Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа Банк», в якій просила: визнати недійсними умови кредитного договору № 501197973 від 23 жовтня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] , а саме його п. 1 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту 1,80% від суми кредиту; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на його користь 5\~872,50 грн., які були сплачені нею за обслуговування кредиту. В обґрунтування позову вказує на те, що 23 жовтня 2019 року між нею та Акціонерним товариством «Альфа Банк» було укладено кредитний договір № 501197973 про надання кредиту в сумі 36\~250,00 грн. на споживчі потреби. Згідно п. 1 кредитного договору, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 1,80% від суми кредиту. У зв`язку з цим, з часу укладення кредитного договору нею було сплачено на рахунки АТ «Альфа Банк» комісію за обслуговування кредиту в сумі 5\~872,50 грн. Вважає кредитний договір в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту незаконним. Враховуючи, що умовами п. 1 Кредитного договору закріплено, що призначенням кредитування є споживчі потреби, то вважає, що особливості регулювання відносин сторін у даній справі визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за видачу кредиту, обслуговування кредиту, дострокове погашення кредиту тощо і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього). Але, пунктом 1 Кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредиту, яка щомісячно з 23 жовтня 2019 року складала 1,80% (652,50 грн.) від суми кредиту, тобто за те, що банк здійснює на власну користь. Таким чином, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 652,50 грн., що за три роки буде складати 23 490,00 грн. В Кредитному договорі відсутнє обгрунтування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, а саме що входить в цю послугу і що фактично зроблено АТ «Альфа Банк» для можливості встановлення фактичної вартості послуги, яка фактично надана не була. Таким чином, вважає, що встановлення АТ «Альфа Банк» в Кредитному договорі обов`язку позичальника по сплаті комісії за обслуговування кредиту та інших ніж плата за користування кредитними коштами є несправедливими та незаконними. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 10 березня 2021 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Альфа Банк» - Тернової І.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивач просить суд визнати недійсним пункт 1 кредитного договору № 501197973 від 23.10.2019 року. При цьому, як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що умови зазначеного пункту договору щодо комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 1,8 % є несправедливими. Такі доводи позивача є безпідставними. Між сторонами було укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, про розрахунково-касове обслуговування, в тому числі про розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання вказаних послуг встановлюється комісійна винагорода (Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту, та Оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 501197973 від 23.10.2019 року). Як вбачається із Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позивач в повній мірі отримала інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно Угоди про надання кредиту передбачено сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування 1,8%, зокрема, за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування, за приймання готівкових коштів від клієнтів з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, обслуговування кредитної заборгованості тощо. Згідно Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту, встановлено щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 625,50 грн. щомісячно, що відповідає положенням п. 5.1 основного Договору (Оферти та Акцепту). Право кредитора встановлювати щомісячну комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування кредиту не тільки передбачено чинним законодавством, а й з метою уникнення недобросовісної конкуренції законодавець прямо встановлені вимоги щодо мінімального розміру такої комісії. Після укладення оскаржуваної угоди позивачка не виявила наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у неї волі до укладення оскаржуваного правочину та настання відповідних наслідків, що ним обумовлені. Зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який би надавав суду можливість дійти до висновку, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю ввів позивача в оману, адже позивач погодився із викладеними в договорі та додатках до нього умовами, та протягом тривалого часу їх виконував. Позивач свої позовні вимоги здебільшого обґрунтовує Законом України «Про захист прав споживачів» в частині ненадання йому повної та достовірної інформації про умови кредитування. Обставини (підстави позову), викладені в позовній заяві, не можуть бути підставами для визнання спірного договору недійсним, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем норм матеріального права. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 23 жовтня 2019 року [PERSON] підписала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501197973, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої отримала кредит у розмірі 36\~250,00 грн. для власних потреб, строком на 36 місяців, до 23 жовтня 2022 року, зі сплатою відсотків (33% тип ставки фіксована, 28% за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом, 23% за період з 24-го по 36-й місяць користування кредитом) (а.с. 10). У пункті 1 зазначеного вище Акцепту пропозиції визначено, серед іншого, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: за обслуговування кредиту 1,80% від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ. Разом з підписанням даного Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501197973, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа Банк» був підписаний Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501197973 від 23 жовтня 2019 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», в якому зазначена інформація з детальним розписом сукупної вартості кредиту щодо дат щомісячних платежів, сум щомісячних платежів, сум щомісячних процентів за користування кредитом та розміру платежів за додаткові і супутні послуги, а також вказано, що щомісячний платіж має бути здійснений до 23 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 2\~251,54 грн. (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. Таким чином судом встановлено, що 23 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 501197973. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Звертаючись до суду з даним позовом у листопаді 2020 року, позивач посилалась на те, що положення пункту 1 Кредитного договору № 501197973 від 23 жовтня 2019 року, укладеного між нею та Акціонерним товариством «Альфа Банк» в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,80% від суми кредиту є несправедливими, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~«Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення\~договору визнано\~несправедливим,\~включаючи ціну\~договору,\~таке положення\~може бути\~змінено або\~визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (ч.ч. 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. При цьому, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, про що зазначено у частині 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, під час розгляду даної категорії справ судом можуть бути визнані несправедливими і інші умови, які внаслідок їх особливостей можуть створювати істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, які несе позичальник, зокрема щодо завищеної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Як вже було зазначено вище, пунктом 1 Кредитного договору\~№ 501197973\~від 23\~жовтня 2019\~року передбачено\~сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту 1,80% від суми кредиту. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання послуг з обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання послуг з обслуговування кредиту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. З Графіка платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг вбачається, що під час користування кредитом за період з моменту укладення договору до дати повернення кредиту [PERSON] щомісячно має, серед іншого, сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 652,50 грн. Отже, за період з 23 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2022 року [PERSON] зобов`язана сплатити на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 23\~490,00 грн. Отже, з викладеного вбачається, що кредитним договором № 501197973 від 23 жовтня 2019 року встановлено непропорційно велику суму комісії за обслуговування кредиту, загальний розмір якої (23\~490,00 грн.) становить понад 60% від суми наданого позивачу [PERSON] кредиту - 36\~250,00 грн. На переконання суду, встановлення в п. 1 кредитного договору комісії за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі понад 60% від суми наданого позивачу кредиту, вочевидь є несправедливою умовою. Суд зауважує, що плата за послуги, які надаються банком позичальнику, (в тому числі і комісії за розрахунково-касове обслуговування), повинна бути розумною та пропорційною, відповідати обсягу та характеру виконаної банком роботи під час надання такої послуги. При вирішені даної справи суд виходить з того, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою, що надає суду всі підстави для визнання такою умови недійсною. За таких обставин слід дійти висновку, що встановлення у пункті 1 Кредитного договору № 501197973 від 23 жовтня 2019 року щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,80% від суми кредиту, яка за своє суттю не може вважатися самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником, слід визнати несправедливою умовою для позивача [PERSON] як позичальника, оскільки такі положення укладеної між сторонами угоди призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки встановлення\~у Кредитного\~договору №\~501197973\~від 23\~жовтня 2019\~року щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,80% від суми кредиту є несправедливою умовою та створює істотний дисбаланс\~договірних прав\~та обов`язків\~на шкоду\~позичальника як\~споживача,\~і суперечить вимогам статті\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~законних підстав\~для визнання недійсним пункту 1 Кредитного договору № 501197973 від 23 жовтня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,80% від суми кредиту, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, посилання позивача на положення ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки станом на дату укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 501197973 від 23 жовтня 2019 року, вказана норма вже не діяла, а текст статті 11 вказаного закону викладений в такій редакції Закону\~№ 1734-VIII\~від 15.11.2016 року: «1.\~Цей Закон\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить Закону\~України «Про\~споживче кредитування». Крім того, суд також не приймає до уваги та відхиляє посилання позивача на п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 49 від 08 червня 2017 року, тобто не діяла станом на дату укладення між сторонами кредитного договору. Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501197973 від 23 жовтня 2019 року вбачається, що за період з 23 жовтня 2019 року по 23 липня 2020 року [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» в якості комісії за обслуговування кредиту було сплачено грошові кошти у розмірі 5\~872,50 грн. (а.с. 11). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У зв`язку з викладеним з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь [PERSON] , [INFO] слід стягнути грошові кошти, що були сплачені в якості комісії за обслуговування кредиту за період з 23.10.2019 року по 23.07.2020 року у розмірі 5\~872,50 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, то з відповідача Акціонерного товариства\~«Альфа Банк» на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 207, 215, 216, 217, 638, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та

Outcome: approved