Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] , батько) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] , мати) про визначення місця проживання дитини. На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що сторони з 12.11.2000 по лютий 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 25.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини, виконання та забезпечення дитини, за умовами якого сторони визначили місце проживання сина з матір`ю до досягнення дитиною десятирічного віку, а батько зобов`язався сплачувати аліменти на утримання сина та брати участь у додаткових витратах. Однак, починаючи з серпня 2013 року дитина проживає з позивачем та перебуває повністю на його утриманні, оскільки відповідач не мала впливу на дитину та не мала можливості поєднувати роботу з виконанням батьківських обов`язків. Зазначає, що [INFO] сину виповнилось десять років, але між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця його проживання. Позивач стверджує, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує сина всім необхідним для життя та розвитку, має на дитину позитивний вплив, а тому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2018 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено в підготовче судове засідання. У визначений судом строк, а саме 18.03.2018 року, відповідач подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що викладені у позові обставини повністю відповідають дійсності, підтверджені належними та допустимими доказами та повністю визнаються відповідачем. Зазначила, що не має можливості поєднувати роботу з виконанням батьківських обов`язків, сину краще бути з батьком, який забезпечує належне виховання, утримання і піклування про дитину, забезпечує його усім необхідним. Просила визначити місце проживання сина [PERSON] разом із батьком. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, а відповідач позов визнала та також просила його задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив Висновок Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 11.04.2019 № 102105/37-2973 про доцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Заслухавши позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.11.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2013, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. 25.12.2012 між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини, виховання і забезпечення дитини, копія якого наявна в матеріалах справи. Згідно з п. 12 вказаного Договору батьки домовились, що до досягнення дитиною десятирічного віку дитина буде проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] виповнилось десять років. Як вбачається з поясненнями сторін, їх син з серпня 2013 року проживає з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, приймає активну участь у його житті, має позитивну характеристику за місцем роботи, а також має матеріальну можливість та бажання забезпечувати сина всім необхідним для гідного життя та розвитку. Позивач має позитивний вплив на сина, що підтверджується наявними у матеріалах справи характеристикою з місця навчання, грамотами та подяками. На праві власності позивачу належить квартира [ADDRESS] /а.с.39/. На час розгляду справи позивач зареєстрований та фактично проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з висновком № 102105/37-2973 від 11.04.2019 Деснянська районна в місті Києві державної адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Зі змісту вказаного висновку також видно, що в ході бесіди [PERSON] зазначив, що вже довгий час проживає з батьком і хотів би проживати з ним й надалі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів малолітнього [PERSON] чи інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved