Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Летичівського районного суду Хмельницької області з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Позов обґрунтований тим, що 07 серпня 2019 року між ним та відповідачем в м. Києві був укладений договір № Д-1 підряду на виготовлення та монтаж (встановлення) сходів виробів. Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а підрядник зобов`язуються за завданням замовника виконати, у відповідності до умов даного договору, виготовлення та встановлення (монтаж) дерев`яних сходів з першого на третій поверх, у таунхаузі, що належить замовнику та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (земельна ділянка з кадастровим номером - 3220882600:04:001:1792), а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її. Пунктом 5.1. договору сторонами були визначені вартість та витрати по виконанню робіт у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн. Відповідно до пункту 6.1. договору під час підписання даного договору замовник вносить аванс у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн. Факт підписання даного договору автоматично означає отримання авансу Підрядником;на момент повної готовності сходів до фарбування та подальшого монтажу Замовник вносить аванс у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) грн; остаточний розрахунок у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн протягом одного банківського дня з часу підписання замовником акту прийому-передачі робіт. Договором встановлено, що підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом трьох днів з моменту підписання даного договору та зобов`язується виконати роботу до 07 жовтня 2019 року. Однак, в порушення умов договору відповідач після отримання коштів, у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн до виконання своїх зобов`язань не приступив, матеріалів не придбав, робіт ніяких не виконав і грошові кошти не повернув. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь завдану майнову шкоду з урахуванням штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 115 269,32 грн, а також судові витрати. Ухвалою судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2020 року відкрито позовне провадження у справі та передано її для розгляду за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та призначено проведення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини перша, друга, третя статті 6 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 07 серпня 2019 року в м. Києві [PERSON] (надалі - позивач, замовник) та ФОП [PERSON] (надалі - відповідач, підрядник) уклали між собою договір № Д-1 підряду на виготовлення та монтаж (встановлення) сходів виробів. Відповідно до пункту 1.1. договору замовник доручає, а підрядник зобов`язуються за завданням замовника виконати, у відповідності до умов даного договору, виготовлення та встановлення (монтаж) дерев`яних сходів з першого на третій поверх, у таунхаузі, що належить замовнику та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (земельна ділянка з кадастровим номером - 3220882600:04:001:1792), а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її. Сторонами були визначені вартість та витрати по виконанню робіт у розмірі 150 000,00 грн. Відповідно до пункту 6.1. договору під час підписання даного договору замовник вносить аванс у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн. Факт підписання даного договору автоматично означає отримання авансу підрядником; на момент повної готовності сходів до фарбування та подальшого монтажу замовник вносить аванс у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) грн; остаточний розрахунок у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн протягом одного банківського дня з часу підписання замовником акту прийому-передачі робіт. Згідно з пунктом 8.1. договору підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом трьох днів з моменту підписання даного договору. За умовами договору підрядник зобов`язується виконати роботу до 07 жовтня 2019 року (пункт 8.2. договору). Відповідно до пункту 12.2. договору за прострочення термінів виконання робіт (пункт 8.2. даного договору), підрядник зобов`язаний сплатити замовникові пеню в розмірі 1,0% від суми договору за кожен день такого прострочення. Відповідно до пункту 12.3. договору у випадку прострочення термінів виконання робіт (пункт 8.2. даного договору більше ніж на 20 календарних днів), підрядник зобов`язаний повернути замовнику усі сплачені замовником за даним договором аванси та сплатити штраф у розмірі 20% від суми даного договору. Відповідно до пункту 12.4. договору сторони домовились, що повернення авансу, сплата штрафу, сплата пені - незалежні одне від одного поняття та можуть використовуватися одночасно. Відповідно до пункту 12.5. договору сплата неустойки, пені, штрафу не звільняє підрядника від виконання своїх зобов`язань за цим договором. Згідно наданого позивачем розрахунку сума коштів, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь становить 115 269,32 грн, яка складається із: 70 000,00 грн - аванс; 30 000,00 грн - штраф у розмірі 20% від суми договору; 10 770,65 грн - пеня за період з 10 серпня 2019 року по 10 лютого 2020 року; 2 594,79 грн - 3% річних; 1 903,88 грн - інфляційні нарахування. За встановлених обставин вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором підряду виконав та сплатив відповідачу суму у розмірі 70 000 грн, що презумується фактом підписання сторонам вищенаведеного договору, але у встановлений договором строк, зокрема, через три дні з моменту підписання договору (10 серпня 2019 року) відповідач до виконання своїх зобов`язань не приступив. Матеріали відповідач не придбав, жодних робіт виконано не було і грошові кошти не повернув та в добровільному порядку повертати не бажає. Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (стаття 843 ЦПК України). Відповідно до статті 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що ним було сплачено за договором підряду від 07 серпня 2019 року суму в розмірі 70 000,00 грн, що підтверджується пунктом 6.1. договору, яку позивач просить стягнути з відповідача. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Установлено, що гроші сплачені позивачем відповідачу у відповідності до умов договору, не повернуті, роботи не виконані, та доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем в ході розгляду справи суду не надано, а відтак позовна вимога про стягнення коштів в розмірі 70 000,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд встановив наступне. Сторонами в договорі узгоджено та прямо передбачено те, що у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Так, у пункті 12.2. договору передбачено, що за прострочення термінів виконання робіт (пункт 8.2. даного договору), підрядник зобов`язаний сплатити замовникові пеню в розмірі 1,0% від суми договору за кожен день такого прострочення, а тому суд розраховує розмір пені наступним чином. Сума передплати сплачена позивачем 07 серпня 2019 року - 70 000,00 грн, розмір пені зазначений у договорі - 1%, період прострочення виконання робіт з 10 серпня 2019 року по 02 листопада 2020 рік (450 днів), а тому пеня за вказаний період, із врахуванням зазначених вихідних даних та відповідної формули ([Пеня] = [Сума боргу] * [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів * [Кількість днів прострочення]), - складає суму в розмірі 863 грн (70 000,00 * 1 % / 100% / 365 * 450). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наведені судом розрахунки, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за неналежне виконання зобов`язань, що прямо передбачено умовами договору, - підлягає задоволенню на загальну суму 863 грн. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу за прострочення термінів виконання робіт, суд встановив наступне. Відповідно до пункту 12.3. договору у випадку прострочення термінів виконання робіт (пункт 8.2. даного договору більше ніж на 20 календарних днів), підрядник зобов`язаний повернути замовнику усі сплачені замовником за даним договором аванси та сплатити штраф у розмірі 20% від суми даного договору. Відповідно до п. 12.4. договору сторони домовились, що повернення авансу, сплата штрафу, сплата пені - незалежні одне від одного поняття та можуть використовуватися одночасно. Відповідно вказана вимога підлягає задоволення в повному обсязі в розмірі 30 000,00 грн (150 000 (сума договору)*20%). В частині позовних вимог про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення зобов`язання суд встановив наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувача позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку виконання умов договору підряду у відповідача (виконавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (замовнику) суму попередньої оплати за не виконання робіт (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Такі висновки узгоджуються із постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року № 918/631/19. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання у сумі 1 903,88 грн, а також 3% річних в сумі 2 594,79 грн ґрунтується на вимогах закону та умовах укладеного договору, тому підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 105 361,67 грн (70000+30000+863+2594,79+1903,88) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1053,57 грн (100 863 грн. х 100% : 115 269,32 = 91,40% х 1152,70). Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial