Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У лютому 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом їх збільшення, а саме: стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, до досягнення повноліття дитини. Крім того, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України та на його вїзд до наступних країн: Російської Федерації, Болгарії, Франції, Греції, Єгипту, Турції, Обєднаних Арабських Еміратів, Ізраїлю, Іспанії, Італії, Кіпру, Тунісу, та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди та супроводу батька у супроводі матері терміном на три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання та надати дозвіл на отримання відповідних дозволів (віз) в консульській (дипломатичній) установі неповнолітньому [PERSON] без згоди батька [PERSON] Вказувала, що згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 листопада 2007 року з відповідача на її користь було стягнуто на утримання сина кошти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухилявся від сплати аліментів майже 1,5 року, звільнився з роботи, деякий час не працював, потім влаштувався на роботу з мінімальною заробітною платою. Тому, вона відмовилася від стягнення аліментів, відкликавши виконавчий лист. На даний час, враховуючи, що відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий заробіток, вважала, що відповідач повинна сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Також, посилалася на необхідність виїзду сина за межі України з метою оздоровлення та лікування, вказуючи про те, що відповідач не надає згоди на виїзд дитини закордон. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави викладені в позовній заяві. Зазначили, що виїзд дитини необхідний в цілому за межі України з метою оздоровлення дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, просив справу розглядати за його відсутності, з позовом не погодився та одночасно у своїй заяві не заперечував проти стягнення з нього коштів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, і не заперечував щодо виїзду дитини за межі України (а.с.а.с. 82-84). Представники третіх осіб: Київського ВДВС Полтавського міського управління юстиції та виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2004 року до 13 березня 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Сторони після припинення сімейно-шлюбних відносин проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2007 року по справі № 2-4764/2007 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання та стягнення коштів на утримання малолітньої дитини, було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] кошти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. У листопаді 2007 року на виконання вказаного судового рішення щодо стягнення аліментів було видано виконавчий лист, який було направлено за місцем проживання відповідача. 19 березня 2008 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука було задоволено подання державного виконавця Київського ВДВС Полтавського міського управління юстиції та видано дублікат виконавчого листа за № 2-4764/2007 на виконання судового рішення від 02 листопада 2007 року. У грудні 2009 року позивач забрала виконавчий лист шляхом його відкликання з Київського ВДВС Полтавського міського управління юстиції щодо стягнення аліментів з відповідача. Станом на день розгляду справи малолітній син сторін у справі проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, яка здійснює самостійно підприємницьку діяльність. Дублікат виконавчого листа на стягнення аліментів знаходиться у позивача. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа підприємець, має нерегулярні мінливі заробітки, що не заперечувалося відповідачем у його письмових поясненнях. Крім того, відповідач у своїх письмових запереченнях фактично надав згоду на сплату ним коштів позивачеві на утримання їх малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Про наявність будь-яких аліментних зобовязань відповідача перед будь-якими третіми особами відповідач суд не повідомляв, а тому, суд приходить до висновку, що таких обовязків відповідач перед іншими особами не має. Позивач має наміри виїжджати разом з малолітнім сином за межі України з метою відпочинку та оздоровлення. Відповідач у письмових запереченнях погоджується з доводами позивача щодо того, що не надає згоди на виїзд малолітнього сина за межі України, оскільки позивач позбавляє його можливості приймати участь у побаченні, спілкуванні та вихованні дитини. Одночасно, відповідач не заперечував щодо прийняття рішення судом про надання згоди на виїзд малолітнього сина за межі України, але за умови надання йому можливості у побаченні, спілкуванні та вихованні дитини, а також поверненні дитини до постійного місця проживання. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.192 згаданого Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування. Відповідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують\~\~у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У ч.3\~ст. 313 ЦК України\~передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст..9 цього Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 155 вказаного Кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно\~ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України » за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства » батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів на спростування позову в цілому або у певній його частині, встановлених судом обставин, на підтвердження відсутності у нього можливості надавати позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, про наявність стабільних доходів і їх незначний розмір, наявності підстав для відмови у задоволенні позову в частині вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Ненадання відповідачем належних і допустимих доказів про розміри своїх доходів, свідчить про те, що відповідач намагається приховати дійсний розмір всіх своїх доходів, а також про їх мінливість та нерегулярність. Суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу, оскільки має мінливі та нерегулярні доходи. Тому, з врахуванням наведених обставин, наявність письмової згоди відповідача, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру коштів, які стягнуті рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 листопада 2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2007 року до досягнення дитиною повноліття, шляхом зміни способу присудження аліментів та стягнення в подальшому з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], коштів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 14 квітня 2025 року. При цьому, суд вважає, що необхідно від позивача відкликати дублікат виконавчого лист № 2-4764/07 р. про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2007 року до досягнення дитиною повноліття, виданого згідно ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 березня 2008 року на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 листопада 2007 року по справі № 2-4764/07 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання малолітнього сина. З відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в частині вимог про збільшення розміру аліментів. Крім того, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], за межі України у супроводі матері [PERSON] терміном на три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили, з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Тим самим, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в частині щодо надання дозволу на виїзд малолітнього сина сторін за межі України, оскільки в цій частині вимоги позивача є надмірно деталізованими, а також містять вимоги до суду, але які фактично та юридично вирішують тільки дипломатичні (консульські) установи відповідних держав. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 243,60 грн. у повернення сплаченого судового збору в частині вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України.

Outcome: partial