Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У листопаді 2019 року з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа з позовною заявою [PERSON] до ТОВ «ВАЛОК», [PERSON] про стягнення збитків, заподіяних невиконанням рішення суду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2010 у справі № 2-1169/2010 на його користь з ТОВ «ВАЛОК» та [PERSON] солідарно стягнуто за договором позики 1297923,43 грн. основного боргу, 1624274,70 грн. пені, а всього 2922198,13 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2011 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Господарського суду АР Крим від 06.12.2012 порушена справа №\~5002-3/4321-2012 про банкрутство ТОВ «ВАЛОК», провадження в якій відбувалось за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 18.01.2013. Ухвалою Господарського суду АР Крим від 10.04.2013 грошові вимоги ініціюючого кредитора [PERSON] до ТОВ «ВАЛОК» визнані в сумі 2922198,13 грн., відносно боржника застосовано судову процедуру банкрутства розпорядження майном. Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2015 заяву фізичної особи [PERSON] про відновлення провадження у справі Господарського суду АР Крим № 5002-3/4321-2012 задоволено, прийнято справу Господарського суду АР Крим № 5002-3/4321-2012 за заявою [PERSON] про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» до свого провадження. Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 затверджено мирову угоду, укладену 07.05.2019 між ТОВ «ВАЛОК» та кредиторами в особі голови комітету кредиторів; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду АР Крим від 06.12.2012; провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» закрито. Станом на 01.08.2019 рішення Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 27.10.2010, яке набрало законної сили 09.02.2011, відповідачі не виконали, грошові кошти позивачу не повернули, з урахуванням чого з відповідачів на користь позивача підлягають нарахуванню та стягненню 3 % річних за період з 09.02.2011 по 01.08.2019, що становить 750805,00 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 4920676,64 грн. Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ТОВ «ВАЛОК» та [PERSON] на його користь 3 % річних у розмірі 750805,00\~грн., інфляційні втрати у розмірі 4920676,64 грн., що разом складає 5671481,64 грн. Ухвалами суду від 20.12.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та відстрочено позивачу сплату судового збору в розмірі 9605,00 грн. до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою суду від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Вовчук О.Ю. у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача ТОВ «ВАЛОК» - адвоката Ящук О.В. про застосування строків позовної давності на підставі того, що у зв`язку з розглядом справи про банкрутство відносно ТОВ «ВАЛОК» процесуальні строки, на їх думку, були зупинені. А відтак строк позовної давності при подачі до суду вказаного позову був дотриманий. Представник відповідача ТОВ «ВАЛОК» - адвокат Ящук О.В. до суду не з`явилась. Надала до суду письмову промову у судових дебатах, відповідно до якої просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з тим, що в рамках справи про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» затверджено мирову угоду, в якій сторони погодили новий розмір заборгованості та порядок (строк) її виконання. Крім того провести судове засідання без її участі. Раніше також надала до суду клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтовано тим, що про порушення свого права позивач, відповідно до позову, дізнався 09.02.2011, відтак трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, станом на час звернення до суду з позовом 30.08.2019 сплинув. Крім того, у письмовій промові у судових дебатах представник відповідача зауважила, що просить застосувати строки позовної давності з 09.02.2011 до порушення справи про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» судом 06.12.2012. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином за адресою місця реєстрації. Причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав. Заслухавши позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд встановив наступне. Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі №\~2-1169/2010 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛОК» про стягнення заборгованості за договором позики задоволено (Т. 1 а.с. 65-66). Стягнуто з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛОК», як солідарних боржників, на користь [PERSON] : 1297923,43 грн. суму основного боргу за договорами позики № 1 та № 2 від 15.08.2009; 1624274,70 коп. суму пені; витрати на оплату державного мита в сумі 1700,00 грн. та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу, а всього 2923928,13 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2011 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Так, рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі № 2-1169/2010 набрало законної сили 09.02.2011. 23.03.2011 Кіровським районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-1169/2010 про стягнення з ТОВ «ВАЛОК» на користь [PERSON] 2923928,13 грн., який 14.04.2020 повернуто стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропущеним строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання (Т. 1 а.с. 206-207). Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.12.2012 по справі №\~5002-3/4321-2012 порушено провадження\~у справіпро банкрутство боржника ТОВ «ВАЛОК», провадження в якій відбувалось за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Введено мораторій\~на задоволення\~вимог кредиторів\~по зобов`язанням,\~строки виконання\~яких настали\~до дня\~порушення провадження\~по справі\~про банкрутство (Т. 1 а.с. 68). Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2015 справу Господарського суду Автономної Республіки Крим № 5002-3/4321-2012 за заявою [PERSON] про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» прийнято до свого провадження (Т. 1 а.с. 69-71). Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 по справі №\~5002-3/4321-2012 затверджено мирову угоду, укладену 07.05.2019 між ТОВ «ВАЛОК» та кредиторами в особі голови комітету кредиторів; припинено дію\~мораторію на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду АР Крим від 06.12.2012; провадження у\~справі про\~банкрутствоТОВ «ВАЛОК» закрито (Т. 1 а.с. 225-232). Мирова угода укладена відповідно до положень Закону України № 2343-ХІІ від 14.05.1992 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла до набуття чинності Законом України № 4212-У1 від 22.12.2011 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (п. 1.3 Мирової угоди). Вказаною мировою угодою, крім іншого, визначено, що: - кредиторські вимоги [PERSON] визначені в сумі 2923928,13 грн. (які визнані ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.04.2013, з яких 1299653,43 грн. відносяться до четвертої черги вимог кредиторів, а 1624274,70 грн. до шостої черги вимог кредиторів (п. 2.1 Мирової угоди); - грошові вимоги кредитора четвертої та шостої черги [PERSON] в розмірі 1608160,47 грн., що становить 55 відсотків від загальної суми його грошових вимог підлягають спрощенню (списанню) відповідно до умов цієї мирової угоди. Залишок грошових вимог в розмірі 1315767,66 грн. боржник ТОВ «ВАЛОК» зобов`язується погасити рівними частками по 73098,20 грн. щомісяця протягом 18 місяців з дня закінчення строку, встановленого для виконання зобов`язань боржника перед кредитором першої черги, згідно з графіком (Додаток № 2 до Мирової угоди) (п. 3.4 Мирової угоди); - вимоги кредиторів, по яких проведені розрахунки, згідно з умовами мирової угоди, вважаються погашеними (п. 3.8 Мирової угоди); - з моменту затвердження цієї мирової угоди вважається, що досягнуто згоди між кредиторами та боржником щодо умов та порядку задоволення вимог кредиторів (п. 3.9 Мирової угоди); - за невиконання або неналежне виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, згідно з умовами цієї мирової угоди, боржник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 3.10 Мирової угоди); - з моменту затвердження цієї мирової угоди всі виконавчі провадження щодо боржника підлягають закінченню, знімаються всі арешти та заборони, стосовно нерухомого майна боржника ТОВ «ВАЛОК» (п. 3.11 Мирової угоди); - погашення вимог кредиторів відносно цивільно-правових зобов`язань, яке відбувається внаслідок застосування ч. 2. ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом», необхідно вважати припинення цих зобов`язань, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором (п. 3.14 Мирової угоди). Розділом 6 Мирової угоди затверджено Додаток № 1 «Список кредиторів», Додаток № 2 «Графік розрахунку боржника ТОВ «ВАЛОК» з кредиторами [PERSON] та [PERSON] », Додаток № 3 «Зобов`язання Боржника щодо відшкодування усіх витрат, відшкодування яких передбачено в першу чергу згідно зі ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім вимог кредиторів, забезпечених заставою». Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019, ухвалу Господарського суду Київської області від 20.05.2019 у справі № 5002-3/4321-2012 залишено без змін (Т. 1 а.с. 233-235). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, при визначенні строку виконання зобов`язання між відповідачем ТОВ «ВАЛОК» та позивачем [PERSON] необхідно враховувати строки погашення заборгованості, визначені умовами Мирової угоди затвердженої Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 по справі № 5002-3/4321-2012. За умовами Мирової угоди, ТОВ «ВАЛОК» здійснює погашення заборгованості щомісячними оплатами в розмірі 73098,20 грн. в строк до 27.05.2022, з граничним терміном оплати першого платежу 27.12.2020, відповідно до Графіку розрахунку. На момент звернення позивача з позовною заявою до суду 30.08.2019 прострочення ТОВ «ВАЛОК» з виконання зобов`язань по Мировій угоді були відсутні, оскільки строк виконання по Мировій угоді ще не настав. Не дивлячись на затвердження мирової угоди, позивач подав вказаний позов до суду, разом з яким надав до суду «Розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань ТОВ «ВАЛОК» перед ним за період з 09.02.2009 по 01.08.2019», хоча позовні вимоги пред`явлені й до [PERSON] (Т. 1 а.с. 82-87). Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Спірні правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі №\~2-1169/2010. Відповідно до зазначеного рішення, у відповідачів по справі виник зокрема солідарний обов`язок щодо сплати заборгованості перед позивачем. Згідно з ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідачі рішення суду про солідарне стягнення коштів на користь позивача станом на дату подачі позову 30.08.2019 добровільно не виконали і борг залишився несплаченим, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.12.2012 по справі № 5002-3/4321-2012 порушено провадження\~у справі\~про банкрутство боржника ТОВ «ВАЛОК» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов`язанням, строки виконання яких настали до дня порушення провадження по справі про банкрутство. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинний на момент спірних відносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: - забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; - забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; - не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; - зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; - не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Згідно з ч. 7 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинний на момент спірних відносин), дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Крім того, 07.05.2019 на стадії виконання судового рішення у справі № 2-1169/2010 між сторонами укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 по справі № 5002-3/4321-2012. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинний на момент спірних відносин), під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами Здійснивши аналіз умов мирової угоди, суд встановив, що уклавши мирову угоду, сторони фактично розстрочили сплату заборгованості, визначеної рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі № 2-1169/2010 та встановили інший порядок та строки розрахунків. Тобто за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою змінили та визначили інші строки сплати основного боргу. При цьому, позивач у цій справі просить стягнути з відповідачів 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09.02.2011 по 01.08.2019, тобто й за період мораторію та не дивлячись на затверджену мирову угоду, в якій сторони досягли\~згоди щодо\~фактичного розстрочення\~сплати відповідачем\~ТОВ «ВАЛОК»\~суми боргу\~за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі № 2-1169/2010, на який позивач і нарахував спірні три відсотки річних та інфляційні нарахування. Встановивши зазначені обставини, врахувавши факт укладення 07.05.2019 між сторонами у справі за взаємною згодою мирової угоди, затвердження її судом 20.05.2019 та те, що позивач, уклавши мирову угоду погодив сплату боргу в інші, ніж в рішенні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі № 2-1169/2010 строки, суд дійшов висновку про те, що зобов`язання відповідачів (боржників) щодо сплати боргу, визначеного рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010 по справі № 2-1169/2010, не є простроченим, що виключає підстави для нарахування та стягнення встановленого законом індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з дня, коли Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.12.2012 по справі № 5002-3/4321-2012 порушено провадження\~у справі\~про банкрутство боржника ТОВ «ВАЛОК» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов`язанням, строки виконання яких настали до дня порушення провадження по справі про банкрутство. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 червня 2019 року по справі № 904/8731/17. Стосовно стягнення 3 % річних та інфляційні втрати з відповідачів на користь позивача за період з 09.02.2011 до дня порушення справи про банкрутство боржника ТОВ «ВАЛОК» - 06.12.2012, суд вбачає, що їх нарахування є правомірним, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, представник відповідача ТОВ «ВАЛОК» - адвокат Ящук О.В. у цій справі заявила клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення нарахованих сум за вищевказаний період. В силу вимог ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, судом встановлено, що вимога про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 09.02.2011 по 06.12.2012 заявлена поза межами трирічного (загального) строку позовної давності, враховуючи що датою звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом є 30.08.2019, а також факт того, що вказаний строк позовної давності не переривався. За таких обставин, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за даним позовом в частині стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 09.02.2011 по 06.12.2012. Підстав для зупинення (ст. 263 ЦК України) або переривання (ст. 264 ЦК України) позовної давності в правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, рівно як і підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем позовної давності (ч. 5 ст. 267 ЦК України) судом не встановлено. За вказаних обставин, клопотання представника відповідача про застосування позовної давності підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 09.02.2011 по 06.12.2012. Посилання представника позивача у судових дебатах на ч. 4 ст. 604 ЦК України у зв`язку із застосуванням до суми заборгованості реструктуризації в порядку укладення мирової угоди є некоректним, тому як, відповідно до вимог цієї статті новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану. У справі про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» не приймались ані план санації, ані план реструктуризації підприємства. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5 ст.\~263 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації»). Судом враховано надання представником відповідача належних та достатніх доказів того, що умовами Мирової угоди, затвердженої 20.05.2019, сторони встановили інший порядок та строки розрахунків за заборгованістю, визначеною рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.10.2010, та ненадання позивачем належних та достатніх доказів прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами. Отже, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у порядку ст.\~89 ЦПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «ВАЛОК», [PERSON] про стягнення збитків, заподіяних невиконанням рішення суду не підлягає задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою від 20 грудня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 9605,00 грн. до ухвалення судового рішення у вказаній справі. Згідно з ч. 2 ст. 136 ЦПК України, витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 1 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. При цьому ч. 2 наведеної статті ЦПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Ані позивачем в позовній заяві, ані відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подали. З огляду на відмову у задоволенні позову та відстрочення сплати судового збору, судовий збір покладається на позивача та підлягає стягненню з нього в дохід держави у розмірі 9605,00\~грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved