Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з означеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що між позивачем та відповідачем укладено договори позики, за умовами яких позивач надав відповідачу грошові кошти 11 січня 2021 року - у розмірі 3000,00 грн.; 19 січня 2021 року - у розмірі 1700,00 грн., 20 січня 2021 року - у розмірі 2200,00 грн., що підтверджується розписками відповідача. В зазначених договорах сторонами було узгоджено строки повернення позики та відповідальність позичальника у виді штрафу за несвоєчасне повернення позики. Позивач посилається на те, що відповідач в узгоджений строк не виконав зобов`язань за договорами, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем станом на 22 лютого 2021 року за позикою у розмірі 6900,00 грн. та штрафом у розмірі 2704,50 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та покласти на нього витрати зі сплати судового збору. Згідно з ухвалою судді від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено письмові договори позики, за умовами яких позивач надав відповідачу грошові кошти, а саме: за договором від 11 січня 2021 року - у розмірі 3000,00 грн.; за договором від 19 січня 2021 року - у розмірі 1700,00 грн., за договором від 20 січня 2021 року - у розмірі 2200,00 грн. Факт отримання позики за вказаними договорами та в узгодженій сумі підтверджується розписками відповідача від 11 січня 2021 року, від 19 січня 2021 року, від 20 січня 2021 року. Пунктом 2.1. та пунктом 3.4. договорів позики визначено строк повернення позики, а саме: за договором від 11 січня 2021 року на суму 3000,00 грн. - 25 січня 2021 року, за договором від 19 січня 2021 року на суму 1700,00 грн. - 25 січня 2021 року, за договором від 20 січня 2021 року на суму 2200,00 грн. - 02 лютого 2021 року. Пунктом 4.1. договорів позики передбачено, що за прострочення строку повернення позики більш ніж 3 дні, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 1,5% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики. Згідно з наданим позивачем розрахунком, у відповідача за вказаними договорами позики станом на 22.02.2021 року виникла заборгованість за позикою та штрафом, а саме: за договором від 11 січня 2021 року у розмірі 3000,00 грн. за сумою позики та 1305,00 грн. за штрафом за 29 днів прострочення; за договором від 19 січня 2021 року у розмірі - 1700,00 грн. за сумою позики та 739,50 грн. за штрафом за 29 днів прострочення; за договором від 22 лютого 2021 року у розмірі 2200,00 грн. за сумою позики та 660,00 грн. за штрафом за 20 днів прострочення. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за позикою становить 6900,00 грн., за штрафом - 2704,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами договорів позики. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З встановлених судом обставин та з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними між сторонами договорами позики, неналежне виконання яких відповідачем є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням та штрафними санкціями. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідач не спростував обставин щодо невиконання умов договору із позивачем, а також не спростував обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій, суд вважає надані позивачем в обґрунтуванням позовних вимог докази достовірними, а вимоги обґрунтованими. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved