Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання за [PERSON] права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,3678 га, кадастровий номер 0723382400:01:005:2289, для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] його матері [PERSON] , якій ця земельна ділянка була передана у приватну власність рішенням сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району № 3/1 від 18 жовтня 1994 року. Вимоги представник обґрунтувала тим, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину - позивачу [PERSON] , який спадщину прийняв в порядку ст.ст.529, 549 ЦК УРСР та на частину спадкового майна уже отримав свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини також увійшла земельна ділянка, яка була надана [PERSON] вищевказаним рішенням сільської ради № 3/1 від 18 жовтня 1994 року. На запит нотаріуса був виданий витяг з ДЗК та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства. Земельній ділянці площею 0,3678 га присвоєний кадастровий номер 0723382400:01:005:2289. Проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на земельну ділянку відсутній правовстановлюючий документ та її площа не відповідає площі, зазначеній у рішенні Куснищанської сільської ради № 3/1 від 18 жовтня 1994 року. Тому реалізація спадкових прав позивача можлива лише в судовому порядку шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та реєстрації права власності цієї земельної ділянки. В підготовче засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Від Любомльської міської ради в канцелярії суду зареєстрована заява про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника міської ради. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження змісту позовних вимог приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України. Зокрема, копією спадкової справи № 521/2008 та доданими до позову письмовими доказами доводяться ті обставини, що [PERSON] померла [INFO] ; за життя 25 березня 2002 року та 24 липня 2008 року вона склала заповіти, за змістом яких усе належне їй майно заповіла сину - позивачу [PERSON] ; ці заповіти не скасовані, не змінені та є чинними; позивач спадщину прийняв в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; на ім`я позивача нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові заощадження та земельну ділянку площею 1,93 га. З наданого архівним відділом Любомльської районної державної адміністрації Волинської області 13 серпня 2009 року за вих. № 243/1.13 архівного витягу з рішення № 3/1 сесії Куснищанської сільської ради від 18 жовтня 1994 року с.Куснища Любомльського району Волинської області встановлено, що спадкодавцю [PERSON] у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» були передані безкоштовно у приватну власність дві земельні ділянки площею: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,45 га для ведення особистого підсобного господарства. На запит в.о. державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2020 року стосовно земельної ділянки площею 0,45 га було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Із технічної документації встановлено, що розмір наданої у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,45 га зменшено до 0,3678 га, у зв`язку з наявністю в межах цієї земельної ділянки водного каналу та охоронної зони (земельної ділянки водного об`єкта з особливим режимом їх використання). На таку зміну геодезичних розмірів земельної ділянки позивач 16 листопада 2020 року надав свою письмову згоду. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 16 грудня 2020 року цій земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 0723382400:01:005:2289. Постановою від 18 січня 2021 року № 15/02-31 приватний нотаріус в.о. державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку через відсутність на неї правовстановлюючого документу. Враховуючи вище наведені фактичні обставини, а також положення матеріального та процесуального закону, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, судом встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету.

Outcome: approved