Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області знаходиться справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], приватного підприємства «Крокус», виконавчого комітету Трускавецької міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Позов мотивований тим, що на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Через деякий час після приватизації квартирі в підвалі будинку, який на той час не підлягав приватизації, появився ще один користувач нежитлових приміщень - [PERSON]. У 2002-2003 роках ним здійснено прибудову до цокольного приміщення будинку буквою «Г». Жодних погоджень чи дозволів [PERSON] у них [PERSON] не запитував та не показував, не інформував про наміри здійснити добудову. Споруджуючи цю добудову, [PERSON] облаштував дах, який сягає половини зовнішньої стіни їхньої квартири, внаслідок чого появилася сирість, постійно затікає вода та руйнується стіна. У відповідачів відсутній будівельний паспорт, технічні умови, документи, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, відповідачами не дотримано при забудові будівельних норм та правил, а також наявні інші порушення. Відповідачам не надавалося право користування чи право власності на частку прибудинкової території для здійснення добудови. Будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності власників квартир даного будинку. За дозволом для проведення реконструкції відповідач не звертався. Рішення № 72 від 13 серпня 1998 року виконавчий комітет Трускавецької міської ради погодив ПП «Крокус» реконструкцію з добудовою приміщень в цокольному поверсі, однак жодного цокольного поверху у будинку [ADDRESS] не існувало - були тільки технічні приміщення. Окрім того, на моменти подання виконавчим комітетом ПП «Крокус» погодження на реконструкцію з добудовою приміщень в цокольному поверсі ПП «Крокус» не було ані орендарем, ані власником земельної ділянки чи приміщення будинку. Просять зобов'язати відповідачів знести самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: добудову приміщень в цокольному поверсі будинку [ADDRESS]. Від відповідача Приватного підприємства «Крокус» надійшло заперечення на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Приватним підприємством «Крокус» у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на той період часу, погоджено проект та отримано дозвільні документи на реконструкцію цокольного приміщення будинку [ADDRESS] та набуто у власність приміщення площею 21,3 кв.м. у вказаному будинку. У запереченні також зазначає, що 11 жовтня 2013 року між Приватним підприємством «Крокус» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 21,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], тобто майна, на базі якого було проведено дану реконструкцію. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їхній відсутності, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Представник відповідача виконавчого комітету Трускавецької міської ради Григоришин В.В. звернувся до суду з заявою про проведення розгляду справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Приватного підприємства «Крокус», відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у письмовому запереченні. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що17 червня 1998 року міжвідомчою комісією виконавчого комітету Трускавецької міської ради народних депутатів за результатами розгляду заяви Приватного підприємства «Крокус» прийнято рішення № 25 про надання дозволу виготовлення проектно-технічної документації на реконструкцію цокольних приміщень будинку [ADDRESS] з послідуючою передачею цих приміщень в оренду Приватному підприємству «Крокус» під офіс. 17 липня 1998 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Трускавця надано Приватному підприємству «Крокус» дозвіл на виконання будівельних робіт № 2-РК щодо реконструкції з добудовою приміщень цокольного поверху по [ADDRESS]. 13 серпня 1998 року рішення м № 72 виконавчого комітету Трускавецької міської ради погоджено проект реконструкції з добудовою приміщень в цокольному поверсі будинку по [ADDRESS] з послідуючою передачею їх в оренду під офіс Приватному підприємству «Крокус». З матеріалів справи вбачається, що на момент погодження зазначеного проекту власником будинку [ADDRESS] було державне підприємство ЖЕК № 2, яке і погодило проект реконструкції. Згідно зі свідоцтвом на право власності від 31 грудня 1998 року позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], тобто на момент погодження проекту реконструкції вони не були власниками квартири № 2, і проект з ними не погоджувався. Таким чином, твердження позивачів, що проект реконструкції цокольного приміщення не був з ними погоджений, є безпідставним. 11 грудня 1998 року між Державним комунальним підприємством ЖЕК № 2 м. Трускавця, якому надано право повного господарського відання майном Трускавецької міської ради народних депутатів, та Приватним підприємством «Крокус» укладено договір № 126 оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS], який погоджений начальником фонду комунального майна Трускавецького міськвиконкому. У подальшому 25 грудня 1998 року між відділом приватизації та управління майном Трускавецької міської ради та Приватним підприємством «Крокус» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 21,3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS]. 24 березня 1999 року розпорядження виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 164-р зареєстровано вищевказаний договір купівлі-продажу. Отже, прийняття перелічених вище рішень не порушило права позивачів, оскільки вони стали співвласниками квартири [ADDRESS] з 31 грудня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Відповідно до ст. 105 Цивільного кодексу УРСР «Наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських і побутових будівель та споруд» громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснював або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом, тощо). Як вбачається з наведеної норми закону, яка була чинна на момент отримання Приватним підприємством «Крокус» дозвільних документів на реконструкцію цокольних приміщень будинку [ADDRESS] під самовільним будівництвом слід розуміти будівництво або перебудову (реконструкцію) будинку без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Як вбачається з вищенаведеного, Приватним підприємством «Крокус» відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той період часу, погоджено проект та отримано дозвільні документи на реконструкцію цокольного приміщення будинку [ADDRESS] та набуто у власність приміщення площею 21,3 кв.м. у вказаному будинку. Питання знесення об'єктів самовільного будівництва регламентовано ч.7 ст. 376 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю. За змістом ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. За час розгляду справи сторона позивача не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що нежитлове приміщення загальною площею 21,3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS], не відповідає вимогам, встановленими відповідними нормами і тим самим порушує їхні права. Крім цього, відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 грудня 2014 року у справі № К/800/42153/14 зазначено, що знесення об'єкта самочинного будівництва, як крайньої міри, можливе, зокрема, за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, здійснити неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. За таких обставин передумовою звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинного будівництва є видання таким органом припису про усунення порушень вимог законодавства; знесення об'єкта самочинного будівництва, як крайньої міри, можливе, зокрема, за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, здійснити неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачами не надано доказів порушення прав інших осіб, а також неможливості усунути зазначені порушення у позасудовому порядку.

Outcome: dismissed