Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те що 03 лютого 2017 року відповідач взяла в борг 38 000,00 дол. США та зобов'язалась повернути до 15 жовтня 2016 року. Разом з тим, відповідач до цього часу кошти не повернула. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 38 000,00 дол. США, що еквівалентно 969 760,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву у якій позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду повідомлявся за відомим місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку у відповідності до вимог статтей 75,76 ЦПК України. В судове засідання відповідач не з'явилась, письмових заперечень на спростування доводів позивача не подала. Судом за згодою позивача проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено що 03 лютого 2017 року відповідач взяв в борг 38 000,00 дол. США, що еквівалентно 969 760,00 грн. на строк до 15 жовтня 2016 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.7). На час звернення позивача до суду відповідач в повному обсязі борг не повернув. За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем щодо повернення позики не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (невиконання умов договору тощо), відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено зобов'язання по поверненню грошових коштів у розмірі 38 000,00 дол. США, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати 8000,00 грн., які підтверджені документально.

Outcome: approved