Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO]; внести зміни до актового запису №3109 від 25.12.2014 року про народження дитини [PERSON], [INFO], проведеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, змінивши запис про батька, замість [PERSON] внести запис [PERSON]; змінити запис прізвища дитини з Савенко на [PERSON] та по батькові дитини - з Олегович на Дмитрович. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що з 2011 року він проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] Під час сумісного проживання у [PERSON] 12.12.2014 року народилася дитина [PERSON] Оскільки [PERSON] на час народження дитини перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], то у свідоцтві про народження дитини батьком було записано відповідача. Позивач вказував, що на час народження дитини він не знав, що є батьком дитини, а дізнався про це незадовго до смерті [PERSON], яка померла 06.10.2015 року. Відповідач [PERSON] також вказував про те, що він не є батьком дитини, оскільки на час народження та декілька років до того він не проживав з матірю дитини та не мав з нею будь-яких стосунків. В суді першої інстанції позивач підтримав позовні вимоги, а відповідач позов визнав в повному обсязі, пояснивши, що з [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, однак з серпня 2013 року припинив з нею спільне проживання, а у січні 2014 року виїхав до Російської Федерації, де перебував до серпня 2014 року, про що надав суду для огляду відповідні підтверджуючі документи. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року задоволено позовні вимоги [PERSON] і визнано його батьком [PERSON], [INFO]. Прийнято рішення про внесення відповідних змін до Книги реєстрації народжень, в актовий запис про народження [PERSON], [INFO], № 3109, складений 25 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, де в графі батько записати [PERSON], [INFO], громадянина України, замість [PERSON], в графі прізвище дитини замість „Савенко вказати „Чередніченко, в графі по батькові дитини замість „Олегович вказати „Дмитрович. Свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-ЕЛ № 161980, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції анульовано. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду, незаконність якого вона обгрунтовує порушенням судом норм матеріального та процесуального права, вважає його постановленим без повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи і без урахування інтересів дитини. Особа, що подає апеляційну скаргу, вказує, що її не було залучено до участі у справі як опікуна дитини, яка знаходиться у неї на утриманні та якій встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а тому до участі у справі підлягав залученню і орган опіки та піклування. За доводами [PERSON], при ухваленні рішення судом не було враховано наявність підстав для захисту інтересів дитини від недобросовісних батьків, які не бажають реєструвати своє батьківство, не піклуються про своїх дітей, не займаються їх вихованням та утриманням. Також [PERSON] посилається, що судом до спірних правовідносин не застосовано наслідки пропуску строку позовної давності в один рік, встановлений ч.2 ст. 129 СК України, оскільки (згідно показів свідків) з дня народження дитини позивач в усьому допомагав матері дитини. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився 12 грудня 2014 року, про що в книзі реєстрації народжень відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 25 грудня 2014 року зроблено актовий запис за № 3109 (а.с. 6), батьками якого у відповідності до положень ст.122 СК України записано [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до наданої копії свідоцтва про смерть, 06 жовтня 2015 року померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції зроблено актовий запис за № 2707 (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 129 СК України передбачено право особи, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Зазначеною нормою матеріального права не передбачено участь у справі матері дитини чи іншої особи, уповноваженої в силу закону на представлення інтересів дитини. Проте, виходячи з положень ст. 35 ЦПК України, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обовязки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до положень ст. 25 Закону України „Про охорону дитинства діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. За таких обставин, встановивши, що мати дитини, щодо якої вирішувався спір про визнання батьківства, померла, суд також з врахуванням положень ст. 19 СК України, Закону України „Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування повинен був залучити до участі у справі орган опіки і піклування. Не залучення до участі у справі органу опіки і піклування призвело до неповноти зясування обставин справи і судом вирішено питання про права і обовязки малолітньої дитини без участі у справі її належного представника. Як встановлено апеляційним судом, згідно акту закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя, від 05 листопада 2015 року [PERSON], [INFO], поступив до КЛПЗ „Чернігівська обласна дитяча лікарня 9 жовтня 2015 року, мати якого [PERSON] померла 6 жовтня 2015 року. Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 239 від 09 листопада 2015 року [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 233 від 28 грудня 2015 року встановлено опіку над малолітнім [PERSON], [INFO], дитиною, позбавленою батьківського піклування, та призначено опікуном над малолітнім [PERSON] В силу положень ч. 3 ст. 69 ЦК України піклувальник зобовязаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, а за таких обставин суд першої інстанції зобовязаний був при вирішенні питання визнання батьківства щодо малолітнього [PERSON] залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, його піклувальника [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги про визнання батьківства, суд виходив із того, що хоча [PERSON] до дня своєї смерті та на момент народження дитини перебувала у шлюбі з [PERSON], однак фактично підтримувала стосунки з [PERSON], що не заперечувалося самим відповідачем та знайшло підтвердження показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, в рішенні суд зазначив, що допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] доводилась їй онукою, яка повідомляла, що народила дитину, а [PERSON] у всьому допомагає. Свідок [PERSON] підтвердив, що, проживаючи по сусідству з 2013 року, не бачив [PERSON], а до [PERSON] приходив [PERSON], який доглядав за дитиною. Свідок [PERSON] пояснив, що постійно бачив [PERSON] та [PERSON] разом, а потім коли зявилась дитина, що вони разом гуляли. В обґрунтування належності і допустимості зазначених показів свідків для задоволення позовних вимог суд послався на положення ч.2 ст.128 СК України, в силу яких підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Проте, судом не враховано, що показами вказаних свідків підтверджується лише факт надання позивачем допомоги [PERSON], зокрема у догляді за дитиною. Крім того, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], але оскільки батько жодного разу не відвідав свого сина [PERSON], який перебував з 9 жовтня 2015 року у КЛПЗ „Чернігівська обласна дитяча лікарня, з лікарні не забрав, самоусунувся від виконання батьківських обовязків, суд прийняв рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, в порушення положень ст. 212, 213 ЦПК України суд не провів всебічного, повного, обєктивного зясування обставин справи та не дав достовірної оцінки доказів з врахуванням їх належності та допустимості, оскільки покази свідків у даній справі не можна визнати належними і допустимими доказами, що посвідчують походження дитини саме від позивача. З врахуванням положень ст. 10 ЦПК України апеляційним судом було вжито заходів по сприянню позивачу у наданні належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, в звязку з чим ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 травня 2016 року по справі було призначено судову медичну (молекулярно генетичну) експертизу, для проведення якої [PERSON] не зявився ні 1 ні 28 липня 2016 року, хоча про необхідність явки для проведення експертизи 28 липня 2016 року позивача було додатково повідомлено і апеляційним судом шляхом направлення відповідного листа, а також в телефонному режимі та направленням смс-повідомлення на номер його мобільного телефону з зазначенням часу та місця проведення експертизи. Апеляційним судом при призначенні експертизи сторонам розяснювалися наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи, встановленні ст. 146 ЦПК України. З врахуванням викладеного, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, апеляційний суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи шляхом призначення експертизи, на виконання якої піклувальником [PERSON] для проведення експертизи було забезпечено явку малолітнього [PERSON], то апеляційний суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в обгрунтування підстав для скасування рішення суду про пропуск позивачем річного строку, встановленого ч.2 ст.129 СК України, на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки залишаються неспростованими доводи [PERSON] про те, що йому достовірно стало відомо про його батьківство щодо [PERSON] незадовго до смерті [PERSON], яка померла 06.10.2015 року, а звернення до суду з позовом мало місце 15.02.2016 року.

Outcome: dismissed