Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві приватної власності належить 11/25частини житлового будинку [ADDRESS] ., на підставі договору дарування , посвідченого 19.06.2008 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Солдатенко А.М. Інші 14/25 частин вищезазначеного будинку належить третій особі- [PERSON] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі її донька [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією домової книги. Однак, за місцем реєстрації відповідачі не проживають з 2012 року , у зв`язку з виїздом за межі країни, що підтверджується актом , складеним 28.01.2020 року. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в належному позивачці будинку, остання повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю, оформлення субсидії. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просив розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. З запереченнями чи заявою про розгляд справи без її участі до суду не зверталась. Відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договіра дарування від 19.06.2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Солдатенко А.М. за № 51 [PERSON] належить 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4) Інші 14/25 частин будинку належить третій особі: [PERSON] . Згідно долученої до матеріалів справи копії Домової книги та Акту квартального комітету Дніпровського району м. Запоріжжя від 28.01.2020 року, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації не проживають с 2012 року по теперішній час.(а.с.7,8) Згідно пояснень позивача, реєстрація останніх за вказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим остання не може оформити державну допомогу субсидію. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично більше року не проживають у вказаному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користуються, особистих речей за вказаною адресою не мають, не сплачують комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажають, оскільки знаходяться за межами країни, тому в силу ст.. 406 ЦК України втратили право користування цим приміщенням, а зняття їх з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved