Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, зміну черговості спадкування та визнання права власності на майно, що є особистою власністю, в якому вона просила визнати факт прийняття [PERSON] в спадок після померлої його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , наступного майна: квартири [ADDRESS], дачного будинку розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] , площею 656 кв.м., що знаходився в с. Вороніна с/т «Зоря», згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ -ПЛ № 049906, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошового вкладу в ПАТ «Полтава-банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року), в сумі 50 000 грн.; 1/2 яких становить 25 000 грн., 1/2 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року), в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/2 -5 226,32 доларів США, як спільно придбане майно за час спільного проживання з померлим; змінити черговість одержання права на спадкування, та встановити за [PERSON] першочерговість при отриманні спадщини після померлого [PERSON] , померлого [INFO] , як особи яка протягом тривалого часу опікувалася померлим; визнати право власності за [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] , 1/2 дачного будинку та Ѕ земельної ділянки [ADDRESS] площею 656 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , згідно державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 049906, 1/4 грошового вкладу в ПАТ «Полтава - банк» на ім`я [PERSON] (договір № 056-040183 від 02.12.2016 року) в сумі 50 000 грн. - 1/4 яких становить 12 000 грн., 1/4 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] ( договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року) в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/4 - 2613,16 доларів США; стягнути з відповідача 19 447,35 грн. , 50% вартості ритуальних послуг та поминального обіду, витрачених на поховання [PERSON] , стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 03 листопада 2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 03 листопада 2017 року, 08 листопада 2017 року подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просила визнати факт прийняття [PERSON] в спадок після померлої його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , наступного майна: квартири [ADDRESS], дачного будинку розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] , площею 656 кв.м., що знаходився в [ADDRESS], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ -ПЛ № 049906, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошового вкладу в ПАТ «Полтава-банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року), в сумі 50 000 грн.; 1/2 яких становить 25 000 грн., 1/2 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року), в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/2 -5 226,32 доларів США, як особисте майно придбане за час спільного проживання з померлим; змінити черговість одержання права на спадкування, та встановити за [PERSON] першочерговість при отриманні спадщини після померлого [PERSON] , померлого [INFO] , як особи яка протягом тривалого часу опікувалася померлим; визнати право власності за [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] , 1/2 дачного будинку та Ѕ земельної ділянки [ADDRESS] площею 656 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , згідно державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 049906, 1/4 грошового вкладу в ПАТ «Полтава - банк» на ім`я [PERSON] (договір № 056-040183 від 02.12.2016 року) в сумі 50 000 грн. - 1/4 яких становить 12 000 грн., 1/4 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] ( договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року) в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/4 - 2613,16 доларів США; стягнути з відповідача 19 447,35 грн. , 50% вартості ритуальних послуг та поминального обіду, витрачених на поховання [PERSON] , стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 23 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання. Згідно ухвали суду від 31 січня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження, у відповідності до вимог ЦПК України ( в редакції чинній з 15.12.017 року). В ході підготовчого провадження 19 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Третя Полтавська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним заповідального розпорядження та визнання права власності на спадкове майно, в якому просила винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, земельну ділянку [ADDRESS] площею 656 кв.м., розташовану у [ADDRESS] , яка зареєстрована згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ПЛ № 04906, на ім`я [PERSON] ; визнати частково недійсним заповідальне розпорядження [PERSON] на банківський рахунок, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD0071435019901 від 30.12.2016 року на суму 100 000 грн. з нарахованими відсотками по вкладу, та був відкритий на ім`я [PERSON] , р/рахунок № [NUMBER] , визнати право власності на спадкове майно, на 1/2 частину грошових коштів банківського рахунку, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD0071435019901 від 30.12.2016 року на суму 100 000 грн. з нарахованими процентами по вкладу, був відкритий на ім`я [PERSON] , р/р [NUMBER] ; визнати право власності на спадкове майно, а саме грошові кошти на банківському рахунку, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD 001435028301 від 30.12.2016 року - на суму 10 000 доларів США з нарахованими відсотками по вкладу, р/рахунок [NUMBER] , був відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] , визнати право власності на спадкове майно, а саме грошові кошти, які знаходяться в ПАТ «Полтава-банк», на строковому банківському вкладі, договір № 056-040183 від 02.12.2016 року, вкладник [PERSON] на суму 50 000 грн., з нарахованими процентами на вклад; визнати право власності на спадкове майно, яке знаходиться на картковому рахунку (заробітна плата) в ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] грошові кошти, які були на даному рахунку на [INFO] і перераховані на рахунок 17 703 грн.; визнати право власності на спадкове майно, а саме пенсійні виплати, стягнути судові витрати. Поряд з цим, 19 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позову заяву [PERSON] .. В ході підготовчого провадження [PERSON] подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Лучко Т.І. - витребувано докази у справі у державного нотаріуса Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Приєднано до матеріалів справи відповідь на відзив та клопотання про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат позивача у справі. Клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лучко Т.І. про виклик свідків - задоволено. Приєднано до матеріалів справи відзив [PERSON] на позову заяву [PERSON] .. Клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Оніпко Т.Є. про виклик свідків - задоволено. Клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Оніпко Т.Є. про витребування доказів у справі та приєднання копій квитанцій та оригіналу квитанції до матеріалів справи - залишено без розгляду, в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 183 ЦПК України, та повернуто заявнику. Зустрічний позов [PERSON] - залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. 17 квітня 2018 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лучко Т.І. про витребування доказів з ПАТ «Укртелеком» - задоволено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Третя Полтавська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним заповідального розпорядження та визнання права власності на спадкове майно - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано зустрічний позов з первісним позовом в одне провадження. Клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів з Полтавського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області, Полтавського базового медичного коледжу, з ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Полтава-Банк» - задоволено. У відповідності до ст. 189 ЦПК України, продовжено процесуальні строки підготовчого провадження. Згідно ухвали суду від 27 квітня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року поновлено судове слідство у цивільній справі. 14 вересня 2020 року позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано уточнену заяву та клопотанння, в зв`язку з приведенням у відповідність позовних вимог, в якій просила визнати факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , протягом 15 років, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 грошового вкладу в ПАТ «Полтава-Банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року), в сумі 50 000 грн. - Ѕ яких становить 25 000 грн., 1/2 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року), в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/2 -2556,32 доларів США, змінити черговість одержання права на спадкування, та встановити за [PERSON] першочерговість при отриманні спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , як особи яка протягом тривалого часу опікувалась покійним; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] - який помер [INFO] , а саме 1/2 квартири [ADDRESS] , Ѕ дачного будинку та 1/2 земельної ділянки [ADDRESS] площею 656 кв.м., що знаходиться в с. Вороніна с/т «Зоря», згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №049906, 1/4 грошового вкладу в ПАТ «Полтава-Банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року), в сумі 50 000 грн. -1/4 яких становить 12 000 грн., ј грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року) в сумі 10 425,64 доларів США, що становить 1/4 -2613,61 доларів США; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 19 447,35 грн. 50% вартості ритуальних послуг та поминального обіду, витрачених на поховання [PERSON] , стягнути судові витрати. Поряд з цим, відповідачкою за первісним позовом - позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] подано зустрічний позов про визнання частково недійсним заповідального розпорядження та визнання права власності на спадкове майно, в якому просила винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно: земельну ділянку [ADDRESS] площею 656 кв.м., розташовану у [ADDRESS] , яка зареєстрована згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ПЛ № 04906, на ім`я [PERSON] ; визнати частково недійсним заповідальне розпорядження [PERSON] на банківський рахунок, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD0071435019901 від 30.12.2016 року, на суму 100 000 грн. з нарахованими відсотками по вкладу, та був відкритий на ім`я [PERSON] , р/рахунок № [NUMBER] , визнати право власності на спадкове майно на 1/2 частину грошових коштів банківського рахунку, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD0071435019901 від 30.12.2016 року, на суму 100 000 грн. з нарахованими процентами по вкладу, був відкритий на ім`я [PERSON] , р/р [NUMBER] ; визнати право власності на спадкове майно, а саме грошові кошти на банківському рахунку, який знаходиться в ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD 001435028301 від 30.12.2016 року - на суму 10 000 доларів США з нарахованими відсотками по вкладу, р/рахунок [NUMBER] , був відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] ; визнати право власності на спадкове майно, а саме грошові кошти, які знаходяться в ПАТ «Полтава-банк» на строковому банківському вкладу, договір № 056-040183 від 02.12.2016 року, вкладник [PERSON] , на суму 50 000 грн., з нарахованими процентами на вклад; визнати право власності на спадкове майно, яке знаходиться на картковому рахунку (заробітна плата) в ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] грошові кошти, які були на даному рахунку на [INFO] і перераховані на рахунок 17 703 грн.; визнати право власності на спадкове майно, а саме пенсійні виплати, стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Лучко Т.І. позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та наполягли на їх задоволенні, зустрічний позов не визнали в повному обсязі та прохали відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Оніпко Т.Є. позовні вимоги за первісним позовом - не визнали в повному обсязі з підстав їх безпідставності , зустрічний позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третьої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, помер [PERSON] , [INFO] , про що здійснено актовий запис № 381 (т.1 а.с.26). В судовому засіданні стороною позивача за первісним позовом вказувалось та підтверджується матеріалами справи, що позивачка за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали разом близько 15 років, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, який ними використовувався на спільні потреби та інтереси, незважаючи, що [PERSON] перебував у реєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] та відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 18 грудня 1971 року ( т.1 а.с.93). В обґрунтування позовних вимог стороною первісного позивача вказувалось про те, що позивачка за первісним позовом [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 2001 року, а за адресою [ADDRESS] з 2011 року, вели спільний побут, спільні інтереси, допомагали один одному та мали спільний бюджет. Стороною позивача за первісним позовом в позові зазначались факти життя останньої, які в свою чергу знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи. Судом встановлено, що останні спільні роки життя, починаючи з 2011 року та до дня смерті [PERSON] , позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] проживали разом з останнім у квартирі [ADDRESS] а вели спільний побут, допомагали один одному та мали спільний бюджет. Вказана обставина підтверджується довідкою, наданою Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради, де вказано, що [PERSON] не проживає з [PERSON] у [ADDRESS] ( т. 1 а.с.44). При цьому, Актом обстеження побутових умов по факту не проживання [PERSON] ,також підтверджується вказана обставина де вказано, що [PERSON] проживає одна в двокімнатній квартирі та, як зафіксовано в даному акті заявницею [PERSON] зазначено, що окрім неї ніхто у квартирі [ADDRESS] не проживає (т.1 а.с.47). Безпосередньо [PERSON] , у своїй заяві адресованій директору ТОВ «УЖК» вказував про те, що з 2012 року він проживає у [ADDRESS] без оформлення, субсидії не потребує ( т. 1 а.с.45). Позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] вказувалось про те, що, проживаючи разом з [PERSON] з 2011 року у квартирі [ADDRESS] , ними вівся спільний побут та останні мали спільний бюджет, який ними використовувався на спільній потреби та інтереси. В період всього спільного проживання з [PERSON] протягом близько 15 років до них приїздили родичі, друзі в гості. За період проживання з [PERSON] вони проводили спільно час, їздили відпочивати. Позивчаем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , зазначалося, що вона турбувалось матір`ю [PERSON] - [PERSON] , оскільки вона потребувала сторонньої допомоги за станом здоров`я в силу свого похилого віку та здійснювала безпосередній догляд за нею. При цьому, [PERSON] вказувалось про те, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та їх відносини мали формальний характер, оскільки останні не були пов`язані спільним побутом, інтересами та бюджетом. [PERSON] не заперечувався факт того, що [PERSON] , будучи директором Полтавського базового медичного коледжу, надавав матеріальну допомогу [PERSON] у вигляді продуктів харчування та оплати комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] , де він був співвласником, на чому їх спілкування, як чоловіка та дружини, закінчувалось. Вказані твердження позивача за первісним позовом [PERSON] в ході судового розгляду були підтверджені свідками, які були допитані в ході судового розгляду справи. Дані обставини, які були встановлені судом в ході з`ясування обставин справи, не були спростовані стороною відповідача шляхом подання належних та допустимих доказів, у відповідності до положення ст. 81 ЦПК України. Судом беззаперечно встановлено, що з 2001 року та до дня смерті [PERSON] - [INFO], він проживав разом з [PERSON] , а з 2011 року проживав з останньою саме за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини в ході судового розгляду справи заперечувались відповідачкою за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , оскільки на її думку наведені вище обставини підтверджують лише те, що позивачка та її чоловік [PERSON] співмешкали разом, що виключає, на думку останньої, будь-які правові наслідки для позивача за первісним позовом [PERSON] , оскільки [PERSON] до дня своєї смерті перебував з нею у законному та зареєстрованому шлюбі та з заявами про розірвання шлюбу жодного разу до уповноважених органів не звертався. При цьому, [PERSON] зазначалось про те, що її чоловік [PERSON] турбувався про неї, допомагав їй продуктами харчування, сплачував комунальні платежі за квартиру та придбавав для неї одяг, що на її глибоке переконання спростовує обставини, зазначені [PERSON] у первісному позові. Дані твердження сторони відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом суд визнає неспроможними по своїй природі та такими, що суперечать дійсним обставинам справи в їх сукупності з наступних обставин. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] не була присутньою в житті [PERSON] , оскільки з її боку не проявлялись турбота та інтерес до життя і здоров`я останнього. При цьому, остання не цікавилась і матір`ю [PERSON] - [PERSON] та її здоров`ям. В ході судового розгляду також судом встановлено, що [PERSON] за життя обіймав посаду директором Полтавського базового медичного коледжу, та, як зазначалось сторонами у справі і було засвідчено свідками, останній був порядною людиною та з метою не спричинення [PERSON] значних моральних страждань, а також, приймаючи до уваги той факт, що останній прожив з нею молоді роки і вони прожили у шлюбі значний проміжок часу, ним було прийнято рішення про те, що в зв`язку з тим, що його союз з [PERSON] , як жінки та чоловіка, перестав фактично існувати, тому він залишив місце проживання у квартирі [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що життєві обставини склались так, що з 2001 року він став проживати разом з [PERSON] , а з 2011 року вони стали проживати за адресою: у [ADDRESS] , він залишаючи [PERSON] залишив квартиру та спільно нажите з нею майно у її розпорядження та користування. Поряд з цим, відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] вказувалось про те, що [PERSON] опікувався нею, як своєю дружиною, оскільки забезпечував продуктами харчування, сплачував за комунальні послуги та надавав грошові кошти для придбання одягу. Судом встановлено, що дані обставини дійсно мали місце, але характер і періодичність їх надання з боку [PERSON] не носив ознак шлюбно - сімейних відносин, з наступних підстав. Дійсним є той факт та знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, що [PERSON] телефонувала на автовідповідач службового номера телефону [PERSON] - директора Полтавського базового медичного коледжу, та на список надиктовувала перелік продуктів і інших товарів, який був їй необхідним, які потім привозив їй за місцем проживання [ADDRESS] , водій [PERSON] на службовому автомобілі. При цьому, дані дзвінки [PERSON] здійснювала саме в позаробочий час, а саме до 08 год. ранку або після 18 год. вечора. Вказане підтверджується інформацією щодо вхідних та вихідних з`єднань абонента [NUMBER] [PERSON] на службовий номер телефона [PERSON] [NUMBER] ( т.2 а.с.48-53). Дані обставини та письмові докази вказують саме на відсутність між [PERSON] та [PERSON] будь-якого спілкування, що в свою чергу свідчить про відсутність між ними особистих стосунків. В ході судового розгляду справи відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не заперечувався даний факт, а навпаки остання наполягала на ньому, як на беззаперечній ознаці дійсності шлюбно - сімейних відносин з [PERSON] .. З огляду на наведені вище факти, суд приходить до висновку про те, що дані обставини вкотре підтверджують формальність відносин [PERSON] з [PERSON] , які не заперечувались позивачем за первісним позовом [PERSON] , оскільки дані дзвінки здійснювались не на індивідуальний, мобільний номер [PERSON] , а на службовий номер телефона останнього, при цьому без безпосереднього спілкування з абонентом, а за допомогою автовідповідача. Будь - яких належних та допустимих доказів, зі сторони відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо підтвердження факту дійсності шлюбно - сімейних відносин з [PERSON] , крім даного факту, останньою суду наведено не було. При цьому, безпосередньо відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] впродовж судового розгляду визнавався факт проживання [PERSON] з позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , починаючи з 2002 року, крім того у зустрічному позові [PERSON] особисто зазначається [PERSON] в статусі «співмешканки» [PERSON] , що вказує про обізнаність [PERSON] стосовно близьких стосунків між [PERSON] та [PERSON] впродовж тривалого часу, починаючи з 2002 року, та спільного проживання останніх. Разом з цим, в ході судового розгляду стороною відповідача за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було доведено факту ведення спільного господарства та бюджету з [PERSON] , наявності обопільних прав та обов`язків між ними, як чоловіка та дружини. Свідки заявлені даною стороною та допитані судом підтвердили лише обставини надання [PERSON] матеріальної допомоги [PERSON] , яка носила лише періодичний характер, що не може бути прийнято судом як належні докази на підтвердження існування між останніми саме шлюбно - сімейних відносин. Таким чином, фактичні обставини справи вказують на те, що приблизно з 2001 року і до дня смерті [PERSON] позивачка за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство та побут і були пов`язані спільним бюджетом. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, з огляду на викладене, чинним законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19), підстав відступати від якого суд не вбачає. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Близькими особами - є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Національна правнича наука також містить визначення поняття близьких осіб, відповідно до якого - особами, які перебувають у близьких відносинах, слід вважати так званих близьких осіб, тобто тих, які мають сексуальні позашлюбні або партнерські стосунки і постійно або час від часу проживають спільно, не маючи при цьому прав та обов`язків сімейного характеру. В судовому засіданні позивачкою за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] вказувалось про те, що вона, як близька особа померлого [PERSON] , займалась його похованням та нею було в повному обсязі понесено витрати на поховання останнього. Так, як вбачається з матеріалів справи , що всі рахунки - фактури та квитанції щодо організації поховання [PERSON] , а саме щодо оплати вартості ритуальних послуг, пов`язаних з похованням [PERSON] та організацією поминального обіду, видані на ім`я [PERSON] ( т. 1 а.с.48-53). Поряд з цим, відповідачкою за первісним позовом - позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] , яка доводилась померлому [PERSON] - офіційною дружиною, не було надано суду належних та допустимих доказів щодо спростування вказаних обставин, крім зазначення лише тієї обставини, що вона була присутня на похованні [PERSON] , при цьому, останньою вказувалось, що будь-якої іншої активної участі у організації поховання [PERSON] , остання не приймала та ініціативи не висловлювала. Таким чином, фактично визнавши той факт, що [PERSON] була близькою людиною для її чоловіка [PERSON] , з якою останній спільно проживав, оскільки з боку [PERSON] не було навіть висловлено пропозиції у прийнятті участі у організації поховання та несення витрат на поховання [PERSON] , як законною дружиною останного, що підтверджує, в свою чергу, формальність шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] та відсутність будь-яких шлюбних зобов`язань у [PERSON] перед уже покійним [PERSON] .. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS] , хоча фактично з 2011 року проживав за адресою [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] .. Факт проживання [PERSON] у [ADDRESS] підтверджується власноручно написаною заявою [PERSON] ( т. 1 а.с.45). При цьому, в ході судового розгляду справи стороною позивача за первісним позовом вказувалось про те, що в них з померлим [PERSON] були довірливі відносини, вони вели спільний побут та господарство, вирішували проблеми і питання спірного характеру, зокрема матеріального. Вказані вище обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Надані позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] докази та зазначені обставини не були спростовані в судовому засіданні належними та допустимими доказами стороною відповідача за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , в зв`язку з чим у суду відсутні будь-які правові підстави для визнання їх неналежними чи недійсними. Згідно п .2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема відчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї. тощо. Крім того, у відповідності до ст. 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Так, законодавцем визначено, що у відповідності до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Крім того, п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Наведені вище обставини справи та норми законодавства, які регулюють дані правовідносини, вказують на те, що позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги після померлого [PERSON] як така, з якою вони проживали разом та були близькими особами. Більше того, встановлені судом обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками та матеріалами справи в їх сукупності, що в свою чергу спростовує твердження відповідачки за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] про безпідставність позовних вимог, оскільки такі, на думку останніх, не узгоджується з нормами чинного законодавства. Вказані твердження сторони відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом суд не приймає до уваги та визнає по своїй природі неспроможними, оскільки вони не були доведені іншими доказами на спростування доказів сторони позивача за первісним позовом та обставин встановлених в ході судового розгляду. Таким чином, наведені вище обставини, підтверджують факт спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] , як близьких осіб, пов`язаних побутом, спільними інтересами та спільним бюджетом, протягрм 15 років. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Полтавським міським Палацом шлюбів, від 18 грудня 1971 року, [PERSON] та [PERSON] , одружились 18 грудня 1971 року , про що здійснено актовий запис № 2990, після реєстрації шлюбу подружжя взяло прізвище [PERSON] ( т.1 а.с.250). Разом з цим стаття 36 Сімейного кодексу України, передбачає поряд з правами і обов`язки [PERSON] перед [PERSON] , як законної дружини, котрі остання не виконувала ніяким чином. Більше того, остання в ході судового розгляду справи не заперечувала тієї обставини, що спільного господарства і спільного побуту з [PERSON] проживаючи у шлюбі з 2001 року і по день його смерті, вони не вели. [PERSON] достеменно було відомо, що [PERSON] у вказаний період постійно проживав з [PERSON] у помешканні останньої, що вкотре підтверджує доводи первісного позивача з приводу уточнених нею позовних вимог щодо факту їх спільного проживання з померлим. Надання періодичної матеріальної допомоги [PERSON] [PERSON] виключно в односторонньому порядку також не може вказувати про наявність взаємних прав та обов`язків останніх, як чоловіка та жінки у вказаний вище період. Відсутність факту спільногопроживання [PERSON] з [PERSON] за адресою її реєстрації, а також факт отримання останньою субсидії на комунальні послуг за даною адресою, саме за відсутності проживання [PERSON] за зазначеною адресою, і переконливо вказує на відсутність ознак сім`ї між ними в період часу з 2001 року по день смерті останнього. Поряд з цим, судом встановлено, що [PERSON] є близькою особою [PERSON] , оскільки з останньою проживав з 2001 року до дня своєї смерті -[INFO] . Так, після померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] ; земельна ділянка [ADDRESS] площею 656 кв.м., розташована в [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ -ПЛ № 049906 та розташований на ньому дачний будинок , яке як зазначалось [PERSON] [PERSON] фактично прийняв у спадок після смерті його матері, але не оформив документально. При цьому, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за час проживання [PERSON] з [PERSON] , ведучи спільне господарство, маючи спільні кошти, ними було збережено заощадження, які були розміщені на збереження в банківських рахунках: -ПАТ «Полтава-банк» на ім`я [PERSON] у відповідності до Договору № 056-040183 від 02.12.2016 року на суму 50 000 грн. (т.1 а.с.31-32); -ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] у відповідності до договору № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року на суму 10 452,64 доларів США ( т.1 а.с.36-37); -ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] у відповідності до договору № SAMDNWFD0071435019901 від 30.12.2016 року на суму 10 000 грн. ( т.1 а.с.38-39). Судом встановлено, що 14 березня 2017 року у Третій Полтавській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 9/2017, після померлого [INFO] [PERSON] ( т. 1 а.с.200-211). Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] 30 серпня 2017 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, після померлого [PERSON] , але при цьому, державним нотаріусом [PERSON] роз`яснено, що заведено спадкову справу після померлого [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини від дружини [PERSON] , шлюб між ними зареєстрований 18 грудня 1971 року. При цьому, [PERSON] , роз`яснено, що вона отримає майно у спадок після померлого [PERSON] лише звернувшись до суду з наданням відповідних документів про спільне проживання із спадкодавцем під час спільного проживання з ним 14-15 років ( т. 1 а.с.208). Слід звернути увагу, що заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , його дружина - відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] подає вже 14 березня 2017 року, тобто на 7-й день після смерті останнього при цьому, не займаючись організацією поховання останнього та не виявляючи при цьому бажання особистої участі у самому процесі поховання. В свою чергу відповідач за первісним позовом [PERSON] вказувала, обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, про те, що свідоцтвом про шлюб з [PERSON] та її заявою про прийняття спадщини, поданою 14.03.2017 року до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, підтверджується, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] першої черги, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Слід вказати, що у відповідності до Постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі 713/1528/16-ц, провадження № 61-20208св 18 підставами для задоволення заявлених такого роду вимог є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: - здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, порали та консультації, поздоровлення зі святами; - матеріальне забезпечення спадкодавця; - надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; - тривалий час здійснення дій, визначених у пункті 1-3; -безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. З огляду на наведені вище правові висновки Верховного Суду та приймаючи до уваги встановлені судом факти, суд констатує про набуття [PERSON] права на спадкування за померлим [PERSON] , як спадкоємцем першої черги, з наступних підстав. Позивачем за первісним позовом [PERSON] здійснювалась опіка над спадкодавцем, оскільки нею надавались поради стосовно розпорядження заощадженнями спільно з ним нажитими, в зв`язку з чим [PERSON] залишив заповідальне розпорядження на банківський рахунок, який знаходиться у ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDNWFD0071435019901. При цьому, проживаючи разом[PERSON] з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , ними спільно проводились ремонтні роботи у даній квартирі, на підтвердження чого в матеріалах справи мається договір на проведення ремонтних робіт у цій квартирі та блокнот [PERSON] з особистими записами останнього щодо витрат понесених на проведення ремонтних робіт (т. 3 а.с.9-14, 41-59). Дані докази не заперечувалися та не були спростовані іншими належними та допустимими доказами у даній справі з боку сторони відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] .. Крім того дана сторона не заперечувала проти приєднання вказаних доказів до матеріалів справи, що свідчить про їх допустимість і належність, у відповідності до вимог процесуального закону. Судом також встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON] опікувалася [PERSON] і після його смерті, так як вона займалася його похованням, провела оплату ритуальних послуг, поминального обіду та інших супутніх витрат. Крім того, відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вказувала, що вона є його офіційною дружиною та до смерті остання спілкувалася з ним, при цьому не займаючись його похованням і не цікавлячись його життям та здоров`ям. Таким чином, останні роки свого життя, починаючи з 2001 року і до дня смерті, [PERSON] провів з [PERSON] під її опікою, оскільки інші родичі, в тому числі дружина - [PERSON] , не цікавилась його життям та ніяким чином не піклувалися про нього. Факт матеріального забезпечення спадкодавця [PERSON] позивачем за первісним позовом [PERSON] підтверджується тим, що останньою було продано свою квартиру у [ADDRESS] ( т.3 а.с.60) та придбано квартиру [ADDRESS] , частина коштів від продажу квартири була надана нею в їх спільний бюджет з [PERSON] , з яким вони разом проживали, вели спільний побут, вирішували соціально - побутові питання, мали спільний бюджет. Факт надання спадкодавцеві будь-якої іншої допомоги є те, що позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] повністю вела господарство під час проживання з [PERSON] , а саме займалась прибиранням помешкання, готувала їжу, рахувала і сплачувала комунальні платежі, здійснювала догляд за [PERSON] , слідкувала за його зовнішнім виглядом і доглядала за речами, слідкувала за його лікуванням та харчуванням, що було підтверджено свідками, допитаними у справі, які відзначали постійну турботу [PERSON] за [PERSON] не лише в побуті, а й на роботі останнього. Допитані в ході судового розгляду свідки суду вказували, що [PERSON] займалася організацією свят, поздоровлень та дозвілля в робочому колективі, де вони разом працювали з [PERSON] .. [PERSON] прислухався до її порад, поважав її думку, радився з нею. Завжди чуйно та шанобливо ставився до неї, як в робочому так і домашньому оточенні, і спонукав до цього інших присутніх своїм прикладом. [PERSON] завжди переймалася атмосферою в трудовому колективі, влаштовувала відпочинок з колегами по роботі на спільній з [PERSON] їхній дачі. Вказані обставини вказують про наявність близьких стосунків між [PERSON] та [PERSON] , їх тісний зв`язок як в робочому колективі і за його межами, в сімейній обстановці, наявність спільних поглядів на життя та інтересів, взаємоповаги і розуміння один до одного. При цьому, судом встановлено та підтверджено свідками у справі, що [PERSON] здійснювала догляд за матір`ю [PERSON] - [PERSON] , яка в силу свого похилого віку потребула постійного стороннього догляду та турботи. Приймала активну участь у похованні та похоронах [PERSON] , де [PERSON] взагалі не приймала участі та не була присутня. Так, однією з умов зміни черговості спадкування Верховним Судом вказано факт наявності тривалого здійснення дій, визначених пунктом 1-3, а саме здійснення опіки над спадкодавцем, матеріальне забезпечення спадкодавця та надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві. Факт тривалості та характеру здійснення даних дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] , що встановлений вище, вказує про проживання [PERSON] та [PERSON] з 2001 року спільно, як близьких осіб, які були пов`язані спільним побутом, інтересами і бюджетом та здійснення [PERSON] , як близькою особою, опіки над спадкодавцем, та надання будь-якої іншої допомоги протягом 15 років. Судом встановлено, що [PERSON] за свого життя мав «проблеми з серцем», що підтверджується листом Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського» Полтавської обласної ради від 05.12.2019 року за вих. № 04-04/3344, з якої вбачається, що [PERSON] , 1950 року народження, мешканець [ADDRESS] , знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні: з 15.01.2008 року по 08.02.2008 року; з 02.03.2009 року по 20.03.2009 року; з 06.12.2010 року по 24.12.2010 року4; з 06.12.2011 року по 16.12.2011 року; з 02.04.2013 року по 19.04.2013 року; з 10.12.2015 року по 31.12.2015 року. В даному листі вказано, що [PERSON] після обстеження медичними фахівцями були встановлені діагнози - артеріальна гіпертонія, гострий подагричний артрит, ревмополіартрит (ДАS28 3.2.-5.1) ІІІ функціонального класу з порушенням професійної та непрофесійної діяльності. Починаючи з 2008 року [PERSON] було призначено лікування як стаціонерне перебування в відділенні і продовження у домашніх умовах. У [PERSON] під час весняного та осіннього періодів спостерігалось загострення приступів запалення з ураженням великого пальця руки, припухлостей локтів та зап`ястів, виникнення подагричних «шишек» - тонусів навколо суставів. При даних приступах подагри, сустави становляться горящими, червоніють, отікають. Відбувається обмежений діазон руху і хворий [PERSON] потребував в момент загострення хвороби додаткової допомоги (т. 3 а.с.84). В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом [PERSON] вказувалось про те, що остання здійснювала догляд за [PERSON] внаслідок хвороби останнього, в період перебування останнього на стаціонарному лікуванні навідувала останнього в лікарні, забезпечувала його індивідуальним харчуванням, з урахуванням особливостей захворювання останнього та його стану здоров`я. При цьому, відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] не провідувала [PERSON] у лікарні і не приймала участі у наданні допомоги по догляду за ним, що безпосередньо останньою не заперечувалось та не було спростовано в судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так і юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Судом з урахуванням наведених вище обставин справи встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, набула право на спадкування, як спадкоємець першої черги. В свою чергу твердження відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] не має права на спадкування, як спадкоємець І черги, при цьому, не надаючи в сукупності достатніх, належних та допустимих доказів , які б спростовували наведені вище фактичні обставини, є по своїй природі неспроможними твердженнями Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивачем за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] належно і достатньо доведено, що з 2008 року [PERSON] мав наступні діагнози артеріальна гіпертонія, гострий подагричний артрит, ревмополіартрит (ДАS28 3.2.-5.1) ІІІ функціонального класу з порушенням професійної та непрофесійної діяльності та ту обставину, що він потребував сторонньої допомоги, що надає суду підстави дійти до переконливого висновку про наявність правових підстав для зміни черговості одержання нею права на спадкування на підставі частини другої статті 1259 ЦК України. Тлумачення статі 1279, 1280 ЦК України дозволяє зробити висновок, що реалізація переважних прав може відбуватися на стадії поділу спадкового майна, виділу з нього частки чи перерозподілу спадщини, якщо майно збереглося у натурі, тобто здійснення спадкових прав спадкоємцями, які набули право на спадкування та прийняли спадщину. Сукупність доказів та встановлених вище обставин вказує про те, що [PERSON] набула права на спадкування у порядку першої черги за законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Сімейного кодексу визначено поняття сім`ї, з якого вбачається, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До загальних ознак у розумінні цієї норми, яким має відповідати зв`язок між фізичними особами, щоб вони вважалися сім`єю, належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки. Діти належатимуть до членів сім`ї своїх батьків у будь-якому випадку окремого проживання, незалежно від поважності його причини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватися добросовісно, а не в супереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Таким чином, чинна редакція ЦПК, прямо закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, що свідчить про те, що вітчизняне законодавство закріплює не лише обов`язок учасників справи сприяти суду у з`ясуванні обставин справи, однак і їх обов`язок подавати усі наявні у них докази. Так, п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК передбачає право учасників справи подавати докази, п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК - їх обов`язок подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, а ст. 81 ЦПК регламентує правило розподілу обов`язків із доказування (тягар доказування) між сторонами. У даному випадку слід виходити із різної природи обов`язків щодо доказування, регламентованого ч. 1 ст. 81 ЦПК, відповідно до якої кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, та обов`язку учасників справи подавати усі наявні у них докази, закріпленому у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК. Положення ст. 81 ЦПК відбивають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно, то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Таким чином, стороною відповідача за первісним позовом [PERSON] не надано достовірних і достатніх доказів щодо спростування наведених вище обставин, які носять дійсний та фактичний характер, а не базуються на простому констатуванні факту перебування її у зареєстрованому шлюбі з померлим, який по своїй природі носив формальний характер, оскільки був позбавлений основних ознак поняття сім`ї, що під собою визначається наявністю взаємних прав та обов`язків дружини та чоловіка та пов`язаність останніх побутом, інтересами, у відповідності до норм Сімейного Кодексу України . Поряд з цим, позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено вимоги про поділ спадкового майна, яке залишилось після померлого [PERSON] .. При цьому, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 грошового вкладу в ПАТ «Полтава-Банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року в сумі 50 000 грн. - 1/2 яких становить 25 000 грн., 1/2 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року, в сумі 10 452,64 доларів США, що становить 1/2 -2556,32 доларів США, визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] - який помер [INFO] , а саме 1/2 квартири [ADDRESS] , 1/2 дачного будинку та 1/2 земельної ділянки [ADDRESS] площею 656 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №049906, 1/4 грошового вкладу в ПАТ «Полтава-Банк» на ім`я [PERSON] ( договір № 056-040183 від 02.12.2016 року), в сумі 50 000 грн. -1/4 яких становить 12 000 грн., 1/4 грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] (договір № SAMDNWFD0071435028301 від 30.12.2016 року) в сумі 10 425,64 доларів США, що становить 1/4 -2613,61 доларів США та вимог відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , оскільки нотаріусом позивачу за первісним позовом - відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] з підстав відсутності рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менше п`яти років. Не видане таке свідоцтво і дружині [PERSON] .. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини право позивача на отримання свідоцтва про спадщину за законом після [PERSON] є непорушним та рішення у даній справі є підставою по своїй природі для звернення сторін до нотаріуса з питань оформлення спадкового права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги сторін про реальний розподіл спадкового майна - є передчасними, оскільки делегування суду повноважень інших державних органів та установ не допускається. Поряд з цим, позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] вартість ритуальних послуг та поминального обіду, витрачених на поховання [PERSON] , а саме 50% їх вартості, що становить 19 447,35 грн., які підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що витрати на поховання [PERSON] та організацією поховання останнього займалась саме [PERSON] .. З матеріалів справи вбачається та підтверджується квитанціями та рахунками - фактури ( т.1 а.с.48,,49,50,51,52,53), що загальна сума витрат на поховання та організація поминального обіду становить - 38 894,70 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці повинні відшкодувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Даною нормою визначено особливості при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосуються їхнього розміру та необхідності здійснення. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 1 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином, у відповідності до норм закону, які регулюють спірні правовідносини, до витрат пов`язаних з похованням спадкодавця [PERSON] належать витрати пов`язані з організацією комплексу заходів та обрядових дій що пов`язані з поховання людини. З огляду на вище викладене, заявлені позивачем за первісним позовом [PERSON] вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] витрат пов`язаних з організацією поминального обіду , що становить 19 371,00 грн. та придбання лікеро - горілчаних виробів для поминального обіду після померлого [PERSON] на суму 5 387,50 грн. не відносяться до витрат на поховання у розумінні, наведеному у ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», та є безпідставними в даній частині. Суд приходить до висновку, з урахуванням наведених вище фактів, що сума витрат пов`язаних з похованням спадкодавця [PERSON] становить 15 662,60 грн., та 50 % відсотків від вартості зазначених витрат становить 7 831,30 грн., які підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] .. Положенням статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом - відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 3200 грн., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням принципу пропорційності, сума витрат судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] становить 1920,00 грн.. Поряд з цим, позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у сумі 71 077,00 грн.. Судом встановлено, що 30.01.2018 року адвокатом Лучко Т.І. було видано ордер на представництво інтересів позивача за первісним позовом [PERSON] ( т. 1 а.с.76). Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Стороною позивача за первісним позовом на адресу суду надано квитанції щодо оплати витрат на правовому допомогу на загальну суму 20 000 грн. ( т. 3 а.с. 106,107). Поряд з цим, представником інтересів [PERSON] адвокатом Лучко Т.І. надано на адресу суду довідку - розрахунок правничої допомоги адвоката на суму 71 077 грн. з зазначенням часу витраченого адвокатом на організацію представництва інтересів [PERSON] та наданням правничої допомоги останній, при цьому зазначає у даному розрахунку лише проміжок часу витрачений адвокатом у даній справі. Суд приходить до висновку, що заявлена сума судових витрат у даній справі на суму 71 077 грн., яка була розглянута у порядку загального позовного провадження, позивачем [PERSON] не відповідає критерію дійсності, необхідності та співмірності з заявленими позивачами вимогами та підлягає до часткового задоволення з розрахунку суми, яка безпосередньо сплачена позивачем [PERSON] та отримана адвокатом Лучко Т.І. на суму 20 000 грн.. З урахуванням порційності задоволених вимог позивача за первісним позовом [PERSON] до стягнення на її користь підлягає сума, що становить 12 000 грн.. З огляду на відмову в задоволенні зустрічного позову подана заява представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Оніпко Т.Є. про стягнення з позивача за первісним позовом [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у відповідності до результату розгляду справи та, у відповідності до положення ст. 137 ЦПК України, задоволенню не підлягає. Поряд з цим, суд приходить до висновку, про обґрунтованість заяви відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] зазначеної у зустрічному позові про повернення останнійнадлишково сплаченого судового збору в сумі 4 457,00 грн., згідно квитанції № 7 від 30.01.2018 року, та повернення їй даних витрат.

Outcome: partial