Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивачка просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за кожен день прострочки зобов'язань за період з січня 2013 року по листопад 2013 року включно у сумі 19439,63 грн., мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, присуджених за рішенням суду. Відповідач позов визнав частково, не згоден з наведеним позивачкою розрахунком пені, вважає його необгрунтованим і розмір пені завищеним; визнав, що допустив прострочення в аліментах, пояснюючи тим, що в 2013році не мав постійної роботи і доходу, і тому аліменти сплачував нерегулярно і частково. Навів свій розрахунок пені, за яким визнав пеню в розмірі 3284,36грн. також просив врахувати його майновий і сімейний стан. Суд, вислухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до наступного: Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвом про розірвання шлюбу. 19.06.2009 року рішенням Артемівського районного суду м.Луганська з [PERSON] на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1 / 3 частини всіх доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 квітня 2009 року і до повноліття дитини. З даних довідки ТОВ «Транспортна компанія «Флагман» від 04.05.2012 р. № 219/2, підприємство повернуло виконавчий лист про утримання аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] до Ленінського ВДВС Луганського МУЮ, у зв'язку із звільненням [PERSON] з підприємства з 01.04.2012 р., аліменти були утримані та перераховані по 31.03.2012 р., заборгованість за аліментами, яка утворилась станом на 01.12.2010 р. у розмірі 7872,66 грн. частково погашена в сумі 2455, 37 грн. Відповідно до листа Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 11686/07-48/18 від 31.10.2013 р., на виконанні в Артемівському ВДВС Луганського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-3368/09 від 19.06.2009 р., виданий Артемівським районним судом м.Луганська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1 / 3 частини всіх доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 квітня 2009 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист надійшов за належністю з Ленінського ВДВС Луганського МУЮ. 08.06.2012 р. державним виконавцем Артемівського ВДВС Луганського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до реєстру відправки кореспонденції Артемівського ВДВС Луганського МУЮ від 25.06.2012 р. № 45, 14.06.2012 р. [PERSON] була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, і 20.06.2012 р. була вручена. Між тим, боржник жодного разу до Артемівського ВДВС Луганського МУЮ не з'являвся, квитанції про сплату ним аліментів надавались матір'ю боржника. Згідно довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 939/07-50/18 від 24.01.2014 р. у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 23876,29 грн. станом на 01.12.2013 року, за виконавчим листом № 2-3368 від 19.06.2009 р. Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Стаття 197 СКУ передбачає підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості з аліментів, а також підстави для розстрочення або відстрочення сплати такої заборгованості, зокрема ч.3 даної статті передбачає, що такою підставою є непред'явлення стягувачем без поважних причин виконавчого документу до виконання. Таких підстав, які б звільняли відповідача від виконання своїх аліментних зобов'язань і зокрема від сплати неустойки, не встановлено. Неустойка, передбачена ст.196 СК України, є видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, передбаченим законом, тому в даному випадку не вимагається укладення між сторонами договору щодо даного виду забезпечення. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства, що регулюють даний вид зобов'язань (неустойку), на стягувача закон не покладає обов'язку по доказуванню наявності у платника вини в простроченні платежу; в даному випадку закон саме на платника (боржника у грошовому зобов'язанні) покладає обов'язок по доказуванню відсутності його вини у простроченні грошового зобов'язання. Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Таким чином, відповідач допустив просрочення у сплаті аліментів, які є періодичним, щомісячним платежем. Аліменти нараховані у відпровдності до вимог закону, у період, коли боржник не мав постійного місця роботи, і не подавав задекларованих відомостей про свої доходи, аліменти йому нараховувались з даних про середню заробітну плату працівника для даної місцевості. Відповідач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, тому суд виходить з того, що він зобовязаний платити алімсенти у вказаному у рішенні суду розмірі і є спромоджним такі аліменти платити. Відповдач не довів наявності у нього підстав, що стосувались би його майнового, сімейного стану чи стану його здоров,я , які б могли бути підставою для звільнення від пені. Таким чином, є підстави для нарахування і стягення пені з відповідача за просрочення у випдаті аліментів на користь позивачки. Між тим, суд частково не погоджується із запропонованою позивачем методикою нарахування пені і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в цій частині, а пеня підлягає стягненню, виходячи з розрахунків, які ґрунтуються на даних довідки Артемівського ВДВС Луганського МУЮ № 939/07-50/18 від 24.01.2014 р., і з урахуванням розміру несплачених аліментів по кожному з цих періодичних (щомісячних) платежів, з строку, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, з періоду прострочення, виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником свого обов'язку щодо сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, з подальшим визначенням загальної суми пені (згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013р. у справі №6-81цс13). Суд приймає до уваги нараховані до сплати аліменти згідно наданої довідки, визначаючи, що простроченою є лише несплачена частина нарахованих аліментів. Оскільки позовних вимог про стягнення пені за період після листопада 2013р. позивачем не заявлено і не збільшено суму позову в цій частині під час розгляду справи у суді, то суд не вирішує питання про наявність або відсутність підстав для нарахування пені на прострочені аліменти у період після листопада 2013р. так само, оскільки позивачка просить стягнути пеню, нараховану нею лише за останній рік прострочення даних сум, то суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню пеня, нарахована у такий спосіб: за січень 2013 року: нараховано 1040 грн., сплачено 318 грн., борг 722 грн., неустойка (722 грн. х 1% = 7,22 грн.), 7,22 грн. х 275 дн. (з 01.03.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 1985,50 грн.; за лютий 2013 року: нараховано 1032 грн., сплачено 0 грн., борг 1032 грн., неустойка (1032 грн. х 1% = 10,32 грн.), 10,32 грн. х 244 дн. (з 01.04.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 2518,08 грн.; за березень 2013 року: нараховано 1097 грн., сплачено 0 грн., борг 1097 грн., неустойка (1097 грн. х 1% = 10,97 грн.), 10,97 грн. х 214 дн. (з 01.05.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 2347,58 грн.; за квітень 2013 року: нараховано 1096 грн., сплачено 0 грн., борг 1096 грн., неустойка (1096 грн. х 1% = 10,96 грн.), 10,96 грн. х 183 дн. (з 01.06.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 2005,68 грн.; за травень 2013 року: нараховано 1105 грн., сплачено 250 грн., борг 855 грн., неустойка (855 грн. х 1% = 8,55 грн.), 8,55 грн. х 153 дн. (з 01.07.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 1308,15 грн.; за червень 2013 року: нараховано 1130 грн., сплачено 0 грн., борг 1130 грн., неустойка (1130 грн. х 1% = 11,30 грн.), 11,30 грн. х 122 дн. (з 01.08.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 1378,60 грн.; за липень 2013 року: нараховано 1166 грн., сплачено 250 грн., борг 916 грн., неустойка (916 грн. х 1% = 9,16 грн.), 9,16 грн. х 91 дн. (з 01.09.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 833,56 грн.; за серпень 2013 року: нараховано 1135 грн., сплачено 250 грн., борг 885 грн., неустойка (885 грн. х 1% = 8,85 грн.), 8,85 грн. х 61 дн. (з 01.10.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 539,85 грн.; за вересень 2013 року: нараховано 1115 грн., сплачено 250 грн., борг 865 грн., неустойка (865 грн. х 1% = 8,65 грн.), 8,65 грн. х 30 дн. (з 01.11.2013 р. по 01.12.2013 р.) = 259,50 грн.; Щодо аліментів, нарахованих за жовтень 2013 року (борг 1125,00 грн.) станом на час звернення позивачки з позовом до суду (03.02.2014 року), то відповідач мав би сплатити нараховану суму аліментів за жовтень 2013 р. протягом листопада 2013 р., прострочена заборгованість виникла у грудні 2013 року, тому сума неустойки за жовтень 2013 року буде становити 1012,50 грн., виходячи з наступного розрахунку: нараховано 1125 грн., сплачено 0 грн., борг 1125 грн., неустойка (1125 грн. х 1% = 11,25 грн.) 11,25 грн. х 90 днів (з 01.12.2013 року по 03.02.2014 р.)= 1012,50 грн. Неустойка за листопад 2013 року, розраховується у такий самий спосіб: нараховано 1107 грн., сплачено 0 грн., борг 1107 грн., неустойка (1107 грн. х 1% = 11,07 грн.), 11,07 грн. х 62 дн. (з 01.01.2014 р. по 03.02.2014 р.) = 686,34 грн. Таким чином загальний розмір нарахованої пені становить 16860,34 грн. Підстав для стягнення пені у більшому розмірі, суд не вбачає. Суд також не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованої пені, що підлягає стягненню. Відповідач не подав ніяких доказів на підтвердження у нього наявності підстав, передбачених ч.2 ст.196 СК України, згідно якої суд може зменшити розмір пені. Так само суд не вбачає підстав для розрахунку пені за запропонованим відповідачем способом, оскільки у такому розрахунку відповідач виходив з нарахування пені лише за один місяць прострочення платежу, що суперечить вимогам закону, яким передбачено стягнення пені за кожен день прострочення, без обмеження одним місяцем. Враховуючи часткове задоволення позову, враховуючи пропорційно ту частину, в якій позов задоволено, частковому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір, у розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог, тобто 168,60 грн. На підставі ст. 10,11,60,84,88, 212-215 ЦПК України,

Outcome: partial