Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO]. Сумісне життя не склалось, вони проживають окремо. Неповнолітня дитина залишились проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн. Даних коштів недостатньо для утримання дитини. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 5000 грн., що є половиною витрат, які вона несе на дитину щомісячно. Відповідач працює, має дохід, достатній для сплати аліментів у заявленому розмірі, але реальний дохід він приховує. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO], в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Не погоджуючись з позовом 27 травня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] . Позовні вимоги в частині збільшення сплати аліментів в розмірі 1200 грн. визнав. Проти решти позовних вимог заперечував. Вказав, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів. Щодо несення витрат на медичне обслуговування, вказав, що подані виписки з амбулаторної картки за 2013 рік. Не можуть бути взяті судом до уваги посилання на зростання витрат на дитину, пов`язаних з навчанням (приватна гімназія, додаткові заняття), оскільки такі витрати з ним не погоджуються, не враховує позивачка і його можливості нести такі витрати. Самостійне визначення позивачкою таких витрат є підтвердження підвищенням її доходу, що не може бути підставою для покладення на нього таких витрат. Покращення матеріального забезпечення позивача також підтверджується тим, що вона переїхала до елітного житлового комплексу Софія-Київська. Просив також врахувати, що через поведінку позивача не має можливості бачитись з дитино, має проблеми зі здоров`ям, йому встановлена інвалідність, має на утриманні батьків-пенсіонерів. Його дохід не змінився з часу прийняття судового рішення. Постійного доходу не має, не має можливості влаштуватись на постійне місце роботи через відсутність освіти. Має зобов`язання по виплаті заборгованості в розмірі 20 000 грн. на користь позивача - компенсація вартості Ѕ частини автомобіля. Щодо майна зазначив, що мотоцикл придбаний ним ще у 2008 році за час спільного проживання з позивачкою. Дві квартири були придбані не за його дохід, а за продаж іншої квартири, яку його батько отримав у спадок, що вбачається з часу продажу квартири та внесення коштів на інвестування будівництва квартир. Вважає, що позивачем не подано доказів на підтвердження своїх вимог про збільшення розміру аліментів до 5000 грн. Просив задоволити позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 1200 грн., у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. У судове засідання [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи через перебування його адвоката у відпустці. До клопотання надав довідку про перебування адвоката Терещенко Т.М. у щорічній відпустці з 01 липня по 15 липня 2019 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які повноваження даного адвоката Терещенко Т.М. (ні договору, ні ордеру, ні довіреності). Безпосередньо адвокат жодних клопотань до суду не направляв. Також у заяві про відкладення відповідач [PERSON] не повідомив причини його неявки в судове засідання, хоча за його клопотаннями суд неодноразово призначав судові засідання в режимі відео конференції. До Індустріального районного суду м.Дніпропетровська відповідач не з`являвся. Будь-яких клопотань про витребування доказів або надання додаткового часу для подання нових доказів, відповідач до суду не направив. Суд враховує, що позов до суду надійшов ще в лютому 2019 року, розгляд справи неодноразово відкладався саме за заявами відповідача, та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає дитина [PERSON] , [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2013 року стягнено з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у сумі 400 (чотириста) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 07 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які на даний час отримує позивачка, є не достатнім для утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмовки про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна). Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, враховуючи потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, розмір доходів відповідача, вартість продуктів харчування та речей першої необхідності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 2250 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позову, що позивачка несе витрати на утримання дитини у розмірі близько 10 000 грн. щомісячно, суду не подала, а суд враховує дійсні потреби дитини з врахуванням матеріального становища сторін. Посилання [PERSON] на навчання дитини: призвана школа, додаткові гуртки, тощо не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, при цьому суд також враховує, що вирішуючи питання навчання дитини позивачка не погоджувала даного питання з відповідачем та можливості його на покриття таких витрат. Суд критично оцінює посилання відповідача на утримання ним своїх батьків-пенсіонерів, оскільки встановлення певних обставин у рішенні суду відбувалось станом на час його прийняття, але не може підтверджувати їх утримання на час розгляду даної справи. В ма серіалах справи відсутні будь-які доказ на підтвердження того, що отримуваний розмір пенсії є недостатнім, відсутні докази в якому розмірі та чим саме відповідач допомагає своїм батькам. Наявність інвалідності не позбавляє відповідача можливості працювати. Крім того, визначаючи розмір аліментів в розмірі 2250 грн., суд вважає, що він не буде надмірним для відповідача та відповідатиме потребам дитини. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial