Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У позовній заяві з врахуванням доповнених позовних вимог в порядку ч.2 ст.49 ЦПК України [PERSON] просить постановити рішення про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого в.о. державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори 13.06.2001 року за №317; визнання недійним і скасування Державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельні ділянки, виданого 23.07.2008 року Любомльською райдержадміністрацією [PERSON]; визнання власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його сестри [PERSON]. Свої вимоги обґрунтував тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно. Спадкоємцями за законом в порядку ст.530 ЦК України в редакції 1963 року є він та інші брати - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На день відкриття спадщини спадкодавець проживала разом з ним в селі Гуща і проходила курс лікування у місцево лікувальному закладі. Після смерті він здійснив її поховання і вважав, що своїм фактичним спільним проживанням, веденням спільного господарства, спадщину прийняв у встановленому порядку. Крім цього, з іншими братами існувала домовленість, що спадковий будинок буде належати саме йому, оскільки у ньому він проводив будівельні і ремонтні роботи, а після смерті сестри здійснював за ним догляд. У 2017 році для оформлення спадщини звернувся в нотаріальну контору, де йому стало відомо про заведення спадкової справи після смерті сестри за заявою брата [PERSON], на ім'я якого 13.06.2001 року нотаріусом було уже видане свідоцтво про право на спадщину, яке складається з права на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії [NUMBER]. На підставі цього свідоцтва [PERSON] оформив Державний акт на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER]. Видачу свідоцтва про право на спадщину і Державного акту вважає незаконним, оскільки [PERSON] не здійснював жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті сестри, а надана в нотаріальну контору довідка про фактичне прийняття спадщини не відповідає дійсності і суперечить наявним у нього доказам. Через це порушено його спадкові права як єдиного спадкоємця, що прийняв спадщину у передбаченому законом порядку. [PERSON] помер [INFO] року, а спадкоємцями після його смерті є відповідачі по справі як дружина і син. Тому захист його порушених прав можливий лише в судовому порядку саме до цих відповідачів. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за її відсутності і відсутності позивача. Відповідачі в канцелярію суду подали спільну заяву про повне визнання позову і розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно із ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідження змісту позовних вимог на предмет їх відповідності наявним у матеріалах справи доказам приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.525, 526, 530, 549, 560, 561 ЦК України в редакції 1963 року, ст.1301, п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів. При цьому у зв'язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідачів.

Outcome: approved