Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 17.07.2007 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ОД09/07/2007/840-К/052, відповідно до якого Банк надавав [PERSON] кредит у сумі 31 000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Договором платежів, а також можливих штрафних санкцій між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № ОД09/07/2007/840-К/052 від 17.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань в повному обсязі. Остаточно уточнивши розмір позовних вимог, Позивач зазначив, що станом на 17.03.2016 р. за відповідачами виникла прострочена заборгованість у сумі 47 257 доларів США 94 центів (в яку входить тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія та штраф), що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 1 636 302,83 грн., яку добровільно не погашено. Представником позивача надавалась заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомили та не подали відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 17.07.2007 р. між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ОД09/07/2007/840-К/052, відповідно до якого Банк надавав [PERSON] кредит у сумі 31 000,00 доларів США (а.с.7). В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Договором платежів, а також можливих штрафних санкцій між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № ОД09/07/2007/840-К/052 віл 17.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань в повному обсязі (а.с.9). Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, за розрахунком позивача станом на 17.03.2016 р. виникла заборгованість перед в загальній сумі - 47 257,94 доларів США, яка складається з: 28 879,66 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, що становить 775 265,55 грн.; 14 562,89 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що становить 390 936,28 грн.; 367 678,14 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 715,39 доларів США - заборгованість по сплаті комісії; 3 100,00 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору (а.с.98-101). Отже, з позичальника підлягає стягненню суми заборгованості за тілом кредиту, відсотків, пені та штрафу. Разом з тим, суму комісійної винагороди суд вважає необгрунтованою і такою, що направлена на порушення прав позичальника. Так, у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, у задоволенні позову в частині стягнення суми комісії слід відмовити. Крім того, Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). На підставі викладеного вищевказана сума заборгованості підлягає стягненню солідарно з обох відповідачів: позичальника та поручителя. Судові витрати підлягають стягненню зі сторін відповідно до ст.141 ЦПК України

Outcome: partial