Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У позовній заяві позивач вказує, що[PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в звязку з чим підписав заяву № б/н від 23.04.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відносини між банком і клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи Банку». Сторонами було визначено, що засоби доступу до картрахунку є кредитна карта Клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 договору. Позивач забезпечив відповідачці можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Для погашення кредиту Банк надав відповідачу інструменти, передбачені договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобовязань за даним договором. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобовязань згідно п.п. 2.1.1.3.5, 2.1.1.12.9 договору, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого у банку в частості з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань, а також списання грошових коштів з картрахунку в разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта у межах, встановлених цими договорами (договірне списання). У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість 41098,90 грн., яка складається з наступного: - 663,84 грн. заборгованість за кредитом; - 34002, 54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3999, 24 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1933, 28 грн. штраф (процентна складова). Пунктом 1.1.7.42 Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого у рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 41098,90 грн. за кредитним договором № б/н від 23.04.2012 р. і судові витрати. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з письмовим клопотанням, у якому позов підтримує повністю, просить справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав. У судове засідання 14.05.2018 р. не зявився, хоча, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки, які є у матеріалах справи Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи та матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в звязку з чим підписав заяву № б/н від 23.04.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8). 23.04.2012 р. [PERSON] отримав кредитну картку та ПІН-код. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві, копії яких є у матеріалах справи (а.с. 9-32), та надав ксерокопію паспорта (а.с. 33). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, але [PERSON] своїх зобовязань відповідно до кредитного договору не виконував. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7. Відповідно до положень Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг». Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку відповідачу надано здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Договору комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта та здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку згідно п.п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 Договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Згідно п.п. 1.1.6.1. 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни, шляхом використання різних каналів звязку. Станом на 31.12.2017 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 41098,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 663,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 34002,54 грн.; заборгованості по пені та комісії - 3999,24 грн. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 6-7). Таким чином, відповідач порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Отже, суд вважає, що вина відповідача у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пеня, як вид неустойки, нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, Згідно ст. 61 Конституції України зазначено, ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В даному випадку, за одне й те саме порушення зобов'язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня - є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому, суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф, і пеню, у даному випадку, є неправомірним. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у частині позовних вимог щодо стягнення штрафів: штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 1933,28 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти позову, якщо такі є, відповідач суду не надав. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 23.04.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], у сумі 38 665,62 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 663,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 34 002,54 грн.; заборгованості по пені та комісії - 3999,24 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1657,51 грн. (38 665,62 грн./ 41 098,90 грн. х 100 % = 94,07; 1762 грн. х 94,07 %= 1657,51 грн.), згідно платіжного доручення, яке є у матеріалах справи, пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial