Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У поданій в суд заяві, уточненій у судовому засіданні, позивач [PERSON] просить скасувати наказ начальника відділу Здолбунівської РДА Рівненської області №211-к від 31 серпня 2015 року про його звільнення 01 вересня 2015 року з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області, поновити його на вказаній посаді директора, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 27144,95 грн. та 65000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що оскаржуваним наказом №211-к від 31 серпня 2015 року він був звільнений з роботи за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, однак жодного аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи на посаді директора школи він не вчиняв. Покликання на протокол і постанову про вчинення адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки з цими документами його не ознайомлювали і отримав постанову лише 04 вересня 2015 року. Приймаючи рішення про звільнення його з роботи, відповідачі не намагалися зажадати від нього письмових пояснень та при обранні виду дисциплінарного стягнення не врахували попередню роботу працівника. Оскільки звільнення проведено з порушеннями законодавства, він має бути поновлений на попередній посаді та за весь час вимушеного прогулу починаючи з 01 вересня 2015 року по 17 березня 2016 року йому має бути виплачена заробітна плата в сумі 27144,95 грн. Безпідставним звільненням з роботи йому завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, перенесених страждань та переживань, втраті нормальних життєвих звязків та засобів до існування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів, зазначаючи зокрема, що постанова Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП від 10 серпня 2015 року як одна з підстав звільнення останнього з роботи судом скасована та 12 лютого 2016 року начальником Здолбунівського відділення поліції ГУ НП в Рівненській області дана справа закрита у звязку із закінченням строків притягнення до відповідальності, а протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, а саме: без присутності [PERSON], медичне дослідження останнього для встановлення факту вживання алкоголю і стану спяніння не проводилося. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали та пояснили, що 25 липня 2015 року на сторінках Інтернет - видання «Здолбунів ком» було висвітлено відео та фотографії перебування директора школи [PERSON] у громадському місці у пяному стані, який лежав на узбіччі дороги у неохайному вигляді. За їх запитом міліцією було повідомлено, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та надані відповідні протокол та постанова від 10 серпня 2015 року. 28 серпня 2015 року у кабінеті начальника відділу освіти [PERSON] було запропоновано надати письмове пояснення щодо факту, який мав місце 25 липня 2015 року, однак останній відмовився, про що був складений відповідний акт. Оскільки факт скоєння проступку доведений і про нього стало відомо громадськості, а особи, трудовим обовязком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань, бездоганної поведінки в громадських місцях, на роботі і в побуті, було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з підстав вчинення аморального проступку з 01 вересня 2015 року. Просять у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач наказом Здолбунівського районного відділу народної освіти Ровенської області МР УРСР №269 від 01 вересня 1987 року [PERSON] переведений з посади організатора позакласної та позашкільної роботи Будеразької середньої школи на посаду директора цієї ж школи з 01 вересня 1987 року, яку 27 жовтня 2006 року перейменовано в Будеразьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області, що підтверджується записами його трудової книжки та не заперечується відповідачем. Наказом начальника відділу освіти Здолбунівської РДА Рівненської області [PERSON] №211-к від 31 серпня 2015 року [PERSON] звільнено з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області за п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженнями даної роботи 01 вересня 2015 року. Указаною у наказі про звільнення ст.41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання. До субєктів, які можуть бути звільнені за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у ст.50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов, а саме: аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами та вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. З висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-248цс14 правової позиції аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Аналіз положень п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, зокрема, вчитель, педагог, вихователь, зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3 ст. 41 КЗпП України. Підстави звільнення [PERSON] у наказі зазначено протокол та постанова РВ УМВС України в Рівненській області №017687 від 10 серпня 2015 року. З протоколу про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2015 року, складеного дільничним інспектором міліції Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області [PERSON], вбачається, що 25 липня 2015 року близько 13.40 години в с.Будераж по вул.Колгоспна [PERSON] перебував у пяному вигляді, мав неохайний зовнішній вигляді, лежав на узбіччі, чим ображав людську гідність та мораль, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.178 КУпАП. Обставини складання указаного протоколу за відсутності порушника [PERSON] підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які залучалися як поняті для засвідчення факту відмови порушника від дачі пояснень та підписання протоколу та які вказали, що самого порушника під час складання протоколу вони не бачили. 10 серпні 2015 року дільничним інспектором міліції Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області [PERSON] винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді попередження. Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року, що набрала законної сили 08 лютого 2016 року, постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді попередження визнано протиправною та скасовано з тих підстав, що дільничний інспектор міліції [PERSON] при винесені постанови діяв за межами своїх повноважень (ч.2 ст.222 КУпАП). За наслідками повторного розгляду справи, підтвердивши раніше встановлені обставини, постановою начальника Здолбунівського відділення поліції ГУНП в Рівненській області від 12 лютого 2016 року справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП відносно [PERSON] закрито на підставі ст.38 КУпАП у звязку із закінченням термінів давності притягнення до адміністративної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною. Водночас, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що 25 липня 2015 року близько 12.00 години вони маршруткою приїхали у с.Будераж Здолбунівського району Рівненської області та чекали на зупинці знайомих, які мали їх зустріти, однак їх знайомі затримувалися, а тому вони вирішили прогулятися. На узбіччі дороги вони побачили директора школи [PERSON], який був у пяному стані та мав неохайний зовнішній вигляд. Стан його спяніння відчувався по запаху з порожнини рота та його мові, яка була невиразна. Перебування [PERSON] у такому стані на узбіччі дороги вони зняли на камеру мобільного телефону, яке згодом продемонстрували дільничному інспектору міліції, який відбирав у них пояснення. Під час розмови з дільничним вони дізналися, що [PERSON] на тому місце, де вони його бачили, вже не було. Зроблене відео з [PERSON] виклали в Інтернет. Аналогічні показання перебування 25 липня 2015 року близько 11.00 години на узбіччі дороги директора школи [PERSON], який лежав у нетверезому стані ногами на дорозі та у неохайному вигляді, біля якого лежала стара пляшка з-під горілки та пакет з пивом, надав у судовому засіданні свідок [PERSON] Останній зазначив, що саме через такий пяний стан [PERSON], який не міг нормально говорити та до якого не хотів підходити і його сват [PERSON], він не викликав йому медичну допомогу. Відповідно до положень п.8 Узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, обговореного 11 грудня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків). Указане узгоджується і з положеннями ст.57 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] обставини перебування [PERSON] 25 липня 2015 року у стані алкогольного спяніння заперечив, зазначивши, що близько 12 години він зустрівся з останнім на кладовищі та працювали разом до 19 години, заходили близько 14 години у кафе попити кави, оскільки відбувалася похоронна процесія. Показання [PERSON] узгоджуються з показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила факт перебування його з [PERSON] у кафе, при цьому останній був у темному робочому одязі. Такі показання судом оцінюються критично, оскільки не спростовують часу розвитку подій, вказаних свідком [PERSON], який бачив [PERSON] близько 11 години та в іншому одязі, а також свідків [PERSON] та [PERSON], показання яких узгоджуються з висновком експертного дослідження №7-3ДФ від 16 березня 2016 року, за яким ознак внесення змін у фотозображеннях від 25 липня 2015 року, зроблених останніми не виявлено. Обставини реєстрації звернення [PERSON] про перебування директора школи в пяному стані по вул.Колгоспній у с.Будераж саме 25 липня 2015 року підтверджуються зареєстрованим рапортом в Журналі обліку заяв і повідомлень Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області за №2733. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON]П, [PERSON] підтвердили обставини складання ними акту від 28 серпня 2015 року про відмову [PERSON] у наданні пояснень за фактом, що був виявлений 25 липня 2015 року, а свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини оголошення наказу про звільнення [PERSON] та складання акту від 01 вересня 2015 року про відмову останнього в ознайомлені з наказом про його звільнення. Таким чином, виходячи з принципів цивільного судочинства, аморальний проступок [PERSON], який полягає у тому, що останній 25 липня 2015 року перебував у громадському місці у пяному стані та мав неохайний зовнішній вигляд, що принижує людську гідність, підтверджений фактами, які позивач належними та допустимими доказами не спростовав. А відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З розяснень, які містяться в п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами. З огляду на вище викладене, суд дійшов до висновку, що підстави для поновлення на роботі [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed