Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, яку уточнив, та остаточно просив суд ухвалити рішення яким, встановити факт, що [PERSON]. є рідною сестрою [PERSON]., який помер [INFO] року; встановити факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON]. на день його смерті [INFO] року; встановити факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 01.01.2000 року та визнати її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після його рідного дядька, [PERSON]., померлого [INFO] року, на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсною довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчену 10.11.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Шатковською І.Ю., реєстровий № 1239; визнати недійсною довіреність від імені [PERSON]. на ім'я [PERSON], посвідчену 08.11.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю., реєстровий № 346; визнати недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], продавцями в якому зазначені [PERSON] та [PERSON]., а покупцем [PERSON].; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначив, що 07.08.1958 року у Ленінському відділі РАЦС м. Дніпропетровська між його рідним дядьком [PERSON]. та [PERSON] було укладено шлюб. 13.04.1994 року вони отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS], житловою площею 27,8 кв.м. та загальною площею 40,9 кв.м. [INFO] року померла дружина його дядька [PERSON] Заповіт вона не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вищезазначеної квартири, яку в спадок прийняв її чоловік. За життя він не звертався за свідоцтвом про право на спадщину. Жодна інша особа після її смерті з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Їхня донька (двоюрідна сестра позивача) [PERSON], хоч і була зареєстрована разом з ними, але спадщину вона не прийняла, адже в зазначеній квартирі вона не проживала більше 10 років. Тому, вона після смерті матері спадщину не прийняла, адже разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала та протягом строку встановленого законодавством, заяву про прийняття спадщини не подавала. Єдині особи, що постійно доглядали та допомагали [PERSON]. і [PERSON] - це мати позивача, [PERSON]., яка є рідною сестрою [PERSON]., та він - його рідний племінник. У актовому записі про народження його дядька містяться відомості, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. А при укладенні його дядьком, [PERSON] шлюбу 07.08.1958 року в актовому записі № 1097 його прізвище вже зазначено як [PERSON]. У актовому записі про народження його матері, [PERSON] містяться відомості, що її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Тому, у нього виникла необхідність у встановленні факту, що його матір, [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. З жовтня 2012 року на прохання дядька, позивач переїхав до нього проживати та допомагати, і проживав разом з ним до його смерті. Позивач єдиний спадкоємець померлого, оскільки він доглядав за хворим, хоронив його, проживав та проживає у квартирі померлого до цього часу. Після смерті [PERSON]. відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], ? частина якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша ? частина була фактично прийнята ним в спадок після смерті своєї дружини. Мати позивача [PERSON]. спадщину після свого рідного брата не приймала, тому вона не може спадкувати спадщину. Але коли він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, йому стало відомо, що вищезазначена квартира 05.12.2014 року була продана [PERSON]. від імені його покійних дядька та тітки, причому від імені померлих осіб на ім'я [PERSON] 10.11.2014 року та 08.11.2014 року приватними нотаріусами Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та Журавель В.Ю. були посвідчені довіреності на продаж вищезазначеної квартири. З [PERSON]. позивач не знайомий, у квартирі вона жодного разу не з'являлася, і до сьогоднішнього часу туди не приходила. Ключі від квартир знаходилися тільки в позивача та його покійного дядька. Оскільки, позивач вважає, що квартиру відчужено не законно та [PERSON]. не є добросовісним набувачем. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, також зазначив, що квартира була продана незаконно, оскільки паспорта його померлих дядька та тітки були підроблені. Він до смерті та після смерті дядька проживає в спірній квартирі. [PERSON]. він не знає та ніколи її не бачив, у квартиру вона жодного разу не приходила. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Також, зазначила, що спадщину після смерті свого брата вона не приймала, тому єдиним спадкоємцем, який після нього прийняв спадщину є позивач. Померлий [PERSON]. дійсно є її рідним братом. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги у частині пред'явлення позову саме до відповідача не визнав, оскільки позивач просить визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним, однак даний договір відповідач [PERSON] не підписував, довіреність не отримував, і взагалі про те, що від його імені було вчинено даний договір він дізнався лише коли тримав повістку до суду. Відповідачка [PERSON]. у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином через пресу, причин неявки суду не повідомила. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. у судове засідання не з'явилася, але надала суду лист, в якому просила суд розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але від завідуючої нотаріальної контори до суду надійшов лист, в якому вона просила справу розглядати без участі представника державної нотаріальної контори у зв'язку з виробничою завантаженістю. Третя особа Скосарева В.В. у судове засідання не з'явилася, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується копією актового запису про народження (а.с.169). 07 серпня 1958 року він та [PERSON] [INFO] року народження, уклали шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі РАЦС м. Дніпропетровська. У судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи є копії паспорту [PERSON], серії [NUMBER], виданого Красногвардійським РВ ДМУ України в Дніпропетровській області 05 квітня 2013 року, в якому дата його народження зазначена як [INFO] (а.с. 98). Однак, даний паспорт не відповідає дійсності та є підробленим, оскільки згідно копії актового запису про народження [PERSON], датою його народження є [INFO] року. Крім того, наявна копія паспорта [PERSON] серії [NUMBER], виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 квітня 2012 року (а.с. 153). Однак, даний паспорт також не відповідає дійсності та є підробленим, оскільки згідно копії актового запису про смерть № 089, виданого начальником відділу реєстрації смерті у м. Дніпропетровську [INFO] року, дана народження [PERSON] зазначена як [INFO] року (а.с. 150). Таким чином, суд приходить до висновку, що паспорти [PERSON]. та [PERSON]. є підробленими, оскільки вони не відповідають дійсності. 13 квітня 1994 року [PERSON]. та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,9 кв.м. (а.с. 105). [INFO] року [PERSON] померла. Заповіт на випадок своєї смерті вона не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину вищезазначеної квартири, яку фактично успадкував її чоловік - [PERSON]. За життя він не звертався за свідоцтвом про право на спадщину. Як вбачається з пояснень позивача, [PERSON] є донькою померлої [PERSON] Спадщину після смерті матері вона не прийняла, оскільки разом з спадкодавцем не проживала, що підтверджується наданими в матеріали справи доказами та поясненнями свідків, та заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] в цілому: ? частина йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.04.1994 року, а іншу ? частину квартири він фактично прийняв в спадок після смерті своєї дружини. Єдиними спадкоємцями [PERSON]. є його рідна сестра, відповідачка - [PERSON], [INFO], та рідний племінний, позивач (син відповідачки) [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Для прийняття спадщини після смерті свого дядька у позивача виникла необхідність у встановленні факту, що його матір [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], оскільки у прізвищі та по батькові батька [PERSON]. та [PERSON]. наявна розбіжність, а саме: у актовому записі про народження дядька позивача містяться відомості, що Лапенко Євгеній Федорович народився [INFO] року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. У свідоцтві про народження Красько (Лапи) Світлани Федорівни батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. При реєстрації шлюбу [PERSON] 07.08.1958 року в актовому записі № 1097 його прізвище вже зазначено як [PERSON], [INFO] року народження. Факт родинних зв'язків у судовому засідання не заперечувався сторонами, крім того, свідки [PERSON] та [PERSON]., які є сусідами померлих, у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON]. - рідні брат та сестра. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити факт того, що [PERSON], [INFO], є рідною сестрою [PERSON], [INFO] року народження, який помер [INFO] Позивач у своїй позовній заяві просить встановити факт його проживання в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON]. на день його смерті [INFO] У судовому засіданні встановлено, що у жовтні 2012 року позивач на прохання свого дядька [PERSON] переїхав до нього проживати, так як останній мав проблеми з серцем, погано себе почував та потребував постійної допомоги. Позивач проживав там до дня смерті свого дядька та продовжує проживати у вищезазначеній квартирі й зараз. [PERSON] разом з своєю матір'ю - [PERSON], здійснювали постійний догляд за померлим. Позивач організовував та оплачував поховання [PERSON]., поставив за власний рахунок йому пам'ятник. Свідки [PERSON] та [PERSON]. у судовому засіданні підтвердили, що після смерті [PERSON]., [PERSON]. залишився сам, тому з ним до самої смерті став проживати позивач, оскільки він його рідний племінник. Похорон [PERSON]. організовував та оплачував [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт проживання [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особа або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав, і зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Що стосується вимоги позивача про встановлення факту не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 01.01.2000 року та визнати її такою, що втратила право користування вищезазначеною квартирою, то вона не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено встановлення факту не проживання особи, як такого, з яким не пов'язано виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і захистити своє право позивач може шляхом пред'явлення позову про встановлення факту його проживання. Крім того, позивач просить визнати [PERSON]. такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], однак він на час розгляду справи не є власником даної квартири, а тому й не має правових підстав заявляти дану вимогу. Також, у судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. 26.01.2015 року [PERSON] звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дядька [PERSON]. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено (а.с. 148). Крім того, нотаріус повідомила йому, що 05 грудня 2014 року вищезазначена квартира продана [PERSON] від імені його покійного дядька та тітки. До того ж, від імені померлих [PERSON]. та [PERSON]. на ім'я [PERSON] 10 листопада 2014 року та 08 листопада 2014 року приватними нотаріусами Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською Іриною Юріївною та Журавель Владою Юріївною були посвідчені довіреності на продаж вищезазначеної квартири. Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2014 року від імені [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 22 квітня 2013 року, було видано довіреність на ім'я [PERSON], [PERSON] на представництво його інтересів в Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, її структурних підрозділах з питань реєстрації його права власності на належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю., зареєстровано в реєстрі за номером 346 (а.с. 91). 10 листопада 2014 року від імені [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 квітня 2012 року, була видана довіреність на ім'я [PERSON], [PERSON] на розпорядження квартирою [ADDRESS] Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстровано в реєстрі за номером 1239 (а.с. 90). 05 грудня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., зареєстрований у реєстрі за № 1469, згідно якого продавці [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON] та [PERSON]., в інтересах якого на підставі довіреності діє [PERSON], передали у приватну власність, а покупець [PERSON] прийняла, квартиру [ADDRESS], за ціною 149 386 грн. (а.с. 89). Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 244, ч. 1 ст. 245 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Згідно з ч. 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що довіреність від імені [PERSON], була видана 08 листопада 2014 року та зазначені наступні дані його паспорта: серія [NUMBER], виданий Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 22 квітня 2013 року. Проте, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 06 березня 2013 року, [PERSON] помер [INFO] Довіреність від імені [PERSON], була видана 10 листопада 2014 року, та в ній зазначені наступні дані її паспорта: паспорт серії [NUMBER], виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 квітня 2012 року. Згідно актового запису про смерть № 089 виданого [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року. Оскільки, цивільна правоздатність [PERSON]. припинилася у момент смерті - [INFO] року, а [PERSON]. - [INFO] року, то вони не могли вчиняти будь-які правочини, у тому числі брати участь в складанні довіреностей на ім'я [PERSON]. Також, відповідач [PERSON] раніше у судовому засіданні пояснював, що про договір купівлі-продажу квартири укладений від його імені він дізнався лише коли отримав повістку про виклик до суду. Жодних довіреностей він не підписував, до того ж, хто такі [PERSON] та [PERSON]. він не знає, ніколи з ними не був знайомий. Крім того, у 2005 році він втратив свій паспорт разом з ідентифікаційним номером, дані яких зазначені у довіреностях. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1 та 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про необхідність визнання довіреності від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої 10.11.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., реєстровий № 1239, та довіреності від імені [PERSON]. на ім'я [PERSON] посвідчену 08.11.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю., реєстровий № 346, недійсними. Що стосується вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], продавцями в якому зазначені: [PERSON] померла [INFO] року, та [PERSON], померлий [INFO] року, а покупцем: [PERSON], який 05 грудня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарєвою Вікторією Вікторівною, то вона також підлягає задоволенню, оскільки, судом вже встановлено, що довіреності, на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, є недійсними, то враховуючи положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, а саме: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, й договір купівлі-продажу також є недійсним. Також, у судовому засіданні встановлено, що 05.12.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Скосарєвою В.В. на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2014 року було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17753405 від 05.12.2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 128). У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме інші речові права відповідно до закону. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу, який був підставою для внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, було визнано недійсним, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що він у встановлений законодавством строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Проте, як було встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] проживав разом з спадкодавцем з жовтня 2012 року і до моменту його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом після померлого [INFO] року рідного дядька - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе, визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], на квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,6 кв.м. та житловою площею 27,8 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3- кухня, 4 - житлова, 5 - житлова, І - балкон. На підставі викладеного,

Outcome: partial