Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 16.01.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом\~ у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила умови кредитування та не виконувала належним чином зобовязання. Станом на 24.01.2018 року [PERSON] має заборгованість 18\~412 грн. 35 коп.: заборгованість за кредитом 561 грн. 40 коп.; заборгованість по відсоткам 13 395 грн. 98 коп.; заборгованість за пенею та комісією 3\~102 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 852 грн. 97 коп. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 412 грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.\~ Представник позивача у судове засідання не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Тому, виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі докази: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.01.2014 року станом на 24.01.2018 року; копія анкети-заяви позичальника від 16.01.2014 року; копія Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт; копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг; копія паспорту [PERSON]; копію довіреності від 31.08.2017 року; копія відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року; копія витягу із статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 16.01.2014 року [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач отримала кредит у розмірі 900 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % ставки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобовязання. При цьому з наданого розрахунку вбачається, що в період з 18.01.2014 року до 29.08.2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, у період з 01.09.2014 року до 31.03.2015 року 34,80% річних, у період з 01.04.2015 року до 24.01.2018 року 43,20% річних. Таким чином, вбачається неодноразове збільшення відсоткової ставки за кредитом. Відповідно частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16. Відповідно заяви від 16.01.2014 року, підписаної відповідачем, остання отримала кредит з відсотковою ставкою 30,00% у рік. За таких обставин суд виходить, із умов кредитування, які підписані відповідачем. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76, 82 ЦПК. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме: за період з 18.01.2014 року до 29.08.2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30,00% річних становить 36 грн. 36 коп., за період з 01.09.2014 року до 24.01.2018 року становить 558 грн. 59 коп. Кількість днів прострочки за період з 01.09.2014 року до 24.01.2018 року становить 1194 днів. За період з 01.09.2014 року до 24.01.2018 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30,00% річних складає 558 грн. 59 коп. (561,40 грн./100*30%= 168,42 грн. відсотків у рік, 168,42 грн./360*1194= 558 грн. 59 коп.). Тобто, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у період з 18.01.2014 року до 24.01.2018 року складає 594, 95 грн. (36,36 грн. заборгованість по відсоткам станом на 29.08.2014 року + 558,59 заборгованість за період з 01.09.2014 року по 24.01.2018 ркоу). Обовязок відповідача виконувати належним чином умови укладеного договору у встановлений договором строк, також передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань, які вказані у договорі та станом на 24.01.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 561,40 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 594,95 грн. та штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Умовами кредитного договору передбачено обовязок відповідача сплатити штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, тому при задоволенні позову частково з відповідача підлягає стягненню 5% від стягненої суми, що становить 57,82 грн. (561 грн. 40 коп. (тіло кредиту) + 594 грн. 95 коп. (відсотки за користування кредитом)= 57 грн. 82 коп.). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд не встановив належного виконання відповідачем щомісячних зобовязань, тому сума непогашеної кредитної заборгованості підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. Оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається, тому суд вважає, що саме пеня не підлягає стягненню з відповідача. Щодо штрафу, то його розмір чітко встановлений договором, а тому його нарахування не викликає сумнівів у суду і він підлягає стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Платіжне доручення\~від 13.02.2018\~року підтверджує\~те,\~що позивачем\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 1762\~грн.\~00\~коп., тому судовий збір підлягає поверненню.

Outcome: partial