Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та уточненою позовною заявою про визнання договорів купівлі-продажу та дарування 11/20 частин житла недійсними, переведення прав та обов`язків купівлі-продажу 11/20 частин як першочерговому покупцю за ціною, оголошеною в продаж, в якій просила визнати договори купівлі-продажу недійсними від 08.09.1995 року, за якими [PERSON] продав, а [PERSON] купила кімнату № 6 пл. 14,7 кв.м, що складає 11/20 частки квартири [ADDRESS] ; визнати договори дарування недійсними від 12.05.1997 року, 14.01.1999 року, 03.03.2001 року, 06.10.2005 року, березень-квітень 2016 року; перевести права та обов`язки як першочергового покупця 11/20 частки житла на позивача за ціною, оголошеною в продаж 11100 грн., першим договором від 08.09.1995 року та оголошено в продаж від 12.05.1997 року в сумі 7831 грн.; відшкодувати нанесені позивачу збитки разово-11/20 часткою житла. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона з 1988 року постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , ЖБК «Каштан». 08.10.1992 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави за [PERSON] визнано право власності на 3/10 частин паєнагромадження у вказаній квартирі, за колишнім чоловіком позивача - [PERSON] визнано право власності на 7/10 частин паєнагромадження в цій квартирі, судом встановлено, що пай на квартиру повністю виплачено. Квартира складається із двох житлових кімнат площею 14,7 кв. м та 12,1 кв.м, коридору , кухні, туалету, ванни, шафи, кладової та лоджії. Загальна площа квартири 48,9 кв.м. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 24.10.1994 року колишньому чоловікові позивача виділено в користування: кімната 14,7 кв.м, лоджія 2,84 кв.м , шафа 0,2 кв.м, кладова 0,4 кв.м, всього складає 18,14 кв.м., позивачу виділено в користування кімнату 12,1 кв.м. В загальному користуванні залишено коридор 7,4 кв.м, кухню 7,5 кв.м, ванну 2,6 кв.м, туалет 1,2 кв.м. На підставі рішення виконкому Октябрської районної Ради народних депутатів від 21.02.1995 року [PERSON] 27.02.1995 року видано свідоцтво [NUMBER] про право особистої власності на частину квартири [ADDRESS] , зокрема ця частина складається з кімнати - 6 пл. 14,7 кв.м, лоджії пл. 2,8 кв.м, шафи 2 пл. 0,2кв.м , кладової 8 пл. 0,4 кв.м., коридор - 1 пл. 7,4 кв.м, кухня - 5 пл. 7,5 кв.м., ванна - 3 пл. 2,6 кв.м, туалет - 4 пл. 1,2 кв.м., знаходиться в користуванні з [PERSON] 08.09.1995 року [PERSON] за договором купівлі - продажу продав [PERSON] лише жилу кімнату № 6 пл. 14,7 кв.м, що становить 11/20 частин жилої площі в квартирі [ADDRESS], лоджія- пл. 2,8 кв. м, шафа-2 пл.0,2 кв.м., кладова - 8 пл. 0,4 кв. м. у користуванні. У спільному користуванні коридор- 1 пл. 7,4 кв.м., кухня 5-пл. 7, 5 кв. м., ванна -3 пл. 2,6 кв.м., туалет -4 пл. 1,2 кв.м. Інвентаризаційна вартість 11/20 частини жилої кімнати-6 квартири пл. 14,7 кв. м. в житловому будинку ЖБК «Каштан» по укладеному договору складала станом на вересень 1995 року - 110 295 000 крб. Продаж цієї частини вчинено за 111000 000 крб., у гривнях складає 11100 грн. Ціна оголошена для продажу 11/20 частки. Про свій намір продати свою частку [PERSON] належним чином позивача не повідомив. Вказаний договір купівлі-продажу від 08.09.1995 року позбавив права позивача на набуття права власності на частку квартири, що відчужувалась, до того ж порушує позивача права члена ЖБК «Каштан» та співвласника квартири привілеєвої купівлі відчужуваної частки квартири, лише кімната № 6 пл. 14,7 кв.м. Після укладення недійсного договору від 12 травня 1997 року було укладено ще декілька не правових договорів, що вказує на правильність визнання не всіх договорів, а лише першого. При укладанні послідуючих договорів купівлі-продажу та дарування 11/20 частки квартири і 11/20 частки жилої площі кімнати №6 площею 14,7 кв.м. відносно першого договору купівлі-продажу це різні речі, різна ціна на житло. Послідуючі договори не відповідають первинним і правовстановлюючим документам на 11/20 частки. При оформленні подальшого не правового договору на [PERSON] у березні-квітні 2016 року позивачем знову подається позов про визнання ряду договорів недійсними, бо і цей договір дарування аналогічний попереднім договорам і не відповідає першому договору від 08.09.1995 року. Тому, перебіг строку позовної давності в порядку, передбаченому ЦК УРСР, не розпочався. 12.05.1997 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив 11/20 частини квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з кімната № 6 пл. 14,7 кв. м, лоджія пл. 2,0 кв.м, шафа 2 пл. 0,2 кв. м, кладова 8 пл. 0,4 кв. м . В загальному користуванні: коридор - 1 пл. 7,4кв.м кухня- пл. 7,5 кв. м, ванна - 3 пл. 2, б кв. м, туалет - 4 пл. 1,2 кв.м , жилою площею 14,70 кв. м. Укладений договір відповідає рішенню суду від 24.10.1994 року «про реальний виділ житла» та свідоцтва про власність № [NUMBER] , але не відповідає першому договору купівлі-продажу від 08.09.1995 року, на підставі якого продана лише кімната № 6 пл. 14,7 кв.м, що і складає 11/20 частин жилої площі. Відповідно цим договором привласнено лоджія пл. 2,0 кв.м, шафа 2 пл. 0,2 кв.м, кладова 8 пл. 0,4 кв.м, в цілому привласнено 2,6 кв. м, тому лист, яким позивач попереджалась про продаж, направлявся з порушенням її прав. Тому, просить при визнанні договору недійсним і цей продаж перевести на неї, як першочерговому покупцю за ціною, оголошеною в 7831 грн. 14.01.1999 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 11/20 квартири [ADDRESS] та складається з вбудованої шафи 2 - пл. 0,2 кв. м, кімнати жилої 6 - пл. 14,7 кв.м, .кладової 8 пл. 0,4 кв.м, лоджії пл. 1,40 кв.м, жила площа 14,70 кв.м. В загальному користуванні: коридор -1 пл. 7,4 кв.м, ванна 3 пл. 2,6 кв.м, туалет - 4 пл. 1,2 кв.м, кухня - 5 пл. 7,5 кв.м. Квартира № 74 складається в цілому з: коридору 1 - пл. 7,4 кв. м, вбудованої шафи 2 - пл. і 0,2 кв. м, ванна 3 - пл. 2, 6 кв. м, туалет 4 - пл. 1,2 кв. м, кухня 5 - пл. 7,5 кв. м. кімнати жилої 6 - пл. 14,7 ке. м, кімнати жилої 7 - пл. 12,1кв. м, кладова - 8 пл. 0,4 кв.м,лоджії пл. 1,40 кв. м. При цьому, відбувається дарування 11/20 ідеальної долі в квартирі [ADDRESS] , що повністю суперечить первинним правовстановлюючим документам та реальному виділу кімнат на підставі рішення суду від 24.10.1994 року. 03.03.2001 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 11/20 квартири [ADDRESS] та складається коридору 1 - пл. 7,4 кв. м, вбудованої шафи 2 - пл. і 0,2 кв. м, ванна 3 - пл. 2, 6 кв. м, туалет 4 - пл. 1,2 кв. м, кухня 5 - пл. 7,5 кв. м. кімнати жилої 6 - пл. 14,7 ке. м, кімнати жилої 7 - пл. 12,1кв. м, кладова - 8 пл. 0,4 кв.м,лоджії пл. 1,40 кв. м. Такий договір не відповідає первинним правовстановлюючим документам, рішенню суду та свідоцтву про власність. 06.10.2005 року [PERSON] безкоштовно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність як дарунок 11/20 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,9 кв.м., житловою - 26,8 кв.м. Цей договір не відповідає первинним правовстановлюючим документам, рішенню суду, свідоцтву про власність № [NUMBER] , першому укладеному договору купівлі-продажу від 08.09.1995 р., відбулося привласнення площі майже 12 кв. м на суму близько 50-60 тис. грн. у двокімнатній кооперативній квартирі. В березні-квітні 2016 року знову оформлений не правовий договір дарування на [PERSON] , він же аналогічний попереднім договорам, не відповідає первинному договору від 08.09.1995 року. В договорах, які оскаржуються відсутній реальний виділ житла, жодний договір не відповідає першому договору купівлі-продажу, де вказано, що продаються кімнати №6 пл. 14,7 кв.м., що становить 11/20 частку, тому співвласниками привласнена площа 12 кв.м, що коштує 70-80 тис. грн. Жоден із співвласників житла не вкладав кошти в ремонт квартири, окрім позивача. Квартира в жахливому стані, потребує ремонту електрообладнання, тому з вищевикладеного анулювання майнових наслідків вчинення недійсних договорів не будуть порушені як житлові, так і інші права. Для захисту майнових та житлових прав з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності необхідне застосування реституції, та куплю-продаж від 08.09.1995 року перевести на позивача як першочерговому покупцю по ціні, оголошеній в продаж -11 100 грн. Ухвалою суду від 22.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач надіслала клопотання про застосування строку позовної давності, в якому просила застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В клопотанні відповідач вказала, що предметом розгляду справи в суді є визнання недійсними договору купівлі-продажу від 08.09.1995 року та договорів дарування від 12.05.1997 року, 14.01.1999 року, 03.03.2001 року, 06.10.2005 року, також вимога про переведення прав та обов`язків першочергового покупця 11/20 частки житла за договором від 08.09.1995 року та за ціною 11100 гривень. Оскільки, правочин, який оскаржує [PERSON] виник до набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року, то до строків давності застосовуються норми ЦК УРСР. З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 27.02.2019 року, що явно не відповідає строку - три роки та три місяці для вимоги про переведення прав та обов`язків за договором від 08.09.1995 року. Жодних доводів про поважність пропуску вказаного строку позовна заява не містить. У своїй позовній заяві [PERSON] не заперечує того факту, що їй стало відомо про укладений договір купівлі-продажу 1995 року у 2002 році. Крім того, раніше [PERSON] вже зверталася до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 1995 року та про переведення на неї прав і обов`язків покупця в червні 2008 року, а це вже поза строками позовної давності. Відповідач [PERSON] також надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила закрити провадження в справі за позовом до неї; застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог; відмовити [PERSON] у позовних вимогах в повному обсязі. Вказала, зокрема, що з даним позовом [PERSON] вже зверталася до суду. Як вбачається з рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 09.09.2010 року, [PERSON] було подано позов до [PERSON] , предметом якого було визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.09.1995 року, за яким [PERSON] продав [PERSON] кімнату №6 площею 14,7 кв.м, що становить 11/20 частин квартири [ADDRESS] ; переведення прав та обов`язків як першочергового покупця 11/20 частини з [PERSON] на її користь за ціною оголошеною в продаж - 11100 гривень. Тому, справа підлягає закриттю. Крім того, відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу від 08.09.1995 року недійсним. Оскільки, договір купівлі-продажу від 08.09.1995 року жодних положень щодо обмеження цивільної правоздатності чи/або дієздатності [PERSON] не містив, то він не може бути визнаний недійсним згідно ст.12 ЦК УРСР. Так як, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24.10.1994 року було вирішено питання щодо виділу в користування співвласникам [PERSON] та [PERSON] конкретних площ в квартирі, то продаж 11/20 частини квартири [ADDRESS] був можливим і без дотримання права переважної купівлі. Що стосується вимоги про переведення прав і обов`язків покупця, то [PERSON] не обґрунтувала їх належними та допустимими доказами, а також дані вимоги заявлені із простроченням строку давності (т.2 а.с.1-11). Приватний нотаріус Медвєдєва В.І. надіслала листа суду, в якому просила справу розглянути у її відсутність, в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю (т.2 а.с.20). Державний нотаріус Першої полтавської держнотконтори Гризунова О.В. надала до суду відзив, в якому просила провадження у справі закрити, а у разі відмови у закритті провадження - відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вказала, що вона на сьогодні не є державним нотаріусом, тому є неналежним відповідачем у даній справі. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.09.2010 року вже вирішувався аналогічний спір за позовом [PERSON] та в його задоволенні відмовлено (т.2 а.с.26-27 - відзив). Згідно відзиву відповідача [PERSON] від 19.12.2019 року, відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] до неї безпідставними. Вказала, що позивач зловживає процесуальними правами, пред`являючи до добросовісних набувачів нічим не обґрунтовані вимоги. Просила застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі повернуто заявникові (т.2 а.с.32). Ухвалою суду від 19.11.2019 року відмовлено нотаріусу Гризуновій О.В. в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі (т.2 а.с.49, 54-55). Ухвалою суду від 19.11.2019 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково (т.2 а.с.50,56-58). Ухвалою суду від 19.11.2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (т.2 а.с.51,59-60). В судовому засіданні 19.11.2019 року позивач [PERSON] підтримала заявлені нею клопотання та просила відкласти розгляд справи на іншу дату для укладення угоди з адвокатом. 10.12.2019 року позивачка до суду не з`явилася, надала 03.12.2019 року безпосередньо через канцелярію заяву про відкладення розгляду справи за станом здоров`я та очікуванням надання безкоштовного адвоката (т.2 а.с.89). 09.12.2019 року [PERSON] надала через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з ненадходженням документів від нотаріуса (т.2 а.с.92). 14.01.2020 року [PERSON] в судове засіданні не з`явилася, 13.01.2020 року особисто через канцелярію суду надала заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (інвалід 3 групи). Встановлено, що вищевказана цивільна справа перебуває в провадженні суду з 28.02.2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`являлася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Позивач неодноразово надавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи по різним причинам. Згідно ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою п. 10 ч. 2 статті 2 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-24063ск15, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді. Ухвалою від 15.01.2020 року суд на місці,

Outcome: dismissed