Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України у Подільському районі м. Києва (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення переплати пенсії. Зазначало, що відповідач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 16.03.2011 р. відповідач звернувся до позивача із заявою про перерахунок пенсії по стажу і заробітній платі відповідно до ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розпорядженням від 12.04.2011 р. даний перерахунок було зроблено та при розрахунку застосовано показник середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 р. Не погоджуючись з даним перерахунком відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. позов було задоволено та зобов'язано позивача здійснити перерахунок пенсії з показником середньої заробітної плати за 2010 р. починаючи з 01.06.2011 р. Відповідач звернувся з заявою до позивача та надав рішення з виконавчим листом. Розпорядженням позивача від 15.11.2011 р. було здійснено перерахунок відповідно до рішення суду. Позивачем було подано апеляцію, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2012 р. Постанову Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. було скасовано. Розпорядженням позивача від 01.04.2014 р. пенсійну справу відповідача приведено у відповідність до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2012 р. У зв'язку з чим, у відповідача виникла переплата за період з 03.04.2014 р. по 31.05.2014 р. у розмірі 752 грн. 36 коп. До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, з зазначення, що позовні вимоги останній підтримує (а.с. 25). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 14), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою м. Київ, вул. Новомостицька, 2-Г, кв. 237 (а. с. 15). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликався судовими повістками зі зворотнім повідомленням на 19.02.2015 р., 16.03.2015 р. (а.с. 17, 22, 23-24). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач перебуває на обліку у позивача та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 4). Розпорядженням від 12.04.2011 р. даний перерахунок було зроблено та при розрахунку застосовано показник середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 р. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. було задоволено позовні вимоги та зобов'язано позивача здійснити перерахунок пенсії відповідачу з показником середньої заробітної плати за 2010 р. починаючи з 01.06.2011 р. (а.с. 7-9). Розпорядженням позивача від 15.11.2011 р. було здійснено перерахунок відповідно до рішення суду. (а.с. 5) Постановою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2012 р. Постанову Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2011 р. було скасовано, що не заперечувалось сторонами. Розпорядженням позивача від 01.04.2014 р. пенсійну справу відповідача приведено у відповідність до постанови Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2012 р. (а.с. 10). У зв'язку з чим, у відповідача виникла переплата за період з 03.04.2014 р. по 31.05.2014 р. у розмірі 752 грн. 36 коп. Позивач направляв на адресу відповідача лист з вимогою про повернення переплати (а.с. 11). Розрахунки позивача, відповідачем спростовані не були. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено підстави для звільнення від доказування, зокрема вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. ч. 1 -2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved