Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду, та зобов`язати [PERSON] укласти договір з [PERSON] про збільшення позовної давності по факту отримання [PERSON] у лютому 2016 року грошових коштів у розмірі 30000 доларів США. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06..12.2019 року матеріали передані за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області. При цьому на запит судді Суворовського районного суду м. Одеси до відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області отримано відповідь, про те, що необхідно надати відомості щодо року народження відповідача. Матеріали були передані до Комінтернівського районного суду Одеської області через зазначення позивачем у своєму позові адреси проживання відповідача у Лиманському районі Одеської області. Матеріли передані у лютому 2020 року судді [PERSON] . Суддею було вжито заходів отримання реальних відомостей реєстрації [PERSON] . Згідно отриманої у жовтні 2020 року відповіді з Новодофінівської сільради Лиманського району Одеської області від 13.10.2020 року № 02-18/544 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.10.2020 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Згідно частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь- яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій статті 274 ЦПК України. Відповідно до частини 3 статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Про судове засідання 25.03.2021 року сторони сповіщені належним чином про дату, час та місце його проведення (поштові повідомлення 6750000581497, 6750000616495), заперечення від сторін щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження не надходило. Враховуючи те, що предметом спору є не стягнення самої суми за договором позики, а зобов`язання сторони укласти договір про збільшення строку позовної давності, така справа може бути розглянута у порядку спрощеного провадження, і не відноситься до справ, які підлягають розгляду тільки у порядку позовного провадження. При таких обставинах рішення ухвалюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.\~12,\~13,\~81,\~89 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Суд, не вдаючись в оцінку відносин що виникають з договору позики, вважає можливим розглянути позовні вимоги виключно в межах заявленого предмету спорку щодо зобов`язання учасника правовідносин укласти договір про збільшення позовної давності. \~ \~ \~ \~Суд нагадує, що правила ЦК України\~у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.\~ст. 642 643 ЦК України. Частина 1\~ст. 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст.\~6,\~627, ЦК України\~визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору,\~ЦК України\~разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.\~6\~та ст.\~627\~цього\~Кодексу\~при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього\~Кодексу\~та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.\~203, ч. 1 ст.\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про\~збільшення позовної\~давності укладається\~у письмовій\~формі.\~ Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України). \~ \~ \~ \~За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1046, 1047 ЦК України). За положенням\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених\~ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів). \~ \~ \~ \~Суд приймає до уваги, що перелік способів захисту не є вичерпним, адже суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Під укладенням договору на підставі закону розуміється імперативне застереження про це в законі (що охоплює і підзаконні нормативно-правові акти). Відсутність такого застереження зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання укласти договір з огляду на порушення ст. 19 Конституції, згідно з якою ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законом. Важливо, що така обумовленість у законі має бути виписна в імперативній формі з прямою вказівкою на обов`язок відповідної сторони укласти договір. \~ \~ \~ \~Отже суд вважає, що чинне законодавство передбачає захист права особи на укладення договору, якщо інша сторона ухиляється від його укладення, у випадках прямо передбачених законом та/або підзаконними нормативними актами. Разом із тим, звернення до суду задля спонукання іншої договірної сторони до укладення договору у судовому порядку, все ж таки має розглядатись через призму дії принципу свободи волевиявлення сторін щодо укладення договору та вибору контрагентів. Тобто, можливість зобов`язання укласти договір за рішенням суду існує як виняток з цього правила, який може бути застосований лише у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки прямої вказівки у жодному нормативному акті українського законодавства не передбачена можливість збільшення строку позовної давності за рішенням суду, то право позивача- [PERSON] не відповідає способу захисту передбаченому чинним законодавством. Крім того, законом не передбачена навіть правова підстава для звернення до суду із такою позовною вимогою. Суд дійшов до висновку, що недодержання цих вимог тягне за собою відмову в задоволенні позову. Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовляються з інших підстав, питання строку давності на звернення до суду судом не вирішується. Судовий збір відноситься на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed