Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2013 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №68. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю, відповідачкою у справі. Позивач зазначав, що з травня 2017 року шлюбні відносини між ним та відповідачкою були припинені, вони стали проживати окремо. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Вказував, що з моменту розлучення у них з відповідачкою почались непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні сина, його відвідування, оскільки відповідачка та її родичі стала створювати йому штучні перешкоди. Вказував, що спроби добровільно вирішити з відповідачкою питання щодо його участі у вихованні та спілкуванні з сином залишилися без результату. Стверджував, що з цього приводу він звертався до служби у справах дітей з заявою про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні з сином, яка надала відповідь про те, що зустрічі з сином мають відбуватися тільки у присутності матері. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні, вихованні та побаченні з сином [PERSON] , [INFO] ; визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення зустрічей за місцем проживання батька без присутності матері або інших членів сім`ї матері; систематичних побачень батька і дитини (за відсутності перешкод у вигляді хвороби дитини, що підтверджується письмовим висновком лікаря) кожен день з 15.00 години до 18.00 години; в п`ятницю з 17.00 години до понеділка до 08.00 години з нічним відпочинком сина за місцем проживання батька; побачень батька з сином у державні святкові дні з 10.00 години ранку до 20.00 години вечора по черзі за узгодженням із матір`ю (через одне свято); день народження сина - [INFO] . Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 25 січня 2021 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с. 37-38). Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 92-93). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 24 лютого 2021 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та просили суд винести рішення, яким встановити зустрічі батька з дитиною з урахуванням висновку органу опіки та піклування та заяви відповідачки про перенос зустрічі батька дитини з п`ятниці на суботу. Раніше відповідачка надала відзив на позов (а.с. 49, 107-108, 50-53). Представник служби у справах дітей Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 04 січня 2021 року, в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 98, 105). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2013 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №68. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). З травня 2017 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю, відповідачкою у справі. Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11-12). З матеріалів справи вбачається, що оскільки батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, то 21 березня 2019 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні його сина, шляхом встановлення перебування дитини з батьком щотижня з 17.00 до 20.00 години в п`ятницю та з 13.00 до 18.00 у неділю у присутності матері. Рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом (а.с. 18-20). Висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0693/01-20 від 21 березня 2019 року сторонами не оскаржувався. В процесі судового розгляду, з пояснень сторін у справі, встановлено, що відносини між сторонами не склалися, між ними відсутнє порозуміння, у тому числі щодо порядку виховання дитини, участі батька у його вихованні та утриманні, про що зазначено і у висновку №0693/01-20 від 21 березня 2019 року. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11 листопада 2020 року відповідачка на час звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси, а саме на 09 листопада 2020 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до Малиновського району м. Одеси (а.с. 50). В судовому засіданні позивач стверджував, що відповідачка порушує його права та права їх дитини, оскільки ігнорує рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації та чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що оскільки наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0693/01-20 від 21 березня 2019 року на даний час не скасований, то саме цей висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради повинен бути прийнятий судом в якості доказу щодо розв`язання спору між сторонами щодо участі батька дитини у її вихованні. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Як встановлено судом, батько дитини, позивач у справі, не ухилявся і не ухиляється від спілкування з сином, бажає приймати участь у його вихованні, а тому суд вважає, що сторони повинні виконувати встановлений рішенням органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0693/01-20 від 21 березня 2019 року порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яким встановлено перебування дитини з батьком щотижня з 17.00 до 20.00 години в п`ятницю та з 13.00 до 18.00 у неділю у присутності матері. Рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є обґрунтованими, оскільки позивач не мав можливості повноцінно спілкуватися з сином. Досліджуючи запропонований позивачем режим побачень з сином, суд вважає, що він не відповідає інтересам малолітньої дитини, а фактично задовольняє інтереси позивача. Тому, враховуючи вищевикладене, щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з сином, суд бере до уваги його малолітній вік, наявність умов для перебування дитини за місцем проживання батька, суд вважає доцільним визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0693/01-20 від 21 березня 2019 року, яке сторонами не оскаржувалося. За таких обставин, суд, виходячи з інтересів малолітньої дитини, визначає способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0693/01-20 від 21 березня 2019 року, а саме визначити способи участі батька [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення перебування дитини з батьком щотижня у суботу з 11:00 до 18:00 години та у неділю з 12:00 до 18:00 години, без присутності матері, з урахуванням стану здоров`я дитини. Встановити перебування дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , щорічно у день народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 840,80 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Outcome: partial