Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [PERSON] (її син) та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах з 2011 року. Під час їх стосунків у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.05.2016 року [PERSON] визнано батьком [PERSON], народженої [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2017 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , разом з батьком [PERSON] та стягнуто аліменти з матері [PERSON] . Однак її син - відповідач по справі [PERSON] не піклується про доньку, місце його знаходження не відоме, ніякої допомоги на її утримання не надає. Мати [PERSON] взагалі тривалий час не цікавиться життям доньки. На сьогоднішній день місце перебування батьків [PERSON] невідоме. Позбавлення батьківських прав їх необхідне для оформлення опікунства над онукою. Тому, вона змушена звернутися з даним позовом до суду і просити позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] .. Позовна заява надійшла до суду 07 лютого 2019 року, однак ухвалою суду від 11 лютого 2019 року залишена без руху та позивачу встановлений строк для усунення недоліків. 28 лютого 2019 року недоліки усунені, тому на виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України прийнятий Законом від 18.03.2004 № 1618-IV, 06 березня 2019 року судом направлявся запит до відповідного органу реєстрації місця проживання фізичних осіб, для перевірки зареєстрованого місця проживання/перебування відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповіді на запит судом отримані 12.03.2019 року та 13.03.2019 року, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою суду від 01 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 23 травня 2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд справи відкладено за клопотанням представника третьої особи, у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому процесі. 21 червня 2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд справи відкладено за клопотанням представника третьої особи, у зв`язку з тарифною відпусткою основного представника. 30 липня 2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд справи відкладено за клопотанням представника третьої особи, у зв`язку з необхідністю надання часу для отримання висновку, щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав. 01 вересня 2019 року позивач [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої мотивувальна частина залишена без змін, однак в прохальній частині додатково просить визнати її [PERSON] опікуном неповнолітньої [PERSON] . 24 вересня 2019 року підготовче провадження закінчено, справу призначено до відкритого судового засідання. 22 жовтня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою у судове засідання належним чином повідомлених відповідачів. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, справу просила розглянути за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судова кореспонденція, яка направлена відповідачу [PERSON] , була повернута до суду, у зв`язку зі спливом строку зберігання, враховуючи зазначене, суд вважає неповажною причиною неявки відповідача до суду. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що 09.11.2012 року складено відповідний актовий запис № 1490. Батьком дитини записано - [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (отриманого повторно) від 04.08.2016 серії [NUMBER] , копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2017 року (справа № 212/5884/16-ц, 2/212/308/17) визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] та стягнуто з матері [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів відповідача, але не менш 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Згідно Акту від мешканців будинку [ADDRESS] , посвідченого майстром та начальником участку ТОВ «УЮТ-2011»: [PERSON] та її онука [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , оригінал Акту від 05.09.2019 долучений до матеріалів справи. Відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 118», батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в закладі дошкільної освіти не з`являються та з вихователями не спілкуються, дівчинку приводить і забирає бабуся - [PERSON] , оригінал довідки міститься в матеріалах справи. Відповідно висновку № 7/01-29/3622 від 05 вересня 2019 року, виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оригінал висновку міститься в матеріалах справи. Згідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Так, особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), ( заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок, щодо розв`язання спору, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Досліджений судом висновок органу опіки виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає обґрунтованим, юридично доцільними та такими, що відповідають інтересам дітей. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Суд приймає до уваги той факт, що аліменти відповідач [PERSON] присуджені судом не сплачує, разом з тим батьки дитини дошкільний заклад, який відвідує їх донька не відвідують, не цікавляться здобутками дитини, що вказує на байдуже їх ставлення до них і є свідченням того, що вони не займаються її вихованням та нехтують виконаннями своїх батьківських обов`язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Відповідно до ч.ч.1 ,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи містяться достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, їх свідоме нехтування своїми обов`язками як батьків, їх небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, тощо, тому суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів, на підтвердження подальшого небажання відповідачів виконувати свої батьківські обов`язки, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення останніх батьківських прав, оскільки цього вимагають насамперед інтереси дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Так, позивач [PERSON] фізично та психічно здорова, має достатній матеріальний доход, житло, веде здоровий спосіб життя, до кримінальної відповідальності не притягалася, має позитивну характеристику. Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за № 2884 від 06 вересня 2019 року, зазначено, що [PERSON] за станом здоров`я може виконувати обов`язки піклувальника (опікуна) над дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, остання обізнана про правові наслідки встановлення піклування (опіки). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення опікуном останньої [PERSON] .. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 гривень, тобто по 384,20 гривень з кожного. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 150, 164- 167 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 60 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved