Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22 квітня 2018 року в розмірі 83674,80 грн. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 22 квітня 2018 року, згідно якої [PERSON] отримала у борг грошові кошти в сумі 2500 доларів США у [PERSON] на строк два місяці з 22.04.2018 року по 24.06.2018 року. В розписці відповідач вказала, що поверне гроші з процентами в сумі 3000 доларів США. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, позивач просить стягнути з неї на свою користь суму боргу з процентами - 83647,80 грн еквівалент 3000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 12.11.2018 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 83674,80 грн та судові витрати у розмірі 836,75 грн. Ухвалою від 09 квітня 2020 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, а саме рішення - скасовано. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача - адвокат Скирда В.І. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з причини перебування у відпустці. Доказів, які підтверджують поважність причини неявки стороною відповідача не надано, через що суд визнає її неповажною. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного. За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, 22 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] узяла в борг гроші в сумі 2500 доларів США у [PERSON] на два місяці з 22.04.2018 року по 24.06.2018 року та зобов`язалась їх повернути своєчасно. Також у розписці відповідач зазначила, що поверне гроші з процентами в сумі 3000 доларів США (а.с.40). Тобто, склавши розписку, сторони дотримались форми договору позики. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач за договором позики грошей жодного платежу не зробив. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 3000 доларів США залишається неповернутою відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За курсом НБУ на 12.11.2018 року вартість 100 доларів США складає 2789,1641 грн. Таким чином, заборгованість за договором позики складає 3000 * 2789,1641 / 100 = 83674,92 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, при цьому, сума заборгованості за договором позики підлягає задоволенню в межах позовних вимог в сумі 83674,80 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на корись держави відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved