Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування позову зазначивши, що йому на праві власності належала квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі позивач разом з відповідачем та їх донькою [PERSON] , [INFO] , проживають з моменту її придбання, тобто з 21.04.2006 та по теперішній час. При цьому [PERSON] вказує, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, як фізичного, так і психологічного, з родичами відносини не підтримує. Зазначає, що після виявлення онкологічної хвороби, відповідач почала консультуватися щодо приватної власності позивача у разі смерті останнього та спонукати одружитися з нею, не дивлячись на те, що до захворювання сторони проживали у цивільному шлюбі більше 13 років. Під впливом вищезазначених подій та тяжких для позивача обставин, останній дав згоду та 20 лютого 2018 року між сторонами укладено договір дарування, за яким позивач подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,4 кв.м., яка складається з: І коридор, 2,3,6 житлові кімнати, 4- туалет, 5- ванна, 7 кухня, 8 кладова, І лоджія, ІІ балкон. Як зазначає позивач, спірна квартира є єдиним його житлом, а договір дарування було укладено під впливом тяжких для останнього обставин у вигляді прогресуючої хвороби і на вкрай невигідних умовах. Посилаючись на зазначене, [PERSON] просив визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною 20 лютого 2018 року та зареєстрований у реєстрі за №249 на підставі частини першої статті 233 Цивільного кодексу України (а.с.1-3). Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.22). Ухвалою суду від 20 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.114). 24 червня 2020 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Крім того, зазначив, що з квітня 2006 року з [PERSON] перебував у цивільному шлюбі. 10 серпня 2016 року між сторонами укладено шлюб, а 18 грудня 2019 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб розірвано. В ході проходження медичного огляду у 2015 року у позивача було виявлено онкологічне захворювання. Після чого відповідач почала віддалятися, не надавала підтримки. Зазначив, що з кінця грудня 2003 року по 2010 рік відповідач знаходилася у декретній відпустці, а після її закінчення звільнилася за власним бажанням з Дніпропетровської інфекційної лікарні і після чого жодного дня ніде не працювала. Позивач, не дивлячись на стан здоров`я, весь час самостійно утримував та забезпечував сім`ю всім необхідним для нормального життя. Згодом, [PERSON] почала спонукати позивача на оформлення договору дарування на неї, оскільки даний факт зніме всі можливі питання щодо спірної квартири, а також те, що донька сторін не залишиться на вулиці. В свою чергу, [PERSON] запропонував [PERSON] оформити заповіт на доньку, утім, відповідач категорично заперечувала. Перебуваючи під тиском відповідача, [PERSON] все ж таки погодився на оформлення договору дарування. Після розірвання шлюбу, відповідач почала займатися продажом спірної квартири. З огляду на викладене, [PERSON] просив суд визнати зазначений договір дарування недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, з підстав викладених у позові та наданих суду доказів. Додатково зазначила, що у грудні 2015 року позивачу діагностували онкологічне захворювання. Наразі в черговий раз позивачу надано ІІ групу інвалідності, що не може свідчити про покращення його стану здоров`я та спростовує твердження відповідача у її відзиві. Факт наявності не виконаних кредитних зобов`язань, а також несплачених боргів у [PERSON] , дійсно мав місце, утім, зазначені боргові зобов`язання для відповідача були лише додатковим заходом маніпулювання його свідомістю та додатковим аргументом тиску відповідача для досягнення мети з переоформлення права власності спірної квартири шляхом укладення оскаржуваного договору дарування під приводом можливого примусового відібрання або примусового звернення стягнення на спірну квартиру за вказані боргові зобов`язання. Оскільки, позивач як проживав так і на теперішній час проживає у вищезазначеній квартирі, тобто фактично не відбулося вибуття з його користування квартири. На підставі викладеного, позивач, будучи інвалідом ІІ групи, не маючи іншого нерухомого майна, іншого житла, залишається фактично на вулиці, що в свою чергу є порушенням прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надавши відзив на позов, в якому зазначила, що дізнавшись про хворобу [PERSON] завжди підтримувала останнього та піклувалася. Щодо укладеного договору дарування на спірну квартиру, повідомила суду, що як укладання договору так і реєстрація шлюбу це цілком ініціатива позивача. [PERSON] був присутній при укладанні та реєстрації даного договору, ніяких застережень або заперечень з боку позивача не надходило, його рішення повністю відповідало його волевиявленню. Відносно посилань позивача щодо продажу спірної квартири заперечувала, оскільки спірна квартира - це її та доньки єдине житло. Вважає, що правомірно набула право власності на квартиру [ADDRESS] , а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.35-38). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову. Додатково зазначила, що взагалі спірна квартира була придбана у фактичних шлюбних відносинах, а відтак є спільним майном подружжя. Відповідач [PERSON] була офіційно працевлаштована, а також займалася вирощуванням городини, від чого отримувала прибуток, гроші з якої були в спільному бюджеті сім`ї. Після виявлення у [PERSON] онкологічної хвороби, відповідач постійно піклувалася про нього та підтримувала. Щодо боргових зобов`язань [PERSON] зазначила, що за для уникнення стягнення суми заборгованості за кредитним договором, можливого накладення арешту на спірну квартиру, позивач сам запропонував відповідачу укласти договір дарування на ім`я останньої. Також просила суд звернути увагу на сам договір дарування, а саме п.п.3.3., 3.4., що даний договір є відповідає дійсним намірам сторін і відсутні захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього договору. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За приписами ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1\~ст. 15 ЦК України, ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. За приписами ч ч. 1,2\~ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч.ч. 1,2\~ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої\~статті 233 ЦК України\~правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Водночас, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~статті 233 ЦК\~України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Стаття 233 ЦК України\~не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування. Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 06 квітня 2016 року № 6-551цс16 та від 21 грудня 2016 року №6-2766цс16. Згідно з роз`ясненнями наданими у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана судом недійсною на підставі статті 233 ЦК України, якщо вона вчинена особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом встановлено та визнано сторонами, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. та зареєстровано за №2248. В зазначеній квартирі позивач разом з відповідачем та їх донькою [PERSON] , [INFO] , проживають з моменту її придбання та по теперішній час. 10 серпня 2016 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська 18 грудня 2019 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду. 20 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за №249 (а.с.101-104). Розглядаючи справу, суд зазначає, що наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів\~статті 233 ЦК України\~пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. Суд вважає, що збіг тяжких обставин, а саме: онкологічне захворювання, а згодом встановлення діагнозу хронічний лімфолейкоз (С 91.1) ІІВ стадія по Binet Rai з ураженням л/вузлів, печінки, селезінки, неможливість самостійно себе забезпечувати та обслуговувати, потреба в сторонній допомозі, спонукали позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах - безоплатно позбавивши себе права власності і як наслідок в подальшому права користування єдиного наявного житла. Стан здоров`я [PERSON] підтверджується також копією виписки №4970 із медичної карти стаціонарного хворого; консультативним висновком спеціаліста від 07.12.2017; довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААБ №222289, виданою 27.05.2019 Комунальним закладом «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «ДОР»; листом від 24.05.2016; листком непрацездатності серії АГФ [NUMBER] 283560 від 15.12.2015; результати досліджень лабораторії «Синево» від 05.02.2016; висновком лікарів Інститутут експериментальної патології, онкології та радіобіології ім. К.Е. Кавецького від 28.12.2015; випискою №2765 із медичної карти стаціонарного хворого від 10.02.2016; випискою №14277 із медичної карти стаціонарного хворого від 23.05.2016; листа щодо діагнозу від 18.12.2015; листка непрацездатності від 22.02.2016 та від 23.02.2016; консультативного висновку спеціаліста гематолога (а.с.9,12,13,85,86,87,88,89-90,91-92,93,94,95,96). В ході розгляду справи судом допитані свідки. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2016 році сторони уклали шлюб. Свідку довелось чути розмову [PERSON] та [PERSON] , яка повідомила, що потрібно вирішувати питання з оформленням квартири. В 2018 році відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршилися. В 2019 році свідок дізнався, що [PERSON] тяжко хворіє і про те, що останній подарував спірну квартиру [PERSON] . Також зазначив, що були ситуації, коли [PERSON] телефонував та просив допомогу, оскільки сам впоратися не міг, а [PERSON] його покинула. Свідок [PERSON] суду повідомив, що також в 2019 році дізнався, про те, що [PERSON] подарував квартиру [PERSON] , оскільки позивач часто залишався з ночівлею у свідка. На весіллі сторін, разом зі свідком [PERSON] чув розмову [PERSON] щодо договору дарування спірної квартири. Зі слів позивача свідку відомо, що [PERSON] принижувала, виганяла чоловіка з дому, а також, що остання хотіла вирішити квартирне питання, щоб на квартиру не претендували інші родичі [PERSON] . Також, в судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , яка підтвердила факт дарування спірної квартири. Зазначила, що у сторін по справі завжди були гарні відносини. [PERSON] постійно доглядала та піклувалася за позивачем. Судом також\~встановлено та\~не заперечується\~сторонами,\~що у\~ [PERSON] \~були не\~виконані кредитні\~зобов`язання\~перед фінансовими\~установами,\~а також\~наявні заборгованості\~перед комунальними\~підприємствами,\~які надають\~послуги з\~обслуговування багатоповерхових\~будинків,\~що підтверджується\~рішенням Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~06.03.2018,\~судовими наказами Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2015, 05.10.2012 та 20.08.2012 (а.с.39-42, 43-44,45-46, 47). Дані обставини, на думку суду, також свідчать про побоювання позивача та членів його сім`ї, в тому числі і відповідача, до спонукання позивача укласти оспорюваний договір дарування. Судом також встановлено, що після укладання договору дарування, позивач [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі разом з відповідачем та їх донькою, а тому фактично передача майна за договором дарування не відбулася. Суд зазначає, що визнання недійсним договору дарування ніяк не погіршує майновий стан [PERSON] , оскільки, будучи безоплатним, цей договір призвів до набуття нею квартири без всяких витрат з її боку. Наслідки ж визнання договору дарування недійсним не вплинуть на неї негативно, а [PERSON] та [PERSON] продовжать існувати в тому стані, в якому перебували тривалий час, проживаючи в спірній квартирі. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що збіг тяжких обставин спонукали позивача укласти договір дарування на вкрай невигідних для нього умовах/, а тому позовін вимоги слід задовольнити. Враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved