Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У лютому 2016 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2015 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошових коштів в сумі 35000 грн. на строк до 30.08.2015 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав позивачу розписку, але свої зобов'язання до теперішнього часу не виконав, у встановлений договором строк борг не повернув. 13.05.2015 р. [PERSON] частково повернув позику в сумі 4000 грн. Сума боргу станом на 26.01.2016 р. становить 31000 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 28536,01 грн., із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 4325,31 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу - 831,10 грн., а всього 33692,42 грн., а також судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надавши заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягає, просить справу також слухати без представника [PERSON] (а.с.55). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій змінені позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить врахувати сплачену ним суму боргу в розмірі 2850 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 35000 грн., які зобов'язувався повернути позикодавцеві частинами: 17000 грн. до 01.05.2015 р., а 18000 грн. до 30.08.2015 р., на підтвердження факту отримання грошей складено розписку від 10.04.2015 р. (а.с.3). Із зазначеної розписки вбачається, що відповідач частину грошових коштів повернув, а саме в розмірі 4000 грн., під час розгляду справи відповідач повернув позивачу ще частину коштів в розімірі 2850 грн. станом на день пред'явленння позову до суду неповернута сума боргу складає 30 842,42 грн. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення до-говору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший до-кумент, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч.ч.1, 3 ст.545 ЦК України). Згідно із вимогами ст.625 ч.2 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягяє у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат входять зокрема витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Документально підтверджені судові витрати на правову допомогу складають 2500 грн.(а.с.33). Документально підтверджені витрати по сплаті судового збору складають 551,20 грн. (а.с.1). Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, заявлені вимоги є правомірними і належними до задоволення.

Outcome: approved