Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог з урахуванням їх уточнення в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вона працювала продавцем з 1983 року в [PERSON] сільському споживчому товаристві (ССТ) Красилівської райспоживспілки, головою якого є [PERSON] Відповідно до розпорядження № 6 від 16.03.2009 вона була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпПУ. У грудні 2008 року вона залишилася без роботи з причин, що голова ССТ [PERSON] приїхав у магазин, де вона працювала та забрав усі товари і закрив магазин без повідомлення на те причин. Голова правління створив такі умови, що вона не змогла вийти на роботу, не могла отримати розрахунок та забрати трудову книжку. Після незаконного звільнення вона намагалася забрати свою трудову книжку та отримати розрахунок за виконану роботу, а також невикористану відпустку. Враховуючи те, що вона залишилася без заробітку,вона змушена була шукати іншу роботу. Проте, куди б вона не зверталась, у неї вимагали трудову книжку, яку їй не видав голова [PERSON] [PERSON] ситуація змусила її звертатись до прокуратури та інших правоохоронних органів з проханням стати на захист її прав щодо незаконних дій з боку [PERSON] Лише на початку 2010 року після її звернень [PERSON] видав їй трудову книжку. Звільнення вважає незаконним так, як вона не була повідомлена за два місяці про скорочення, з наказом про звільнення не ознайомлена та в ньому не ставила свій підпис. У день звільнення голова правління [PERSON] не видав їй належно оформлену трудову книжку і не провів з нею розрахунок. У 2010 році після отримання трудової книжки вона вимушена була повернути її для внесення відповідних виправлень у запис. Трудову книжку з виправленим записом про звільнення їй не видано до цього часу. Розмір заробітної плати, яку їй виплачували за місцем роботи, повинен був бути не менший, ніж встановлений чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати. Крім того, при прийнятті рішення щодо скорочення чисельності або штату працівників голова правління [PERSON] не повідомив первинну профспілкову організацію про заплановане звільнення працівників. Закон про профспілки вимагає лише попередити профспілку, а не отримати її згоду. Також голова правління не виніс розпорядження про скорочення працюючих та про внесення змін до штатного розпису. Голова правління не повідомив державну службу (центр) зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Мало того, [PERSON] не попередив її за два місяці про наступне звільнення, а вона повинна була бути персонально попереджена не пізніше ніж за два місяці. В зв»язку з наведеним просить з урахуванням змін та доповнень до позовних вимог скасувати незаконне розпорядження № 6 від 16.03.2009 про звільнення її з роботи продавця [PERSON] ССТ за п.1 ст. 40 КЗпПУ; скасувати незаконне розпорядження №1 «а» від 15.01.2009 року «про попередження про її звільненя» та незаконний акт від 15.01.2009року складений під час її відпустки, зобовязати голову ССТ здійснити зміну запису в її трудовій книжці в звязку з тим, що наявний запис не відповідає дійсності; зобовязати голову [PERSON] ССТ Красилівської райспоживспілки [PERSON] провести належним чином розрахунок та виплатити їй заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 березня 2009 року року по день прийняття судом рішення,зобов»язати відповідача видати їй трудову книжку та оригінал наказу про звільнення, поновити її на роботі на посаду продавця [PERSON] ССТ з 16.03.2009року. У судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов підлягаючим частковому задоволенню. Як встановлено судом, у відповідності до розпорядження № 127 від 06.10.1983 позивачка була прийнята на роботу в Кузьминське ССТ на посаду продавця. Протягом більш як 25 років тривали трудові відносини між позивачкою та відповідачем. Відповідно до розпорядження № 6 від 16.03.2009 та запису в наданому дублікаті трудової книжки позивачка звільнена з роботи16.03.2009 за п.1ст.40 КЗпПУ. Відповідно до розпорядження № 1 правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 02.01.2009 на підставі заяви [PERSON] від грудня 2008 року про надання відпустки за відпрацьований період з 01.01.2006 по 31.12.2006, [PERSON] надано чергову відпустку з 02.01.2009 по 25.01.2009 включно. Згідно розпорядження № 2 правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 26.01.2009 [PERSON] надано чергову відпустку з 26.01.2009 по 18.02.2009 включно. Відповідно до розпорядження № 3 правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 18.02.2009 [PERSON] надано чергову відпустку з 19.02.2009 по 14.03.2009 включно. Згідно розпорядження № 6 правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 15.03.2009 [PERSON] звільнено з роботи продавця споживчого товариства на підставі п. 1 ст. 40 КзпПУ в зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Проте у листі прокурора Красилівського району № 222-10 від 19.02.2010, адресованому [PERSON], зазначено, що за результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що з роботи продавця [PERSON] споживчого товариства вона не звільнена, за час роботи в ССТ їй нараховано відпускні, які вона може отримати в касі споживчого товариства та роз'яснено їй право звернутися до суду для стягнення заробітної плати, якщо адміністрація [PERSON] ССТ не виплатить їй заробітну плату за 2009 рік. У своєму поясненні від 03.02.2010, написаному власноручно помічнику прокурора голова правління [PERSON] ССТ [PERSON] вказав, що в даний час [PERSON] з роботи не звільнена, трудова книжка знаходиться в [PERSON] ССТ, за відпускними та трудовою книжкою вона до нього не зверталася. В аналогічному поясненні від 03.02.2010 головний бухгалтер [PERSON] ССТ [PERSON] вказала, що [PERSON] з роботи продавцем не звільнена, остаточний розрахунок не проведено, трудова книжка знаходиться в бухгалтерії, їй нараховано відпускні, але вона за ними не зверталася. Отже, на підставі викладеного слід зробити висновок про те, що станом на 03 лютого 2010 року [PERSON] з роботи звільнена не була, розпоряджень (наказів) про її звільнення не видавалося, її трудова книжка та нараховані їй кошти знаходилися в [PERSON] ССТ. Листом голови правління ССТ [PERSON], якого [PERSON] отримала 13.02.2010, її запрошено з'явитися в контору споживчого товариства на 9 год. 15 лютого 2010 року. Вказану дату суд вважає датою звільненя [PERSON] з роботи в [PERSON]Її неявка в Кузьминське ССТ не свідчить про те, що вона не була звільнена з роботи. В самій поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що на початку лютого 2010 року [PERSON] видав їй трудову книжку, проте вважаючи запис про звільнення невірним, вона повернула трудову книжку назад для внесення виправлення. Підтвердженя того, що в лютому позивачці були виплачені будь які кошти суду не надано. Тому, сума коштів для виплати при звільнені повинна бути нарахована починаючи з 15 березня 2009 року по 15 лютого 2010 року. Листом від 15.09.2011 за підписом [PERSON], відомості про вручення якого відсутні, [PERSON] запрошена з'явитися в контору товариства для отримання належних їй коштів, що підтверджує факт нарахування позивачці коштів при звільнені. Акт від 15 січня 2009 року про попередженя [PERSON] про звільнення, а також розпорядження № 1 ''а'' правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 15 січня 2009 року про попередження [PERSON] про звільненя судом визнаються неналежними, оскільки виносились під час відпустки [PERSON] і вона не була з ними ознайомлена. Враховуючи те, що інших доказів належного повідомлення [PERSON] про майбутнє звільнення суду не надано, слід визнати той факт, що такого повідомлення не було і [PERSON] знаходилася у вимушеному прогулі з 15 березня 2009 року до 15 лютого 2010 року дня, на який її вперше з часу невиходу на роботу листом голови правління ССТ [PERSON], який [PERSON] отримала 13.02.2010, запрошено з'явитися в контору споживчого товариства. Цього ж дня, як встановлено в судовому засіданні та зазначено [PERSON] в позовній заяві, вона отримала трудову книжку, яку повернула в зв'язку з тим, що була незгідна з записом про своє звільнення. Із зазначеного дня, 15 лютого 2010 року, відсутність у [PERSON] трудової книжки та неотримання нею заробітної плати суд вважає такими, що сталися з вини [PERSON] та за відсутності вини підприємства. Відповідачем не надано суду доказів того, що на час видачі розпорядження про звільнення [PERSON] у [PERSON] споживчому товаристві постала необхідність скорочення працівників і що таке скорочення відбувалось. Про обгрунтованість такого твердження суду свідчить і те, що адміністрацією підприємства не вчинено передбачених законодавством дій, що повинні бути вчинені при скороченні працівників: відсутнє розпорядження про скорочення штату працівників, не повідомлено службу зайнятості та профспілку про вивільнення працівника (працівників). У зв'язку з викладеним слід визнати незаконним звільнення [PERSON] з роботи продавця споживчого товариства на підставі п. 1 ст. 40 КзпПУ в зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі розпорядження № 6 правління [PERSON] сільського споживчого товариства від 16.03.2009 про звільнення. Однак, зважаючи на те, що фактичне звільнення позивачки відбулось в лютому 2010року, про що їй було відомо, а позов до суду нею пред»явлено лише 28 лютого 2014 року по даній справі, при цьому попереднє зверненя позивачки до суду було 24.11.2011року ( справа № 2/1024/11) де позовні вимоги залишені без розгляду через неявку позивачки, в зв»язку з чим відповідно до ст. 233 КЗпП України в позові їй необхідно відмовити в зв»язку із пропуском строків позовної дасності. Позовні вимоги щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, оскільки, як зазначено в цій же статті, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, статтями 116, 117 КзпПУ визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи; заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну роботу, а також погодинну норму праці (обсяг робіт); мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач не довів суду, що заробітна плата позивачки рахувалась в залежності від кількості отриманої виручки, а також того, що позивачка не працювала повний робочий день. Табелів виходу на роботу та відомостей нарахування заробітної плати для позивачки суду не надано. Згідно положення Закону України ''Про оплату праці'', відповідно до ст.ст. 1, 3, 21 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну роботу, погодинну норму праці (обсяг робіт); мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання; розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Враховуючи те, що відповідачем на вимогу суду не надано довідки про заробітну плату позивачки за час її роботи, те, що в судовому засіданні встановлено, що її заробітна плата не перевищувала мінімального розміру, а також те, що позивачка у позовних вимогах просить при стягненні належних їй коштів розрахунок провести у розмірі мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне при розрахунку належних до виплати позивачці коштів виходити з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період. Виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, [PERSON] має бути виплачено за час вимушеного прогулу з 15 березня 2009 року по 15 лютого 2010 року заробітну плату в розмірі 7538 грн. 40 коп. (331,84 грн. (березень 2009р.) + 1875 грн. (квітень-червень 2009р.) + 1890 грн. (липень-вересень 2009р.) + 650 грн. (жовтень 2009р.) + 1488 грн. (листопад-грудень 2009р.) + 869 грн. (січень 2010р.) + 434,56 грн. (лютий 2010р.). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню, а тому необхідно допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку на користь позивача за один місяць у розмірі 628 гривень 20 копійок (7538 грн. 40 коп. / 12 місяців).

Outcome: partial