Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що вона та відповідач 19 листопада 2006 року уклали шлюб, за час якого у них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - дочка [PERSON]. Так як відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та у добровільному порядку надавати її відмовляється, на даний час ніде офіційно не працює, однак регулярно виїжджає на сезонні роботи, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з нього в її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. У поданому 18 березня 2014 року запереченні на позов відповідач зазначає, що він немає змоги сплачувати аліменти у вказаному позивачкою розмірі, оскільки не працевлаштований, з лютого 2014 року не може виїхати на сезонні роботи до Російської Федерація оскільки у його паспорті на кордоні поставлено штамп про заборону в'їзду до цієї країни. Крім цього вказує, що він проживає у житловому будинку своїх батьків, власного нерухомого майна немає. Згідний сплачувати аліменти по 400 грн. на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які зазначені в позовній заяві і пояснила суду, що відповідач з лютого 2014 року матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач позовні вимоги визнав частково з підстав, які вказані в запереченні на позов і пояснив, що він з лютого 2014 року матеріальної допомоги на утримання дітей не надає так як позивачка без його на це відома та згоди залишив його виїхала з дітьми до місця проживання її батьків. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони 19 листопада 2006 року уклали шлюб за час якого у них народилось двоє дітей а саме: [INFO] - син [PERSON], [INFO] - дочка [PERSON]. Дані обставини стверджено свідоцтвами про одруження сторін та про народження їхніх дітей (а.с.4, 5, 6). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд на підставі ст.184 ч.1 СК України доходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, як це просить позивачка. Враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, відсутність у нього інших утриманців, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку визначає аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий розмір буде достатнім для задоволення їхніх розумних матеріальних потреб. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Частково задовольняючи позовні вимоги суд на підставі ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 83,33 % (1200 х 100% : 100), стягує з відповідача в користь позивачки 108 грн. 33 коп. понесених нею та документально підтверджених витрат за надання правової допомоги. Крім цього суд стягує з відповідача в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial