Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНБЕСТ» (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником приватного будинку, який розташований в [ADDRESS]. 22 грудня 2008 року з метою збереження свого майна позивач уклав Договір №7375-П з Товариством з обмеженою відповідальністю «Венбест», що є спеціалізованою охоронною організацією. Згідно п. 2.1. даного договору об'єктом охорони визначено було гараж та сауна, що знаходяться в [ADDRESS]. 01.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору №7375-П від 22.12.2008 року якою збільшено вартість послуг, а також визначено будинок за вказаною адресою як об'єкт охорони. Згідно додатку №1 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року та Додатку № 2 до Додаткової угоди від 01.01.2011 року приватний будинок, гараж та сауна були обладнані охоронно-тривожною сигналізацією та її було прийнято відповідачем в експлуатацію. Відповідно до Додатку №2 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року та Додатку №3 до Додаткової угоди від 01.01.2011 року було визначено коло довірених осіб, яких необхідно оповіщати в разі порушень роботи сигналізації та необхідності здійснити перезакриття об'єкта, що прямо передбачено п. 4.2.7. Договору. П. 4.2.2. Договору від 22.12.2008 року зазначено, що при виявлені ГМР «Виконавця» ознак проникнення сторонніх осіб на об'єкті, вживати заходи щодо їх затримання, здійснювати охорону місця пригоди, сповіщати про це «Замовника», при необхідності сповістити чергову частину РУ ГУ МВС України в м. Києві, організувати пошук по гарячих слідах зловмисників та майна. За виконання даного договору позивач справно щомісяця сплачував кошти на рахунок відповідача та був впевнений, що його майно під надійним захистом та охороною і при будь-якій спробі спричинити шкоду майну або його викраденню з даних об`єктів злочинці будуть схоплені негайно. Будь яку іншу охорону чи охоронників, в період надання послуг охорони відповідача, позивач не наймав, що достеменно було відомо відповідачу. Однак, не дивлячись на умови договору та виконання своїх зобов'язань перед відповідачем, останній 28-29 березня 2014 року вчинив дії (бездіяльність) щодо невиконання взятих на себе зобов'язань по охороні майна позивача, в наслідок чого останньому було завдано значних збитків в результаті пошкодження та викрадення мана з охоронюваного об'єкту. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1303701,34 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір, витрати на правову допомогу адвоката та інші судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом даної позовної заяви. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 22 грудня 2008 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір № 7375-ОП, відповідно до умов якого, замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об`єкт, а саме: гараж та сауна, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.2 Договору, охорона об`єкта здійснюється шляхом спостереження за станом засобів сигналізації на об`єкті та негайного виїзду ГМР при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об`єкт, в період охорони. Відповідно до п. 2.3 Договору, початком надання послуг виконавцем вважається дата, що вказана в Акті вводу в експлуатацію охоронної сигналізації. Періодом охорони вважається час з моменту взяття об`єкта під охорону до його зняття з охорони. Цей час фіксується автоматично ПЦС. Пунктом 2.4 Договору передбачено, що виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння цим майном. У судовому засіданні встановлено, що в листопаді 2013 року позивач, у зв'язку з необхідністю здійснювати різні роботи по догляду за будинком та двором, найняв до себе на роботу через агенцію різноробочого [PERSON], якому надав житло для проживання та мав виключно доступ до підсобних приміщень та двору для виконання своїх обов'язків, а в деяких випадках залучався в присутності позивача до дорідних робіт в будинку, проте позивач в порушення п. 3.2.1 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, не повідомив відповідача про це. Згідно п. 3.2.1 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, замовник зобов`язаний створювати належні умови для збереження майна. 01 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору №7375-П від 22.12.2008 року, якою збільшено вартість послуг, а також визначено приватний будинок за вказаною адресою як новий об'єкт охорони. Згідно додатку №1 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року та Додатку № 2 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року, приватний будинок, гараж та сауна були обладнані охоронно-тривожною сигналізацією та її було прийнято відповідачем в експлуатацію. Додатком № 3 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року було визначено [PERSON] відповідальною особою для взаємовідносин з виконавцем з питань охорони об`єкта. Відповідно до п. 3.2.2 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, замовник зобов`язаний призначати відповідальних осіб для взаємодії з виконавцем. Кількість відповідальних осіб має бути такою, що забезпечує у випадку надзвичайних ситуації можливість цілодобового контакту відповідальних осіб з виконавцем. Судом встановлено, що 27 березня 2014 року позивач разом із сім'єю виїхав за кордон в гості до своїх родичів, а на ділянці в допоміжних будівлях залишились робітники [PERSON] та [PERSON] для технічного догляду за прибудинковою територію та її прибиранням, які жодного відношення до охорони домоволодіння позивача не мали. Пунктом 3.2.7 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, замовник зобов`язаний не відкривати апаратуру охоронної сигналізації і не допускати до неї сторонніх осіб. У судовому засіданні встановлено, що сигналізація за вищезазначеною адресою почала спрацьовувати з 28.03.2014 року, працівники відповідача виїжджали за тривогою на охоронюваний об'єкт, однак їх зустрічав [PERSON], який представлявся охоронцем даної будівлі, показував двір та цілі вікна будинку та дав свій мобільний телефон для зв'язку в разі повторного спрацювання. Згідно п. 3.2.12 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, в разі спрацювання сигналізації, де потрібне перезакриття об`єкта, замовник або його відповідальні особи повинні прибути на об`єкт в межах двох годин після повідомлення виконавця. Якщо замовник не прибув для перезакриття об`єкта, охорона не здійснюється, а відповідальність за збереження матеріальних цінностей, які знаходяться на об`єкті, покладається на замовника. Проте, п. 4.2.2 Договору №7375-П від 22.12.2008 року передбачено, що виконавець зобов`язаний при виявленні ГМР виконавця ознак проникнення сторонніх осіб на об`єкті, вживати заходи щодо їх затримання, здійснювати охорону місця пригоди, сповіщати про це замовника, при необхідності сповістити чергову частину РУ ГУ МВС України в м. Києві, організувати пошук «по гарячих слідах» зловмисників та майна. Відповідно до п. 4.2.7 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, виконавець зобов`язаний в разі спрацювання сигналізації, якщо потрібне перезакриття об`єкта, виконавець викликає замовника (його відповідальних осіб) і охороняє об`єкт впродовж двох годин, з моменту оповіщення останніх. Однак, відповідачем не було вчинено передбачених п. 4.2.2 та п. 4.2.7 Договору №7375-П від 22.12.2008 року дій. Як вбачається з вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, [PERSON] 29 березня 2014 року в нічний час, перебуваючи на території домоволодіння будинку [ADDRESS], маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна з приміщення даного будинку, таємно, з використанням наявного ключа, відчинив вхідні двері до нього та потрапив до приміщення з басейном. Реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою попередньо заготовленої для вчинення кримінального правопорушення сокири та інших знарядь, вибив нижню частину дерев`яних дверей, через які потрапив до житлових та інших приміщень даного будинку. [PERSON], знаючи про встановлену в приміщенні будинку систему відеонагляду та охорони, за допомогою наявних у нього знарядь, шляхом пошкодження, знищив сервер системи та пульт передачі сигналу тривоги. Після цього, будучи впевненим, що його дії не будуть викритими, розпочав обшукувати жилі та нежилі приміщення, з метою пошуку ймовірної наживи, внаслідок чого довівши злочинний умисел до кінця, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном заподіяв [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 1268639,84 грн.. Згідно п. 5.2 Договору №7375-П від 22.12.2008 року, виконавець несе перед замовником відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по Договору за збитки, завдані зловмисниками, які проникли на об`єкт в період охорони, шляхом зламування, відкривання або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей та інших конструкцій, та вчинили крадіжку майна, що зберігалося на об`єкті, якщо буде встановлена вина виконавця у її допущенні в межах завданих збитків, але не більше: 5000,00 грн.. А згідно Додатку № 1 до Договору №7375-П від 22.12.2008 року - 10000,00 грн.. Пунктом 5.3 (1) Договору №7375-П від 22.12.2008 року передбачено, що виконавець звільняється від відповідальності за збитки, завдані замовнику: якщо особа, яка протиправно проникла на об`єкт і нанесла матеріальну шкоду замовнику затримана. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року залишено без змін вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та звертаючи увагу на те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією, а також враховуючи вимоги п. 5.3 (1) Договору №7375-П від 22.12.2008 року та ч. 1 ст. 627 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 1303701,34 грн. не підлягають задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що внаслідок порушення з боку відповідача умов договору, злочинець незаконно перебував протягом майже доби у приватному будинку позивача, завдав його майну руйнувань. Як було встановлено у судовому засіданні, 22 грудня 2008 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір № 7375-ОП, проте умовами вказаного договору не передбачено відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи те, що Договором № 7375-ОП від 22 грудня 2008 року не передбачено відшкодування моральної шкоди, а також те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, а тому, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed