Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, та остаточно уточнивши позовні вимоги, просить суд: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку (т. 3, а.с. 40-41). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено, сторони проживають окремо. В провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа № 591/6284/20 про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що на даний час вона не працює, не отримує жодного доходу, доглядає за дитиною, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку, а також аліменти на утримання сина у розмірі 15000 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, зазначає, що вона разом з сином проживає за адресою [ADDRESS] та щомісяця сплачує орендну плату та комунальні послуги за користування житлом у розмірі 15000 грн щомісяця. Крім того, син сторін відвідує приватний дитячий садочок, вартість навчання та виховання у якому складає близько 8000 щомісяця. Також позивач витрачає кошти на придбання памперсів, одягу для дитини, дитячих іграшок і її витрати щомісяця складають близько 40 000 грн. У свою чергу, відповідач має на праві власності нерухоме майно, розмір його щомісячного доходу становить не менше 80 000 грн, тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 15 000 грн. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, позивач зазначає, що вона не має змоги самостійно, без дозволу батька дитини змінити адресу реєстрації місця проживання сина, у неї відсутня можливість самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду дитини за межі території України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном на підставі ч. 5 ст. 157 СК України. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 23 грудня 2020 року. У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги та просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в сумі 2200 грн до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини 1000 грн до досягнення дитиною 3-річного віку, а у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити (т. 1, а.с. 46-48). 23 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 26 січня 2021 року за клопотанням представника позивача про витребування доказів. 26 січня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 11 березня 2021 року у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. 11 березня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 14 квітня 2021 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Черненко С.І. підтримала поданий висновок щодо визначення місця проживання дитини. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 2842 (т. 1, а.с. 88). Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач (т. 1, а.с. 7, 87). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (т. 3, а.с. 87 на звороті - 88). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 28 квітня 2021 року позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (т. 3, а.с. 72). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, [PERSON] з 03 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а.с. 42). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачкою [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,0474 га за адресою: Сумська область, Сумський район, Нижньосироватська сільська рада та на праві спільної часткової власності у розмірі Ѕ частки квартира за адресою: [ADDRESS] , а інша Ѕ частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстрована за відповідачем [PERSON] (т. 3, а.с. 142 на звороті - 143, 143 на звороті - 144). За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України сума виплачених [PERSON] доходів за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року становила: у першому кварталі 2020 року - відсутня інформація про доходи; у другому кварталі 2020 року - 993 грн 79 коп.; у третьому кварталі 2020 року - відсутня інформація про доходи (т. 1, а.с. 61). Відповідно до довідок Приватного підприємства «Науково-лікувальний фітоцентр «Авіцена» від 01 грудня 2020 року та від 24 березня 2021 року відповідач [PERSON] працює на приватному підприємстві НЛФ «Авіцена» на посаді менеджер (управитель) зі збуту з 13 листопада 2020 року з посадовим окладом 6200 грн (т. 1, а.с. 49, т. 3, а.с. 55). Разом з тим, як вбачається з виписки по рахункам [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 січня 2017 року по 23 листопада 2020 року, відповідач протягом липня 2017 - грудня 2020 років щомісячно отримував грошові перекази у валюті США від іноземних організацій з призначенням платежу «Гонорар [PERSON] ». Так, розмір такого доходу відповідача у 2020 році склав: у січні 2020 року - 1210,32 доларів США, у лютому 2020 року - 489,37 доларів США, у березні 2020 року - 610,49 доларів США, у квітні 2020 року - 1464,02 доларів США, у травні 2020 року - 328,52 доларів США, у червні 2020 року - 2014,78 доларів США, у липні 2020 року - 271,28 доларів США, у серпні 2020 року - 603,58 доларів США, у вересні 2020 року - 745,88 доларів США, у жовтні 2020 року - 170,33 доларів США, у листопаді 2020 року - 589,74 доларів США, у грудні 2020 року - 574,05 доларів США (т. 2, а.с. 118-130). Також, протягом липня 2020 року відповідачем перераховано на картку позивачки кошти на загальну суму 11850 грн 19 коп. (т. 1, а.с. 50). Крім того, за інформацією Державної прикордонної служби України від 12 січня 2021 року протягом 2020 року відповідач [PERSON] протягом серпня - вересня 2020 року двічі перетинав Державний кордон України сполученням Анталія - Харків (т. 3, а.с. 1-2). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 травня 2021 року за № 1135/27.1-26 орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (т. 3, а.с. 107-108). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання малолітнього сина сторін, суд виходить з того, що після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин малолітня дитина проживає разом з позивачкою. Станом на день ухвалення судового рішення позивачка проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , чого відповідачем не заперечується. Також суд враховує малолітній вік дитини, якій станом на день розгляду справи виповнилося 1 рік 8 місяців, що з огляду на такий вік вказує на наявність тісного зв`язку між матір`ю та дитиною. У свою чергу, відповідач, заперечивши проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, зустрічного позову щодо визначення місця проживання сина разом з ним не подав. Заперечення представника відповідача у судовому засіданні про наявність судового спору про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, на думку суду, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки вказані позовні вимоги не є взаємовиключними. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Також матеріалами справи доведено, що окрім офіційної заробітної плати відповідач також щомісячно отримує грошові перекази у валюті США від іноземних організацій з призначенням платежу «Гонорар [PERSON] ». Зокрема, у 2020 році сума таких переказів у середньому складала від 300 доларів США до 2000 доларів США щомісячно, що свідчить про те, що окрім офіційної роботи, він має постійний, стабільний та високооплачуваний дохід. Про наявність високих доходів свідчать також і виписки по рахункам [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що його витрати значно перевищують розмір офіційної заробітної плати, а також обставини того, що відповідач має дохід для того, щоб систематично декілька раз на рік їздити на відпочинок до іноземних країн. Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять усіх даних про дохід відповідача станом на день розгляду справи, однак ураховуючи вищевказане, а також дані про дохід відповідача у грудні 2020 року: 574,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день розгляду справи становить 15834 грн 78 коп. + 6200 грн офіційної заробітної плати відповідача, суд дійшов висновку, що дохід відповідача становить не менше 22043 грн 78 коп. на місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 грн щомісяця, що становить приблизно 1/4 частку від розміру усіх його доходів та відповідатиме інтересам дитини, не порушуючи права відповідача та інших осіб. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів у сумі 15000 грн щомісяця, оскільки позивачка не довела належними і допустимими доказами факт понесення таких витрат на дитину. Так, суд не може прийняти до уваги обставини проживання позивачки у м. Києві, ураховуючи повідомлені учасниками справи обставини, що основним місцем проживання позивачки та малолітньої дитини є адреса [ADDRESS] . Також не доведено належними і допустимими доказами обставина відвідування малолітнім [PERSON] дитячого садочка та вартість його навчання і виховання. Крім того, на думку суду, покладення на відповідача обов`язку по утриманню дитини у визначеному позивачкою розмірі покладе на відповідача надмірний матеріальний тягар, ураховуючи, що дохід від ІТ технологій не є основним видом його діяльності і розмір такого доходу не є стабільним. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5500 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року та до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на дружину, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено частиною 1 статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З позову вбачається, що позивачка проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт сторонами не оспорюється. Як зазначила у позовній заяві позивач, на даний час вона не працює, так як доглядає за малолітнім сином. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, має нормальний стан здоров`я, інших осіб, окрім малолітньої дитини сторін, на утриманні не має. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд також враховує, що даний вид аліментних зобов`язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення сином трирічного віку буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін, ураховуючи, що відповідач не заперечує проти такого розміру аліментів на утримання дружини. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки спір в частині визначення місця проживання дитини вирішено на користь позивача, тому з відповідача на її користь підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн 80 коп. (2102 грн * 0,4) за вказаною позовною вимогою. Оскільки позов в частині стягнення аліментів задоволено на 30 % ((5500 грн * 100 % / 15000 грн) + (1/6 * 100 % / 1/4), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 252 грн 24 коп. (30 % від 840,80 грн), ураховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн (30 % від 24000 грн), факт понесення яких підтверджується договорами про надання правничої допомоги від 12 грудня 2020 року (т. 3, а.с. 144 на звороті - 145, 147), актами виконаних робіт від 22 червня 2021 року (т. 3, а.с. 146, 148 на звороті) та прибутковими касовими ордерами від 22 червня 2021 року №№ 102, 73 про сплату [PERSON] коштів за договорами про надання правової допомоги від 12 грудня 2020 року [PERSON] у сумі 10000 грн та [PERSON] у сумі 14000 грн (т. 3, а.с. 146 на звороті, 149). Клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд не приймає до уваги, з огляду на часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial