Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві до Комунального підприємства «Київпастранс» пред'явило у суді позов до КП «Київпастранс», в якому просило скасувати Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, які затверджені 24.06.2016 року, щодо випадку, який стався 26.02.2016 року з [PERSON] Позовна заява обґрунтована тим, що випадок від 26.02.2016 року, який стався з працівником тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 3 КП «Київпастранс» [PERSON] не може бути кваліфікований як нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Відтак, на думку позивача, акти, які бути складені з порушенням законодавства, мають бути скасовані в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду звернувся із заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача свого права на участь у судовому засіданні також не використав, до суду звернувся із заявою, в якій проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив провести розгляд справи без його участі. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] на час складання спірних актів, перебувала на посаді контролера-касира тролейбусного депо № 3 КП «Київпастранс». 20.04.16 [PERSON] звернулась до КП «Київпастранс» із заявою, в якій просила провести розслідування нещасного випадку на виробництві від 26.02.2016 року. (а.с. 22-23) 23.06.2016 року Комісією з припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Києві було складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26.02.2016 року о 18 год. 52 хв. з [PERSON], та який 24.06.2016 року дув затверджений директором тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 3 (а.с. 8-13) Як вбачається з даного Акта, із пояснень [PERSON], 26.02.2016 року о 19 год. під час роботи в салоні тролейбуса № [NUMBER] маршруту 40к, під час різкого гальмування її придавили пасажири, у неї підвернулась нога і вона відчула гострий біль, права нога стала пухнути. Вона подзвонила своєму чоловіку, який приїхав, виніс [PERSON] з тролейбуса і заніс в травмпункт (КМКЛ № 4). (а.с. 10) Комісією також встановлено, із первинних свідчень [PERSON] вбачалось, що погіршення здоров'я сталось у зв'язку зі старою побутовою травмою від 26.12.2015 року. Також встановлено відсутність фактів або свідків різкого гальмування водієм, падіння пасажирів та інших подій в салоні даного тролейбусу. Комісія також встановила, що водій запитував у [PERSON] причини її кульгання, на що остання відповіла, що це у зв'язку з тривалим ходінням по салону, не сідаючи, і у неї щось хруснуло в нозі. А також те, що вона залишить роботу завчасно та подзвонить чоловіку, щоб він приніс їй костилі. Причиною настання нещасного випадку Комісією було встановлено - «особиста необережність потерпілого, в т.ч. порушення вимог інструкції». Супутня причина нещасного випадку - «незадовільні фізичні дані або стан здоров'я, а саме перелом верхівки латеральної кістки правої гомілки». В даному Акті Комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок вважати пов'язаним з виробництвом; взяти нещасний випадок на облік в тролейбусному депо № 3; завершити розслідування складанням акта по формі Н-1. (а.с. 12) До даного Акта також додається окрема думка члена комісії [PERSON], відповідно до якої він відмітив, що після погіршення стану [PERSON] остання не викликала швидку допомогу, що унеможливлює документальне підтвердження факту отримання травми, а також свідків події, які б могли підтвердити або спростувати факт отримання травми при виконанні потерпілою своїх службових обов'язків. (а.с. 15) Разом з тим, вищевказаний документ не містить підпису [PERSON], а тому як доказ не приймається судом до уваги. 23.06.2016 року Комісією з розслідування нещасного випадку було також складено Акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Відповідач до суду подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначав, що оспорювані акти були складені відповідно до вимог законодавства. Підставою для визначання спірного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, стало перебування потерпілої у транспортному засобі, настання випадку пов'язане з виконанням потерпілою трудових обов'язків. Крім того, відповідач зазначив, що до компетенції позивача належить в даному випадку прийняття рішення щодо наявності підстав для здійснення страхових виплат, а не визначення наявності або відсутності підстав для складання відповідного акта про настання нещасного випадку пов'язаного з виробництвом. В матеріалах справи міститься також Листок непрацездатності [PERSON] щодо звільнення від роботи у зв'язку з нещасним випадком на виробництві щодо 26.02.2016 року. (а.с. 49) Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» справи про оскарження, зокрема, актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Частиною 4 статті 5 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що усі працівники згідно із законом підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Стаття 22 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Частиною 1 вказаної статті встановлено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Відповідно до п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. № 1232, Комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. Пункт 15 Порядку визначає перелік обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і у разі наявності яких складається акт за формою Н-1. Пункт 33 вказаного Порядку передбачає, що контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Разом з тим, акти за формою Н-1, Н-5 є лише фіксацією нещасних випадків та не носять характеру обов`язкових для виконання ненормативних актів. Таким чином, оспорювані акти не презюмують обов'язковість здійснення страхової виплати потерпілій особі. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Разом з тим, в матеріалах справи не міститься жодного доказу тому, що позивач звертався до відповідача із вимогою про проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку. Крім того, позивачем не оскаржуються дані акти у зв'язку з порушенням порядку та/або форми, в якій вони були складені, а заперечується сам факт визнання спірної події нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом. Відтак, згідно Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві визначення наявності або відсутності підстав для визнання події нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом належить до компетенції створюваної Комісії. Судом встановлено, що оспорювані акти відповідають вимогам законодавства, а тому правових підстав для їхнього скасування судом не встановлено. З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено позовні вимоги, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed