Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів на \~утримання дитини. В заяві зазначив, що за судовим наказом Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.09.2020 року №266/4579/20 було стягнуто з позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що він вдруге зареєстрував шлюб 14.12.2018 року із [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , яка народилась [INFO] . Дитина та дружина мешкають разом із позивачем і догляд за дитиною фактично здійснює позивач. Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування, однак в той же час останній фактично не здійснює підприємницької діяльності у зв`язку з карантинними обмеженнями в Україні та неможливістю поєднувати дану діяльність із доглядом за дитиною. Таким чином позивач отримує незначний дохід, що не дає можливості сплачувати аліменти на дитину в розмірі встановленому судовим наказом Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.09.2020 року. Просив зменшити встановлений розмір аліментів з ј частки від усіх видів заробітку (доходів) до 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.01.2021 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, а також просив розглядати справу за його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення відповідної кореспонденції та розміщення повідомлення на офіційному сайті «Судова влада України», таким чином відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1,\~3\~ст.\~82\~ЦПК України\~ Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.09.2020 року №266/4579/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, що не заперечується сторонами.(а.с.7) Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.12.2018 року, між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис №939 від 14.12.2018 року.(а.с. 18) [INFO] у позивача народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.05.2020 року.(а.с. 19) У частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України\~\~від 15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~№ 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з [PERSON] . Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року № 61-9460ск20 (справа № 565/2071/19) та від 11.03.2020 року №61-22317св19 (справа №759/10277/18) також зазначено на необхідності надання особою, яка звернулась до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Зазначено, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно\~з іншою. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за наявності відповідної заяви одержувача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України. Крім того, судом встановлено, що до початку сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , у позивача народилася дитина від іншого шлюбу, а саме донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Судом встановлено, що позивач сплачує аліменти за рішенням суду тільки на дитину від першого шлюбу, тобто в межах, передбачених законом для утримання однієї дитини.\~\~Інших стягнень\~\~за рішенням суду не має. Належних доказів на підтвердження суттєвої зміни матеріального стану позивача, його дружини, погіршення здоров`я когось з них, суду не надано. За таких підстав посилання позивача, як на підставу зміни розміру аліментів у зв`язку із тим, що в нього наявна інша дитина, яка находиться на його утриманні, суд не приймає до уваги, а розмір стягуваних аліментів на користь відповідача є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дитини та не є завищеним. Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, суд вважає, що вказані обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та те, що розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу\~України, тому суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed