Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства шкільного харчування «Восток» про стягнення невиплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. З 14 липня 2017 року він працював у відповідача на посаді охоронника згідно трудового договору. У зв`язку з невиплатою йому заробітної плати з січня 2019 року, у грудні 2019 року він подав відповідачу заяву про своє звільнення за власним бажанням та допрацював до 05 грудня 2019 року. Однак, при звільненні відповідач відмовився виплачувати заробітну плату за період з січня 2019 року по грудень 2019 року у сумі 48 770,85 гривень, мотивуючи відсутністю грошових коштів на розрахунковому рахунку, що не є поважною причиною. Не виплачуючи заробітну плату, відповідач порушив законодавство про працю. Відповідно до довідки про розмір заборгованості, виданої відповідачем станом на 01 січня 2020 року, сума заборгованості складає 48 770,85 гривень. Виплатити заборгованість у добровільному порядку відповідач відмовляється, у зв`язку із чим він звертається до суду із даним позовом. На підставі викладеного, позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату з січня 2019 року по грудень 2019 року у сумі 48 770,85 гривень. У судове засідання позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] працював у Комунальному підприємстві шкільного харчування «Восток» на посаді водія з 14 липня 2017 року і був звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі наказу № 2-к від 05 грудня 2019 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України та ч.1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до норми ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахуванні суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. У позовній заяві [PERSON] вказує на те, що він не отримував заробітну плату з січня 2019 року по грудень 2019 року, про що надав довідку, яка видана КПШХ «Восток» станом на 01 січня 2020 року, де розмір заборгованості по заробітній платі складає 48 770,85 гривень. У той же час відповідач не надав належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що КПШХ «Восток» має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за січень 2019 року у сумі 4611,53, за лютий 2019 року - 3390,75 гривень, за березень 2019 року - 4001,14 грн., за квітень 2019 року - 4001,14 грн., за травень 2019 року - 4377,88 грн., за червень 2019 року - 3767,50 грн., за липень 2019 року - 3767,50 грн., за серпень 2019 року - 3767,50 грн., за вересень 2019 року - 3767,50 грн., за жовтень 2019 року - 4144,25 грн., за листопад 2019 року - 3767,50 грн., за грудень 2019 року - 5406,66 грн., а всього сума 48 770,85 гривень, яка підлягає стягненню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved