тимчасовий найм/оренда подібно готелю чи костелу третім особам; зобов`язати відповідача відшкодувати майнову шкоду в сумі 20000 грн. та немайнову (моральну) в розмірі 46000 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяли представники [PERSON] та [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, при цьому [PERSON] пояснив, що дії відповідачки є неправомірними, оскільки вона у належній їй квартирі [ADDRESS] не проживає та у в казану квартиру постійно приходять сторонні особи, вважає, що відповідач незаконно здійснює підприємницьку діяльність шляхом здачі вказаного житла в оренду та не сплачує податку з прибутку від такої діяльності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим, а доводи викладені у позовній заяві такими, що не відповідають дійсності та є надуманими позивачкою. Пояснила, що вона мала намір здавати належну їй квартиру в оренду та саме для цього зареєструвалась приватним підприємцем, проте позивач постійно надокучала особам, яким вона здавала квартиру, створювала для них несприятливі умови для проживання, тим самим перешкоджала їй здійснювати підприємницьку діяльність. Вказувала на те, що належна їй квартира продовжує бути житловим приміщенням в якому раніше проживали квартиранти, проте через поведінку позивача усі відмовлялись орендувати житло, а тому на даний час там проживає лише її син до якого періодично можуть приходити друзі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач є його сусідкою, а з відповідачкою він особисто не знайомий. На вхідних дверях у будинок [ADDRESS] встановлений кодовий замок, а тому в будинок можуть потрапити тільки ті кому відомий код, при цьому у квартиру № [NUMBER] часто приходять різні люди, певний час там проживали іноземці. Позивач постійно скаржиться, що особи які проживають у квартирі №4 їй заважають. Зазначав, що квартира позивача дійсно потребує ремонту та на стінах, які межують з квартирою відповідача містяться тріщини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона протягом 40 років товаришує з позивачем, неодноразово була у неї в гостях та бачила тріщини на стінах, що межують з квартирою №4. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала перукарем у перукарні, яка розташована в дворі будинку №75 [ADDRESS] Чернівці. Зі слів позивачки їй відомо, що позивачу заважали особи, які проживали в квартирі [ADDRESS] , при цьому такі особи постійно змінювались. З відповідачем вона особисто не знайома та їй нічого не відомо про те чи здає вона належну їй квартиру в оренду та чи використовує її як готель. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачем та близько восьми років назад робила ремонт у її квартирі, на той час тріщин на стінах не було. Навідуючись до позивачки у 2019 році вона бачила тріщини на стінах, що межують з квартирою №4, проте їй не відомо чи виникли такі тріщини через вік будинку чи у зв`язку з проведенням ремонту у квартирі відповідача. Позивач постійно скаржилась на конфлікти з сусідами. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2000 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а [ADDRESS] ). Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2017 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , які вказана квартира належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.10.2010 року (а/с 10). Так, позивач вказувала, що факт переобладнання відповідачем своєї квартири та використання нею вказаного нерухомого житла як нежитлового приміщення, передача його в оренду стороннім особам, а також можливість використання такої квартири як хостел чи готель перешкоджає їй у користуванні своєї квартирою, а також спільним коридором та належним способом судового захисту своїх прав обрала визнання незаконним переобладнання відповідачкою належної їй квартири [ADDRESS] в житловому фонді у нежитлове приміщення та заборону відповідачу використовувати вказану квартиру як готель чи костел; визнання незаконними дії відповідача та зобов`язати останню негайно усунути такі, що чиняться нею перешкоди в спільному користування відповідачем квартирою [ADDRESS] , а позивачем квартирою №3 у вказаному будинку в тому числі спільним коридором літ. XVI площею 2,00 кв.м. шляхом заборони відповідачу у майбутньому використовувати житловий фонд у вигляді її квартири не за прямими його призначенням тобто під незаконну підприємницьку діяльність та отримання нею незаконного прибутку шляхом здавання вказаної квартири як тимчасовий найм/оренда подібно готелю чи костелу третім особам. Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у період з 26.09.2016 року по 31.01.2018 року відповідач була зареєстрована як фізична особа приватний-підприємець з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого житла (а/с 6-7). За наслідками судового розгляду справи не здобуто належним та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідачем переобладнано належну їй квартиру в будинку [ADDRESS] в нежитлове приміщення або що така квартира на даний час незаконно використовується нею в цілях підприємницької діяльності, що перешкоджає позивачу володіти та користуватись належною їй квартирою. При цьому відповідно до копії довідки ГУДФС у Чернівецькій області без номера та дати, яка долучена позивачем до матеріалів позовної заяви, перепланування квартири відповідача відбулось на підставі відповідного дозволу за рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної у м.Чернівці ради №50/7 від 18.06.2014 року (а/с 25). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З системного аналізу положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що остання передбачає презумпцію вини правопорушника, у зв`язку з чим на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди, при цьому для застосування\~такої міри\~відповідальності,\~як стягнення\~збитків,\~необхідною є\~наявність усіх\~елементів складу\~цивільного правопорушення,\~а саме\~протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що тріщини на стінах її квартири виникли у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та розмір завданої школи внаслідок такої поведінки становить саме 2000 грн. Такі твердження позивача є її припущенням, а відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Разом з тим, за наслідками розгляду справи не здобуто належних і допустимих доказів, що діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, а також що саме через поведінку відповідача остання в період з 22.12.2013 року по 15.01.2014 року та з 24.09.2014 року по 06.10.2014 року проходила стаціонарне лікування в Чернівецькому обласному кардіологічному диспансері (а/с 26). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 136 ЦПК України з позивача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,80 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved