Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем 20 липня 2010 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через зловживання відповідачем спиртними напоями, у звязку з чим відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з 2014 року, будь-якого спору щодо поділу майна та місця мешкання дитини немає. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не прибула, від неї в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище без змін. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явився, від нього надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 20 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 487. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 350759, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 07 вересня 2010 року, [PERSON] народився 23 серпня 2010 року, актовий запис № 798, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки сторони обоюдно прийшли до даного рішення та подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved