Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою, в якій просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 07.04.2010 отримав ордер № 011680 на право зайняття службового жилого приміщення - службової квартири [ADDRESS] . Після укладання шлюбу з [PERSON] - донькою позивача, в зазначеній квартирі проживав відповідач [PERSON] , а з 01.12.2011 року за заявою позивача він був зареєстрований у вказаній квартирі. Після розлучення відповідач виїхав у невідомому напрямку та з 15.07.2015 року у квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідач неодноразово обіцяв знятися з реєстрації, але в подальшому припинив будь-які контакти з позивачем та з реєстрації не знявся, у зв`язку з чим і поданий даний позов до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2020 відкрито провадження за даною позовною заявою, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів зі дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву. 22.04.2020 року представником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України до суду подані письмові пояснення на позовну заяву, в яких позовні вимоги просив задовольнити. 27.04.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки та публікації оголошення на веб-порталі судової влади України, наданим процесуальним правом подання до суду відзив на позовну заяву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не скористався, тому суд, з урахування позиції позивача, ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи також у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 07.04.2010 позивач [PERSON] , а також його сім`я в складі дружини [PERSON] та доньки [PERSON] , отримали ордер № 011680 на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а. с. 7). Позивач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 02.09.2010, що підтверджується копією його паспорта (а.с. 5 зворотня сторона). Відповідно до копії паспорта відповідача [PERSON] , він зареєстрований у спірній квартирі з 01.12.2011(а.с. 6 зворотня сторона). 26.06.2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 9). На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 15.07.2015 року, позивачем наданий акт від 05.02.2020 року, підписаний майстром будинку, мешканцями квартир № 6 , № 71 та консьєржами (а. с. 10). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які працюють консьєржем та прибиральницею у будинку [ADDRESS] , підтвердили, що відповідача [PERSON] не бачили у будинку вже три роки. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. З огляду на те, що відповідач [PERSON] в житловому приміщенні, яке перебуває у користуванні позивача [PERSON] , не проживає понад 6 місяців, квартиронаймачем він не є, місце проживання його невідоме, в той час як реєстрація місця проживання створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи його майнові права, через що він вимушений сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої позивачем вказаної позовної вимоги та необхідність її задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved