Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 01 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.\~Донецьку Донецької області, актовий запис №\~278. В обґрунтування позову зазначав, що з 01 серпня 2009 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Створити міцну і дружню сімю їм не вдалося, оскільки у них виявилися різні, психологічно несумісні характери та вкрай суперечливі погляди на подружнє життя, взаємні права та обовязки подружжя. Постійні сварки між ними призвели до втрати почуттів любові і поваги один до одного. З жовтня 2015 року вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примиритися не бажають. Спір про поділ спільного сумісного майна подружжя відсутній. За домовленістю між ними їхня дочка залишиться проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у суд теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. 01 серпня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.\~Донецьку Донецької області, актовий запис №\~278. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з жовтня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved