Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Другий Малиновський відділ ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області. У обґрунтування правової позиції та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №ODMLGK01420631, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12600,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості для придбання нерухомості. [PERSON] виконував умови договору, але в лютому 2019 року позивачеві стало відомо, що 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 29775,74 доларів США. Позивач вважає, що нотаріусом порушено вимоги закону при вчинені відповідного виконавчого напису, не враховано спору між сторонами з приводу розміру заборгованості, внаслідок чого порушено його права та законні інтереси. Ураховуючи викладене [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, від 28 листопада 2016 року, реєстровий №10414, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського (у теперішній час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором №ODMLGK01420631 від 27 грудня 2007 року на суму 29775,74 доларів США, що становить еквівалент 761441,05 гривень, який складається із: заборгованості за кредитом 12205,89 доларів США, заборгованості за відсотками 5397,50 доларів США, комісії 1131,31 доларів США, пені 9623,15 доларів США, штрафу 1417,89 доларів США, витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00 гривень. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» скористався наданим процесуальним правом, від товариства до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, що оспорюваний виконавчий напис є правомірним, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства. Зважаючи на викладене відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа нотаріус Бондар І.М. скористалась наданим процесуальним правом, від особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову [PERSON] . Заперечуючи проти заявленого позову третя особа посилалась, що вчинення виконавчого напису було здійснене із дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зважаючи на викладене третя особа просила суд у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом та подав до суду відповідь на відзив ПАТ КБ «Приватбанк». У відповіді заявник зокрема зазначав, що в даному випадку відсутня безспірність заборгованості боржника перед стягувачем у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат». Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Третя особа нотаріус Бондар І.М. у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог та розгляд справи за відсутності учасника справи в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Представник третьої особи Другого Малиновського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області у відкрите судове не з`явився, відділ повідомлявся судом про розгляд справи, причини неявки представника не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (у теперішній час ПАТ КБ «Приватбанк») з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №ODMLGK01420631, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12600,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості для придбання нерухомості. На забезпечення виконання грошового зобов`язання позичальником передано в іпотеку банку садовий будинок, загальною площею 33,10кв.м., жилою площею 22,60кв.м. та земельна ділянка, розташовані по [ADDRESS] на [ADDRESS] . 22 лютого 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, була укладена додаткова угода до кредитного договору №ODMLGK01420631 від 27 грудня 2007 року, за умовами якої були збільшені процентна ставка до 13,08% річних, щомісячний платіж до 207,88 доларів США. Як свідчать відповідні фінансово-платіжні квитанції від 25 січня 2008 року на суму 169,94 доларів США, від 28 лютого 2008 року на суму 169,94 доларів США, від 26 березня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 23 квітня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 27 травня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 25 червня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 29 липня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 27 серпня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 29 вересня 2008 року на суму 195,31 доларів США, від 28 жовтня 2008 року на суму 170,00 доларів США, від 23 грудня 2008 року на суму 187,00 доларів США, від 27 січня 2009 року на суму 203,03 доларів США, від 27 березня 2009 року на суму 2923,05 гривень, від 28 квітня 2009 року на суму 1500,00 гривень, від 01 липня 2009 року на суму 4235,68 гривень, від 28 липня 2009 року на суму 190,00 доларів США, від 09 листопада 2009 року на суму 505,00 доларів США, від 18 серпня 2009 року на суму 1130,00 доларів США, від 09 лютого 2010 року на суму 680 доларів США, 26 серпня 2010 року на суму 200,00 доларів США, від 07 квітня 2011 року на суму 1350,00 доларів США, від 08 грудня 2011 року на суму 531,91 доларів США, від 20 лютого 2012 року на суму 350,00 доларів США, від 26 червня 2012 року на суму 700,00 доларів США, від 01 серпня 2012 року на суму 210,00 доларів США, від 02 жовтня 2012 року на суму 208,00 доларів США, від 18 жовтня 2012 року на суму 150,00 доларів США, від 13 лютого 2013 року на суму 1570,00 доларів США, від 24 липня 2017 року на суму 50000,00 гривень, від 15 серпня 2017 року на суму 80000,00 гривень, [PERSON] виконував умови зобов`язання. Однак 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (у теперішній час Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ «Приватбанк» було вчинено виконавчий напис, реєстровий №10414, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 29775,74 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 12205,89 доларів США, заборгованості за відсотками 5397,50 доларів США, комісії 1131,31 доларів США, пені 9623,15 доларів США, штрафу 1417,89 доларів США, витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00 гривень. Надаючи виниклим між сторонами у справі належну правову оцінку суд звертає увагу на частини 1, 2 статті 509 ЦК України, за якими зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як регламентує стаття 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Суд зазначає, що безспірність боргу визначається боржником та кредитором та у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора може вважатись безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з правовою позицією, сформульованою Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року в цивільній справі №6-887цс17, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості, або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок був наведений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2014 року в цивільній справі №504/4391/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки садовий будинок загальною площею 33,10кв.м., жилою площею 22,60кв.м. та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] на [ADDRESS] ради [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем; а також виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в будинку. У теперішній час вирішується питання про перегляд указаного судового рішення, за відомостями веб-порталу «Судова влада України» (https://court.gov.ua) розгляд заяви [PERSON] призначено на 03 березня 2020 року. Зважаючи на викладене суд погоджується з правовою позицією сторони позивача, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом на підставі розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк», який не може вважатись достатнім для висновку про безспірність грошової вимоги. На момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувало судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову суд покладає судовий збір та інші судові витрати на відповідача, а саме: судовий збір у розмірі 768,40 гривень; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12025,00 гривень.

Outcome: approved