Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку № 10, площею 939 кв.м, розташовану у м. Чернігові в Садівничому товаристві «Залізничник-2» за адресою: м. Чернігів, вул. Привокзальна, 23-а, яка належала померлому [PERSON] В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що у 1995 році вона придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 939 кв.м, що розташована в Садівничому товаристві «Залізничник-2» за №10, проте договір купівлі продажу вказаної земельної ділянки не був оформлений в нотаріальному порядку, а 28.01.1997 року [PERSON] помер. Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] і на даний час ніхто із спадкоємців щодо оформлення зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування не звертався і наголошує на тому, що вона є членом садівничого товариства і сплачує внески з 1996 року та користується земельною ділянкою з 1995 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] за набувальною давністю право власності на земельну ділянку №10, площею 939 кв.м., що розташована в м. Чернігові, в садівничому товаристві «Залізничник - 2», за адресою: м. Чернігів, вул. Привокзальна, 23-а, яка перебувала у власності [PERSON] В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням неповно встановлені обставини, які мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 року № 82 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку на території садівничого товариства «Залізничник 2», площею 939 кв.м, та видано державний акт 12 травня 1995 року на право приватної власності на землю. А в 1995 році [PERSON] уклала з [PERSON], [PERSON] договір міни земельної ділянки № 10, проте зазначений договір не був належним чином оформлений, а тому, апелянт вважає, що він не є належним доказом по справі. Апелянт вказує, що [PERSON] не зверталась до Чернігівської міської ради з клопотанням про передачу на підставі набувальної давності у власність або надання у користування спірної земельної ділянки відповідно до вимог ст. 119 ЗК України. Сплата позивачем членських внесків садівничому товариству «Залізничник-2» не є підставою для визнання права власності [PERSON] на земельну ділянку за набувальною давністю. В апеляційному суді представник Чернігівської міської ради апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що земельна ділянка є дотепер приватною власністю згідно державного акта від 12 травня 1995 року і підстави для надання садівничим товариством «Залізничник -2» [PERSON]Є спірної земельної ділянки відсутні. Зазначила, що за вказаною у рішенні суду адресою по вул.Привокзальній, 23а у м.Чернігові знаходяться приватні житлові будинки, а спірна земельна ділянка і землі садівничого товариства «Залізничник -2» розташовані у зовсім іншій частині території міста Чернігова за іншою адресою. [PERSON]Є у апеляційному суді пояснила, що від своїх батьків [PERSON] та [PERSON] у 1995 р. отримала нотаріально посвідчену довіреність на здійснення обміну належного її батькам житлового будинку та земельної ділянки, які знаходились у селищі Азіатська, по вул. Уральська,17, Кушвинського району, Свердловській області на належну [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку № 10 площею 939 кв.м у садівничому товаристві «Залізничник-2» у місті Чернігові. Після вказаного обміну [PERSON] та [PERSON] передали позивачеві усі документи, зокрема і державний акт про право власності на землю, та виїхали у Росію, не оформивши нотаріально договір міни як такий. Стверджує, що з 1995 року користується земельною ділянкою № 10 площею 939 кв.м у садівничому товаристві «Залізничник-2» у м.Чернігові, сплачує членські внески та вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. В судовому засіданні апеляційного суду голова садівничого товариства «Залізничник-2» [PERSON]А висловила незгоду з апеляційною скаргою та підтвердила, що [PERSON] з 1995 року користується земельною ділянкою № 10 площею 939 кв.м у садівничому товаристві «Залізничник-2», сплачує членські внески і ніхто інший на цю земельну ділянку не претендував, оскільки, на її думку, позивач землею користується правомірно та добросовісно. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено такі обставини справи. На підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 року № 82 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка № 10, площею 939 кв. м., що розташована на території Садівничого товариства «Залізничник - 2», у звязку з чим був виданий Державний акт на право приватної власності на землю від 12.05.1995 року (а.с. 3). 05 серпня 1995 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], укладений в простій письмовій формі Договір міни, відповідно до змісту якого [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] належну їм на праві приватної власності земельну ділянку під № 10, площею 939 кв. м. з усім розташованим на ній нерухомим майном, що розташована на території Садівничого товариства «Залізничник - 2» у місті Чернігові (а.с. 55-56). Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи з аналізу норм матеріального права, умовою володіння з метою набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Набуття права власності за набувальною власністю на майно, яке належить володільцю на підставі певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, є недопустимим. Відтак, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що 26 січня 1997 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, наявною в матеріалах справи (а.с. 4) та відповідно до листів Державного нотаріального архіву Чернігівської області та Першої Чернігівської нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 32, 34). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] є членом садівничого товариства «Залізничник-2», проте з 1995 року користується земельною ділянкою №10, сектор №2, площею 939 кв. м без правових підстав. Заборгованість перед Товариством, станом на березень 2017 року, відсутня, що підтверджується доказами по справі та показами свідків. (а.с. 5, 49-54). В ході розгляду справи, апеляційним судом було встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2017 року визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку в садівничому товаристві «Залізничник-2», яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Привокзальна, 23-а. Проте, як убачається з довідки Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 08 серпня 2017 року (а.с. 101), згідно з п. 1.2 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19 серпня 2013 року № 244 «Про присвоєння та зміну поштових адрес обєктам нерухомого майна» садівничому товариству «Залізничник-2», розташованому на земельній ділянці, яка знаходиться в урочищі «Святе» (будівельна адреса) присвоєно поштову адресу вулиця Урочище Святе, 5. Окрім того, згідно з Державним актом на право колективної власності на землю від 19 квітня 1994 року (а.с. 105-106) та довідок №№ 2644, 2966 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 08.11.2001 року (а.с. 112-116), місцезнаходженням садівничого товариства «Залізничник-2» є м. Чернігів, Новозаводський район, Правий берег р. Десна. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції визнав право власності за [PERSON] за набувальною давністю на земельну ділянку в садівничому товаристві «Залізничник-2» по вул. Привокзальна,23а у м. Чернігові - за адресою, яка не має жодного відношення до території садівничого товариства «Залізничник-2», а знаходиться в іншій частині території м. Чернігова, в той час як дійсне місце знаходження спірної земельної ділянки на території садівничого товариства «Залізничник-2» є вул. Урочище Святе, 5 у м. Чернігові. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. З викладеного вбачається, що суд зобовязаний вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Позивачем [PERSON] в суді першої інстанції позовні вимоги не уточнювались та не змінювались. Однак, судом першої інстанції не встановлено дійсне місце розташування спірної земельної ділянки, відтак суд передчасно дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на земельну ділянку № 10, площею 939 кв.м, що розташована в м. Чернігові в садівничому товаристві «Залізничник» за адресою: м. Чернігів, вул. Привокзальна, 23-а, та яка перебувала у власності [PERSON] Зазначені обставини справи не були з'ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку № 10, площею 939 кв.м у садівничому товаристві «Залізничник-2» за адресою: м. Чернігів, вул. Привокзальна, 23-а. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь Чернігівської міської ради підлягають стягненню документально підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 704 грн.

Outcome: approved