overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 04 травня 1991 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, відмінність поглядів на родинні стосунки і родинні обов'язки по веденню спільного господарства і вихованню дітей. З листопада 2013 року шлюбно-сімейні відносини припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам [PERSON]. Майновий спір у сторін відсутній. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила розірвати шлюб між сторонами, посилаючись на обставини вказані у позові. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу з позивачкою заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 травня 1991 року у палаці «Жовтневий», актовий запис № 485 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.1991 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27 липня 2001 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 липня 2003 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 липня 2003 року). Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене враховуючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 12 квітня 2003 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю, розбіжності щодо майнових витрат, а також відсутність взаєморозуміння. З вересня 2005 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Такі взаємовідносини призвели до втрати почуття любові один до одного. [PERSON] вказує, що на примирення не згодна, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, інтересам дитини. Просила після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на «[PERSON]». У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції у м.Харкові, актовий запис № 165 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.04.2003 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 липня 2004 року). Спір про місце проживання дитини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе змінити позивачці прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) не приймає участі в утриманні дитини. Позивач в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони по справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Відповідач у справі не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на те, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, а також враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/2 частини всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення навчання у навчальному закладі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України) не приймає участі в утриманні дитини. Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином в судове засідання не зявилися проте надали заяви в яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, відповідач позов визнав, сторони по справі просили слухати справу у їх відсутність. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Сторони по справі є батьками повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] Відповідач у справі не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на те, що відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дитини до закінчення навчання у навчальному закладі, а також враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 09 вересня 2006 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO],який мешкає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Також зазначає, що батько дитини не надає матеріальної допомоги на його утримання. У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09 вересня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1325. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.10.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] записані: [PERSON], [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав у повному обсязі, а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, позовна заява підлягає задоволенню. У силу положень п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії складає 243 гривні 60 копійок, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Міський відділ державної РАЦС реєстраційної служби Миколаївського МУЮ про визнання недійсним актового запису про народження, повторного виданого свідоцтва про народження та визнання права власності на спадкове майно. 21.09.2015 року [PERSON] подала до суду клопотання про забезпечення доказів, а саме про допит в якості свідка [PERSON], яка працює на посаді спеціаліста міського відділу РАЦС ММУЮ в Миколаївській області та проживає за адесою: [ADDRESS], для підтвердження обставин викладених в позовній заяві, щодо визнання недійсним актового запису про народження № 4286 [PERSON] ( [PERSON], [INFO], в частині внесення змін-відомостей про батька - [PERSON], [INFO], повторно виданого свідоцтва про народження [PERSON] Суд, вислухавши думку сторін, встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 132 ЦПК України суд, який розглядає справу, в разі необхідності збирання доказів за межами його територіальної підсудності доручає відповідному суду провести певні процесуальні дії. У зв'язку із вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення доказів підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи: Миколаївське міське управління юстиції, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним актового запису про народження, повторного виданого свідоцтва про народження та визнання права власності на спадкове майно. [PERSON] зазначає, що оскільки з боку відповідачки можливі спроби направлені на незаконне привласнення ? частини квартири [ADDRESS] та ? частину квартири [ADDRESS] невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, просила суд накласти арешт на вищеназвані квартири. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, та прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення позову підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

у лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи: Миколаївське міське управління юстиції, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним актового запису про народження, повторного виданого свідоцтва про народження та визнання права власності на спадкове майно. На думку [PERSON] для всебічного та повного з'ясування обставин справи, обґрунтування посилань у позовній заяві позивачки необхідно витребувати копії актового запису про народження та усиновлення відповідачки. Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У зв'язку із вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення доказів підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 27.09.2002 року по 26.03.2009 року вона працювала в Глобинському управлінні по експлуатації газового господарства, яке є відокремленим підрозділом ПАТ «Полтавагаз». Проте у день звільнення відповідач не в повному обсязі провів розрахунок, а саме не доплачено 36,50 грн. , що підтверджується листом територіальної державної інспекції праці у Полтавській області від 03.09.2009 року № 16-М 562/08-7 . 19.10.2009 року Глобинське УЕГГ перерахувало недоплачену при звільненні суму 36,50 грн.. Оскільки остаточний розрахунок відповідачем проведено невчасно, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9\~756,11 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій прохала слухати справу у її відсутність , просила позовні вимоги задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON]А проти позову заперечував, прохав відмовити в його задоволенні, посилаючись на те , що розрахунок з позивачкою був проведений вчасно , але виникла помилка при обрахуванні відпускних , яка була усунута. \~ \~ \~ \~\~Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не\~ підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 27.09.2002 року по 26.03.2009 року працювала в Глобинському управлінні по експлуатації газового господарства, яке є відокремленим підрозділом ПАТ «Полтавагаз», окрім інших і на посаді приймальника замовлень . При звільненні [PERSON] нараховано і виплачено 4022,10 грн., що складається з вихідної допомоги, компенсації за 45 днів невикористаної відпустки, заробітної плати за 8 відпрацьованих днів, допомоги по тимчасовій непрацездатності, щомісячної премії та індексації. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, що під час проведення, за зверненням позивачки [PERSON] , перевірки територіальною інспекцією праці у Полтавській області встановлено наявність помилкового обрахунку компенсації за дні невикористаної відпустки, в частині не виключення днів,коли працівниця перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Так, за грудень 2008 року до обрахунку взято 31 день, за лютий 2009 року- 28 днів, хоча по два дні у цих місяцях позивач не працювала, перебуваючи у відпустці. Таким чином, при обрахунку компенсації днів невикористаної щорічної відпустки, в розумінні вимог п.2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року взято до уваги на 4 дні більше, ніж працівник фактично відпрацював, що і призвело до невиплати -36,50 грн. Після виявлення арифметичної помилки у проведені розрахунку, 19.10.2009 року було доплачено [PERSON] -36,50 грн. Оскільки\~ в сумі розрахунку, що підлягав до виплати позивачеві при звільненні, допущено арифметичну помилку, а саме в частині обрахування компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки , що не може свідчити про несвоєчасність проведення виплати в розумінні ст. 116 КЗпП України, то\~ в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який у ній не проживає. [INFO] року [PERSON] померла, а позивачка залишилася проживати у вищевказаній квартирі. В даний час у неї виникла необхідність в оформленні субсидії та соціальної допомоги, тому вона запропонувала відповідачу знятися з реєстрації в квартирі, але останній не погоджується добровільно це зробити, тому вона була вимушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у випадку неявки відповідача, просила здійснити заочний розгляд справи. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1, 2 статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом об'єктивно встановлено, що позивачка [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, а позивачка залишилася проживати у вищевказаній квартирі. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який в квартиру фактично не поселявся, житловою площею не користувався, комунальні платежі не сплачував. Зазначені обставини підтверджуються: довідкою Старокостянтинівської ЖЕК №041123 та № 003064 від 10.02.2014 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 07.02.2014 року, паспортними даними позивачки, актами обстеження житлово-побутових умов позивача від 30 вересня 2013 року, 05 лютого 2014 року, 10 лютого 2014 року, згідно яких комісією в складі депутата Старокостянтинівської міської ради [PERSON] та соціального працівника [PERSON] та [PERSON] зафіксовано, що відповідач [PERSON] у квартирі не проживає й особистих його речей під час обстеження не виявлено. Оцінивши усі надані докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] відсутній в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, а тому втратив право користування цим житлом. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст.88 ЦПК України, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved