Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним в частині покупця договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладеного 20 червня 2015 року, між [PERSON] та [PERSON], як такого, що не відповідає положенням ст..203 ч.ч.1,3 ЦК України. Також [PERSON] просила визнати її покупцем за спірним договором та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] В заяві [PERSON] зазначила, що 15.06.2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір про намір купівлі-продажу у строк до 22.06.2015 року, квартири [ADDRESS]. На виконання умов договору нею особисто було передано [PERSON] 4210 грн. В подальшому, 20.06.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому приватним нотаріусом [PERSON], вона придбала вищезазначену квартиру. Разом з тим, з обєктивної причини не маючи змоги оформити на себе право власності на квартиру, зі своєю дочкою [PERSON], домовилась, що при реєстрації у нотаріуса договору купівлі-продажу, покупцем буде саме вона при умові, що в подальшому переведе на неї права покупця.. Для придбання квартири вона використала як свої особисті грошові заощадження, так і грошові кошти, отримані від сестри [PERSON] в рахунок продажу їй частки у квартирі [ADDRESS], належній їх батькові. Між нею та продавцем квартири були обговорені істотні умови продажу, саме вона розраховувалася за квартиру. На даний час відповідач відмовляється перевести на неї права покупця квартири [ADDRESS], що призводить до порушення її прав, як власника майна, та особи, яка дійсно особисто придбала вищезазначену квартиру. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили фактичні обставини викладені у заяві. У судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на недоведеність [PERSON] факту придбання нею квартири особисто для себе та за власні кошти. Крім того, зазначили, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути застосовані судом, як правові наслідки недійсності правочину, визначені положеннями статті 216 ЦК України На підставі викладеного просили в задоволенні позову відмовити. Третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечувала. Факт посвідчення нею спірного договору сторонами за яким виступили [PERSON] та [PERSON] підтвердила, просила розглянути справу за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 20 червня 2015 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 285. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем, згідно її заяви, за номером 10116932. Як прописує ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків Відповідно до ст. 215 ч. 3 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 3 ст. 203 ЦК України, за якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст.626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При розгляді справи судом було встановлено, що волевиявлення [PERSON] придбати квартиру для [PERSON] на час вчинення не було вільним, відбулось внаслідок збігу обставин, які формально перешкоджали їй в оформлені права власності на квартиру на своє імя та не відповідало її внутрішній волі. Грошові кошти за придбану квартиру належали особисто позивачці, та особисто нею були передані продавцю. Вказані обставини знайшли своє підтвердження, як дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: договором про намір купівлі-продажу жилого приміщення, укладеним 15.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] та розпискою позивачки, щодо отримання 20.06.2015 року від [PERSON] грошових коштів у розмірі 21000 доларів США, так і показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що позивач, маючи намір придбати квартиру в особисту власність проводила перемовини щодо її купівлі та особисто передавала грошові кошти продавцю. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме між [PERSON] та продавцем квартири були обговорені істотні умови продажу, саме її волевиявлення було направлено на придбання квартири, при формальному зазначенні в договорі купівлі-продажу титульним власником [PERSON] З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved