Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 23651 грн. 80 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт. В результаті ДТП з вини [PERSON], був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON] На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно висновку №10 оцінки транспортного засобу від 30.01.2013 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля становить 27878 грн. 16 коп. Завдана шкода особисто [PERSON] відшкодована не була. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст. 41 Закону, розглянувши заяву водія пошкодженого автомобіля та зібрані документи по ДТП, позивачем було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено страховику [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23231 грн. 80 коп.; за послуги аварійного комісару за огляд авто та збір документів було витрачено грошові кошти у розмірі 420 грн. 00 коп., у звязку зі зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не зявилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Встановлено, що 05 січня 2013 року о 20 год. 00 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER] по вул.Крошки,52 в м.Дніпропетровську, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, під час руху, відволікся від керування транспортного засобу та скоїв наїзд на попереду стоячий автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], у разі чого допустив зіткнення, тим самим [PERSON] скоїв ДТП. Транспортним засобам спричинені механічні пошкодження. В результаті чого, співробітниками ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт (арк.с.12). Відповідно до абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER] є [PERSON] (арк.с.11). Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ №6210173, було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строком дії з 22.03.2012 року до 21.03.2013 року, включно (арк.с.10). Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно ст. ст. 5, 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», обовязковий ліміт відповідальності це грошова сума, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Так, згідно висновку №10 оцінки транспортного засобу від 30.01.2013 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля становить 27878 грн. 16 коп. (арк.с.18-23). Моторним (транспортним) страховим бюро України на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розглянуто заяву водія пошкодженого автомобіля та прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено страховику [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23231 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/1-19800 від 12.06.2013 року (арк.с.24). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове бюро після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтями 1187, 1188 ЦК України, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 23231 грн. 80 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за послуги аварійного комісара у сумі 420 грн. 00 коп., то вона задоволенню не підлягає у звязку з наступним. Так, за платіжним дорученням №1588 від 11.04.2013 року МТСБУ було перераховано ТОВ «ДРЦ Магістраль Сервіс» суму за послуги аварійного комісара у розмірі 420 грн. 00 коп. (арк.с.25).\~ Проте, суд вважає, що стягнення витрат за послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт за дорученням МТСБУ №19800 від 15.01.2012 року згідно з умовами договору, укладеного між МТСБУ та ТОВ «ДРЦ Магістраль Сервіс». Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з'ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до\~Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з'ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять висновок автотоварознавчого дослідження, внаслідок чого, підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial