Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У лютому 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» про стягнення заборгованості за час затримки по невиплаченій заробітній платі, стягнення інфляційних втрат за час затримки по виплаті заробітної плати та стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до наказу № 154 ОС від 15.11.2010 року був прийнятий до ДП «Проектний Інститут «УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ», на посаду інженера 3-ї категорії, відділу організації будівництва. Наказом № 116 ОС від 01.08.2013 року Позивача було переведено на посаду інженера 2-ї категорії. В подальшому, 15.07.2014 року Позивача було звільнено з посади інженера 2-ї категорії на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, наказ № 79 ОС від 15.07.2014 року. В порушення зазначених норм законодавства Відповідачем не було здійснено відповідних розрахунків та виплат Позивачеві. Згідно із виданою Відповідачем довідкою за № 34 від 05.09.2016 року, заборгованість останнього з виплати заробітної плати перед [PERSON] становить 22 384 гривень 57 копійок. Оскільки Відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату в день звільнення, з відповідача на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 90 430 гривень 12 копійок згідно розрахунку, який визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, що (додається) та 37 516 гривень 54 копійок інфляційних втрат за час затримки по виплаті заробітної плати (розрахунок додається). 15.11.2016 року представником позивача до Шевченківського районного суду м. Києва була подана заява про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої але не виплаченої суми заробітної плати із ДП «Проектний Інститут УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ». Однак, у зв'язку з тим, що вбачається спір про право, судом було відмовлено у прийнятті вказаної заяви, та роз'яснено, що для вирішення вказаного спору необхідно звернутись до суду з тією самою вимогою у позовному порядку. В зв'язку з чим позивач просить суд: 1. Стягнути з ДП «Проектний Інститут «УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ» на користь [PERSON] 22 384 гривень 57 копійок заборгованості по виплаті заробітної плати; 2. Стягнути з ДП «Проектний Інститут «УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ» на користь [PERSON] 90 430 гривень 12 копійок середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати; 3. Стягнути з ДП «Проектний Інститут ««УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ» на користь [PERSON], 37 516 гривень 54 копійок інфляційних втрат за час затримки по виплаті заробітної плати; 4. Стягнути з ДП «Проектний Інститут «УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ» на користь [PERSON] 2000 тисяч гривень моральної шкоди за невиплату заробітної плати. В своїх письмових запереченнях представник відповідача Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» проти позовних вимог частково заперечував та зазначив наступне - затримка з оплатою Відповідачем Позивачу належних йому коштів виникла як наслідок кризових явищ у галузі, в якій здійснює свою основну господарську діяльність підприємство - проектування та будівництво метрополітенів, транспортних тунелів, сховищ, інших підземних споруд. Зупинення державного фінансування проектування та будівництва метрополітенів в містах України, зокрема безпосередньо в місті Києві призвело до зупинення надходжень коштів до ДП «ПІ Укрметротунельпроект». В інституті виникла та почала зростати заборгованість по заробітній платі всім без виключення працівникам, а також заборгованість перед бюджетом по податкам і зборам. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов та усно суду пояснив, що намагання Позивача при здійсненні перемовин із керівництвом Відповідача про переконання останнього здійснити виплату належної, чесно і сумлінно заробленої заробітної плати почуті так і не були, та постійно наштовхувались на зверхнє та зухвале ставлення керівництва та працівників бухгалтерії Відповідача, які супроводжувалися та виражалися у надані надуманих та необґрунтованих відмов про виплату заборгованості із заробітної плати нібито із-за відсутності коштів на підприємстві. Представник відповідача частково заперечив проти позову, посилаючись на письмові заперечення надані у судовому засіданні та додатково зазначив, що Позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (індексацію заборгованості), у відповідності з нормами відповідного Закону України, проте розмір виплати такої компенсації має бути переглянутий із застосуванням норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 виходячи з двох останніх повних робочих місяців. Що стосується вимоги про відшкодування заподіяної Позивачу моральної шкоди, то сам факт її заподіяння Відповідачем потребує доведення. Немає жодних ознак, що [PERSON], піддавався зі сторони роботодавця будь - якій дискримінації порівняно з іншими звільненими або працюючими працівниками підприємства. Невиплата в належний строк заборгованості по заробітній платі [PERSON] пов'язана із загальною ситуацією, в якій перебуває підприємство, а не упередженим відношенням адміністрації підприємства до Позивача. Наявність у Позивача фізичних або душевних страждань пов'язаних із діями або бездіяльністю ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тим більше умисними, не встановлена і не обґрунтована доказами, а її розмір оголошений без розрахунку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] відповідно до наказу № 154 ОС від 15.11.2010 року був прийнятий до ДП «Проектний Інститут «УКРМЕТРОТУНЕЛЬПРОЕКТ», на посаду інженера 3-ї категорії, відділу організації будівництва та перебував в трудових відносинах з Відповідачем до 15.07.2014 року. Позивача 15.07.2014 року було звільнено з посади інженера 2-ї категорії на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, наказ № 79 ОС від 15.07.2014 року. При цьому на момент звільнення Відповідач перед Позивачем мав значну заборгованість, яка станом на 10.03.2016 р. складає 25 720, 36 грн. (за серпень 2013 р. - вересень 2014 р.) і в день звільнення розрахунок з ним не був здійснений за відсутністю відповідних коштів що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Звертаючись до суду у лютому 2017 року із позовною заявою у цивільній справі № 761/5897 позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект», 22 384 гривень 57 копійок заборгованості по виплаті заробітної плати, 90 430 гривень 12 копійок середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати, 37 516 гривень 54 копійок інфляційних втрат за час затримки по виплаті заробітної плати, 2000 тисяч гривень моральної шкоди за невиплату заробітної плати. Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що позовні вимоги [PERSON], про стягнення заборгованості за час затримки по невиплаченій заробітній платі, в сумі 22 384 гривні 57 копійок, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати в сумі 90 430 гривень 12 копійок підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 233 КЗпП України при порушенні законодавства про оплату праці відповідачем, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд враховуючи заперечення відповідача з посиланням останнього на визнання ним частково вини уповноваженого органу власника в своєчасній виплаті належних звільненому працівнику [PERSON] сум, та те, що керівництво та трудовий колектив Відповідача здійснює значні зусилля для активізації господарської діяльності підприємства, отримання відповідних коштів для розрахунку по заробітній платі (в першу чергу), а також по податкам і зборам та по зобов'язанням перед контрагентами, посилання його на те що в даний час коштів для негайного погашення заборгованості підприємство не має, а надавати перевагу в погашенні заборгованості по заробітній платі одним особам перед іншими не вправі, вважає що відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату в день його звільнення, в порушення зазначених норм законодавства Відповідачем не було здійснено відповідних розрахунків та виплат Позивачеві на протязі більш, як трьох років, після його звільнення 15.07.2014 року, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за час затримки по невиплаченій заробітній платі, в сумі 22 384 гривні 57 копійок, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати в сумі 90 430 гривень 12 копійок підлягають задоволенню з вищезазначених підстав. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 37 516 гривень 54 копійок інфляційних втрат за час затримки по виплаті заробітної плати суд вважає за необхідне правильним наданий суду розрахунок представника відповідача де він зазначив що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (індексацію заборгованості), у відповідності з нормами відповідного Закону України, проте розмір виплати такої компенсації має бути переглянутий із застосуванням норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 виходячи з двох останніх повних робочих місяців сума перерахунку склала 19 855 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) гривень 12 копійок. Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає що нездійснення Відповідачем своїх прямих обов'язків по здійсненню розрахунку та виплати заробітної плати Позивачу, на протязі більше трьох років, позбавило можливості останнього гідного існування та можливості належного забезпечення себе пошуків іншої роботи, принижувало його честь та гідність у вмовляннях та постійних перемовинах про необхідність виплати чесно заробленого. Всі ці обставини викликали у позивача почуття пригніченості несправедливості та приниження. Що стосується вимоги про відшкодування заподіяної Позивачу моральної шкоди, то сам факт її заподіяння Відповідачем потребує доведення. Суд бере до уваги те що відповідач визнав частково позовні вимоги позивача, судом не встановлено жодних ознак, фактів що [PERSON] піддавався зі сторони роботодавця будь - якій дискримінації порівняно з іншими звільненими або працюючими працівниками підприємства. Невиплата в належний строк заборгованості по заробітній платі [PERSON] пов'язана із загальною ситуацією, в якій перебуває підприємство, а не упередженим відношенням адміністрації підприємства до Позивача. Тому суд вважає за достатньо стягнути з відповідача, 5000 тисяч гривень моральної шкоди за невиплату заробітної плати позивачу.

Outcome: partial