Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], діючий в інтересах [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що позивач зареєстрований за адресою [INFO] та з 30 жовтня 2002 року до початку січня 2016 року мешкав за цією адресою. Це домоволодіння на праві приватної власності належить співмешканці [PERSON] третій особі [PERSON], з якою позивач спільно проживав більш ніж 40 років. Однак, скориставшись тим, що у теперішній час [PERSON] тяжко хворіє, її донька відповідач [PERSON] в січні 2016 року відібрала ключі від будинку у позивача та прогнала його, хоча [PERSON] ніколи не заперечувала проти проживання [PERSON] у належному їй житлі разом з нею. У звязку із цим, позивач був вимушений орендувати житло. За таких підстав, [PERSON] більше року позбавлений можливості користуватися житлом та був вимушений звернутися до суду. На підставі зазначеного, посилаючись на положення статті 150 Житлового кодексу України просив вселити його у домоволодіння № 5-а по пров. Південному у сел. Талаківка м. Маріуполя та зобовязати [PERSON] надати позивачу вільний доступ до зазначеного домоволодіння, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. Позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю за участю його представника [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.09.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1528, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить жилий будинок з належними до нього побудовами подвіря, що знаходиться за адресою м. Маріуполь, сел. Талаківка, пров. Південний, буд. 5-а. Згідно повідомлення Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13.04.2017 року за № 03-07-2697, за адресою м. Маріуполь, сел. Талаківка, пров. Південний, буд. 5-а з 30 жовтня 2002 року по теперішній час зареєстрований [PERSON], [INFO], та з 23 листопада 2005 року по теперішній час - [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації [PERSON] в будинку за адресою: м.Маріуполь, провулок Південний, 5-а також підтверджується відміткою в його паспорті. У теперішній час позивач стверджує, що позбавлений можливості мешкати за місцем своєї реєстрації, у будинку, що належить його співмешканці, відповідачем ці доводи спростовані не були. Від третьої особи, яка є власником домоволодіння, не надійшло будь-яких заперечень щодо проживання позивача в її будинку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також, у відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно статті 391 К України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті пункту 1 частини 1 статті 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право володіння. Згідно статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до пункту 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] має законне право на володіння та користування житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, та його безпідставно було позбавлено права користування жилим приміщенням - домоволодінням № 5-а по пров. Південному у сел. Талаківка м. Маріуполя, а тому він підлягає вселенню до спірного домоволодіння, а відповідач зобовязанню надати позивачу вільний доступ до цього . У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640,00 грн. від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved