Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У лютому 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-30 т. 1) до відповідачів: ПАТ «КБ «Надра» (далі по тексту - відповідач 1), Центрагаз Холдинг GMbH (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, в якому просила суд: 1) визнати відповідача 1 винним у невиконанні договорів вкладу №№ 2017311 від 05 вересня 2014р.; 203053, 2033059, 20330888 від 29 вересня 2014р.; 2095385 від 30 грудня 2014р.; 2108611 від 19 січня 2015р., укладених між позивачкою та відповідачем 1, та в порушенні вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (далі по тексту - вимога № 1); 2) визнати відповідачів № 2 і № 3 винними в порушенні вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема ст. 58, ч. 1 ст. 35 та такими, чиї дії є в причинному зв`язку з невиконанням відповідачем 1 зазначених вище договорів, в порушенні відповідачем 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та у спричиненні позивачці шкоди. Визнати відповідачів 2,3 такими, що несуть солідарну відповідальність щодо відшкодування збитків, спричинених невиконанням обов`язку з повернення позивачці вкладів відповідачем 1, а також пені та заподіяної моральної шкоди (далі по тексту - вимога № 2); 3) стягнути з відповідача 3 на підставі ч. 1 ст. 543 ЦК України як власника істотної участі, пов`язаної особи, мажоритарного власника, кінцевого бенефіціара відповідача 1, мажоритарного власника відповідача 2 (далі по тексту - вимога № 3): - суму залишку вкладів з процентами в розмірі 382393,95 дол. США; - пеню в розмірі 673,07 дол. США; - 200000,0 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 4) зарахувати відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000,0 грн. в рахунок компенсації, виплаченої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200000,0 грн. (далі по тексту - вимога № 4); 5) здійснити стягнення суми завданих позивачці збитків в розмірі 109905,09 дол. США за рахунок особистого майна та коштів відповідача 3, а також за рахунок належних відповідачу 3 майна та коштів комерційних структур, що входять до «Group DF», складовою якої був відповідач 1 і відповідач 2 (далі по тексту - вимога № 5). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 1 (ПАТ «КБ «Надра») були укладені зазначені вище строкові договори банківського вкладу (депозиту). На підставі постанови Правління НБУ (третьої особи) від 05 лютого 2015р. № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 лютого 2015р. прийнято рішення № 26 про запровадження з 06 лютого 2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Надра». 23 квітня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05 червня 2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015р. № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Процедура ліквідації банку продовжувалась до 04 червня 2018р., а на підставі рішення Фонду від 03 листопада 2016р. № 2342 - до 03 червня 2020р. В силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка, як сторона за договорами депозитів є споживачем фінансових послуг, і у зв`язку з порушенням відповідачем 1 умов, укладених з нею депозитних договорів, не повернув своєчасно їй кошти за вкладами у визначені договорами строки. На думку сторони позивача, невиконання відповідачем 1 своїх зобов`язань щодо повернення коштів, є наслідком того, що відповідачами 2, 3, як власниками істотної участі відповідача 1, які також є пов`язаними особами, допущено порушення вимог ч. 1 ст. 35, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що стало причиною віднесення банку до категорії проблемних, а через визначені Законом 180 днів - і до категорії неплатоспроможних. Відповідач 3, який є власником істотної участі і мажоритарним власником відповідача 1 через володіння (90 %) відповідача 2, мав матеріальну спроможність виконати вимоги НБУ, оскільки зробив публічні заяви про готовність належної йому фінансово-промислової Групи «Group DF» докапіталізувати банк у необхідних розмірах, проте посилався на те, що НБУ не дав йому цього зробити і банк «у них забрали». При цьому, відповідачі 2, 3 жодного разу, зокрема публічно, не заявляли про матеріальну неспроможність виконати вимогу НБУ; жодна із компаній, належних відповідачу 3, зокрема тих, що входять до «Group DF», не збанкротували. В свою чергу, відповідач 3, згідно з рейтингами всіх відомих засобів масової інформації України з 2013р. входить у десятку найбагатших громадян України; та мав фінансові можливості виконати вимоги НБУ, про що свідчать укладені ним у 2014р. угоди щодо придбання акцій телеканалу та банківської установи. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених прав сторона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017р. відкрито провадження по справі. 08 червня 2017р. на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов від відповідача 1, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. (а.с. 68-72 т.1). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2017р. закрито провадження по справі, на підставі п. 3) ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Розпорядженням від 10 листопада 2017р. за № 01-08-277 здійснено повторний автоматизований розподіл справи Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 листопада 2017р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. 21 лютого 2018р. на адресу суду надійшли відзиви на позов від відповідачів 1, 2 (а.с. 60-65, 82-87 т.2), в яких останні проти позову заперечили, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, всі зазначені стороною позивача аргументи щодо бездіяльності відповідачів 2, 3 та протиправності дій відповідача 1 ґрунтуються виключно на припущеннях сторони позивача. Відповідь на відзиви стороною позивача не подавалась. 23 липня 2019р. на адресу суду надійшли письмові пояснення по суті позову від третьої особи (а.с. 73-78 т.4). В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідачів 2, 3, представник третьої особи проти позову заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник відповідача 1, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сторона була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомила. Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює у третьої особи, про обставини запровадження у відповідача 1 тимчасової адміністрації, і в подальшому ліквідації їй нічого не відомо. Як і не відомо свідку про дії/ бездіяльність зі сторони відповідачів 2, 3 щодо покращення фінансового стану відповідача 1. На допиті решти заявлених свідків, сторона позивача не наполягала, зазначивши, що достатньо буде допитати лише зазначеного вище свідка. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це вставнолено судом, і не заперечувалося сторонами, що між позивачкою та відповідачем 1 (ПАТ «КБ «Надра») були укладені договори строкового банківського вкладу (депозиту) (а.с. 31-42 т.1): - договір № 2017311 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 05 вересня 2014р. (сума вкладу - 45000,0 дол. США, строк вкладу - 6 місяців, процентна ставка - 12,0 % річних); - договір № 2033053 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 29 вересня 2014р. (сума вкладу - 50000,0 дол. США, строк вкладу - 6 місяців, процентна ставка - 12,5 % річних); - договір № 2033059 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 29 вересня 2014р. (сума вкладу - 40000,0 дол. США, строк вкладу - 6 місяців, процентна ставка - 12,5 % річних); - договір № 2033088 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 29 вересня 2014р. (сума вкладу - 2100,0 дол. США, строк вкладу - 122 дні, процентна ставка - 11,0 % річних); - договір № 2095385 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 30 грудня 2014р.(сума вкладу - 1191,44 дол. США, строк вкладу - 1 місяць, процентна ставка - 8,0 % річних); - договір № 2108611 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новый ПУ «Базовый +» від 19 січня 2015р. (сума вкладу - 236592,0 дол. США, строк вкладу - 3 місяці, процентна ставка - 11,0 % річних). Положеннями ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». В свою чергу за приписами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Постановою Правління НБУ від 05 лютого 2015р. № 83 року ПАТ «КБ «Надра» визнано неплатоспроможним. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 і запроваджено з 06 лютого 2015р. в ПАТ «КБ «Надра» тимчасову адміністрацію з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації на три місяці. 23 квітня 2015р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05 червня 2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015р. № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено Стрюкову І.О. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку, а рішенням від 28 квітня 2016р. № 616 продовжено процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04 квітня 2018р. На підставі рішення Фонду від 03 листопада 2016р. № 2342 ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» продовжено до 03 червня 2020р. Судом вставнолено, що позивачка отримала гарантовану суму відшкодування у межах суми у розмірі 200000,0 грн., як це передбачено ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та її вимоги, як вкладника банку поза межами цієї суми включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів, черга задоволення вимог - четверта (а.с. 50 т.1). В судовому засіданні представники сторін не заперечували того факту, що одними із найбільших учасників ПАТ «КБ «Надра» є: відповідачі 2, 3. Відповідно до п. 16) ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з п. 1), 2) ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Положеннями ст. 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів. За положеннями ст. 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Частиною п`ятою цієї статті, в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, передбачене право Фонду звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Відповідно до ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Покладення відповідальності за зобов`язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичною. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників. Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, внаслідок дій або бездіяльності, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою та докази вини власника. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019р. у справі 757/21639/15-ц (провадження № 61-19063св18), від 26 червня 2019р. у справі № 757/172/16-ц (провадження № 61-31386св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У постанові Правління НБУ від 05 лютого 2015р. «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорій неплатоспроможних» основна причина віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних зазначено - недокапіталізація банку відповідно до вимог стрес-тестування та не приведення діяльності відповідно до вимог законодавства України. Національний банк України зазначив, що віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних стало наслідком його нежиттєздатності ще з часу введення тимчасової адміністрації у 2009р., призначення якої викликано, зокрема, ризиковою діяльністю попереднього менеджменту на чолі з [PERSON] , який не забезпечив якісного управління банком та фактично довів його до банкрутства. Проте зусилля та заходи, що надалі вживалися менеджментом ПАТ «КБ «Надра» для покращення його діяльності та функціонування відповідно до встановлених нормативів, виявилися недостатніми в умовах фінансово-економічної кризи. Чинним законодавством не передбачена автоматична відповідальність власників істотної участі за зобов`язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Відповідно до положень ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» необхідними умовами покладення відповідальності на акціонера за зобов`язаннями банку є: наявність у нього істотної участі в банку; наявність протиправного діяння; наявність шкоди, завданої таким діянням; причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням і заподіяною шкодою; вина учасника істотної участі в банку. Так, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не доведено можливість застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки нею не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. В розумінні положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, сторона позивача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини відповідачів 2, 3 та причинно-наслідкового зв`язку між їх діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивачка також не надала доказів того, що саме власник істотної участі відповідача 1, тобто відповідач 3, не вжив дієвих і своєчасних заходів із фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до відповідача 3, як власника істотної участі у відповідача 1, застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки його вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена й не доведена. Твердження сторони позивача, про протиправність діянь та винність поведінки відповідачів 2, 3, які були встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили: - постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 2016р. по справі № 826/26617/15; - постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016р. по справі № 826/18805/15, судом оцінюються критично, зважаючи на те, що зазначеними рішеннями встановлено відсутність протиправності дій НБУ та вжиття останнім заходів стосовно безпосередньо банківської установи - ПАТ «КБ «Надра» та його посадових осіб. Приписами ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому положеннями ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; ) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, згідно до ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, вимоги № 1, № 2, заявлені стороною позивача, необґрунтовані жодними належними і допустимими доказами наявності вини відповідачів у настанні наслідків неплатоспроможності банку, його ліквідації, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Як і не підлягають задоволенню, і похідні від вимог № 1 і № 2, вимоги № 3 - № 5. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів 1-3 не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed