Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказувала, що на підставі рішення суду її неповнолітня донька [PERSON] є власником 16/300 ідеальної частки квартири [ADDRESS], та [PERSON] є власником 8/300 ідеальної частки квартири [ADDRESS]. За адресою вказаного будинку зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] Позивач свідчить, що [PERSON] тривалий час за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку відмовляється від здійснення необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку з викладеними обставинами позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2 у будинку №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце проведеня судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивач, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2008 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, визнано за [PERSON], [INFO], право власності 16/300 часток житлового будинку №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі, що складається з однокімнатної квартири №2, житловою площею 19,6 кв.м., загальною площею 48,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 8/300 часток житлового будинку №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі, що складається з однокімнатної квартири №2, житловою площею 19,6 кв.м. , загальною площею 48,3 кв.м. Так, технічний [NUMBER] від 22 січня 2009 року щодо домоволодіння №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі виданий КП «ОМБТІ та РОН» на імя [PERSON] Як свідчать довідка з місця проживання про склад сімї та реєстрацію №1624 від 16 листопада 2017 року, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO], з 11 листопада 1998 року, однак, з 2009 року відповідач не проживає за вказаною адресою. Проте, відповідно до листа Одеської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 19 лютого 2018 року №07-81-216, за період з 08 лютого 2016 року по теперішній час слідує, що на імя [PERSON], за адресою: [ADDRESS], у надходженні та видачі значиться наступна кореспонденція: рекомендований лист з повідомленням про вручення №6500905435340 від 06 вересня 2017 року, вручений одержувачу. Крім того, рекомендований лист з повідомленням про вручення №6500905449499 від 15 вересня 2017 року, вручений одержувачу. При розгляді справи суд встановив, що спір між сторонами з приводу користування та володіння спірним будинком вже розглядався судом. Згідно рішення Малиновського районного суд міста Одеси від 17 листопада 2008 року по справі №2-4421/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, визнано за [PERSON], [INFO], право власності 16/300 часток житлового будинку №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі, що складається з однокімнатної квартири №2, житловою площею 19,6 кв.м. , загальною площею 48,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 8/300 часток житлового будинку №9 по вулиці Чернишевського у місті Одесі, що складається з однокімнатної квартири №2, житловою площею 19,6 кв.м. , загальною площею 48,3 кв.м. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з викладеного, [PERSON] належить на праві власності, зокрема квартира [ADDRESS], проте це не зобовязує відповідача проживати за вказаною адресою та не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. В силу ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ст. 64 ЖК УРСР, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Проте, як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Як регламентує ст. 81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В процесі розгляду справи стороною позивача не доведено того, що відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою, проте, є докази того, що відповідач отримує за вказаною адресою кореспонденцію. Також, суду не надано правовстановлюючих документів на спірне майно, але судом встановлено, що відповідно до рішення суду відповідачу належить ідеальна частка квартири [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення відповідної вимоги сторони позивача. При цьому, у звязку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed