Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкове майно та, відповідно, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в липні 2014 року він звернувся до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини як спадкоємець першої черги за правом представлення після смерті своєї бабусі - [PERSON], яка померла [INFO] року і після смерті якої залишилась [ADDRESS]. Право на отримання спадщини після смерті спадкодавця за правом представлення випливає із права [PERSON], померлого [INFO] року, як спадкоємця першої черги за законом на отримання спадщини після смерті своєї матері - спадкодавця, якби він був живим на час відкриття спадщини, проте державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, посилаючись на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовив позивачу [PERSON] в оформленні спадщини, мотивувавши неможливістю встановлення родинного зв'язку спадкодавця та позивача через ненадання останнім доказів родинних стосунків зі спадкодавцем. Вказана нотаріусом неможливість встановлення родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем пов'язана з тим, що у свідоцтві про народження позивача його батьком вказано [PERSON], тоді як син спадкодавця був [PERSON]. Дані розбіжності у свідоцтві про народження позивача виникли в зв'язку із тим, що на час народження позивача, [PERSON] (матір позивача) та [PERSON] офіційно не перебували в шлюбі, при цьому з 1991 року проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В зв'язку з цим, при народженні позивача запис про його батька в книзі записів народжень проводився за прізвищем його матері - [PERSON], а ім'я, по батькові та національність батька дитини записувались за її вказівкою, у відповідності до вимог діючого на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України, тобто матір позивача вказала ім'я, по батькові батька позивача - [PERSON], який ніколи не заперечував свого батьківства, він знав, що його на той час цивільна дружина була від нього вагітна і чекав на народження своєї дитини. Відразу після його народження, [PERSON] разом зі своєю на той час цивільною дружиною та ним, позивачем, переїхали разом проживати до його матері - спадкодавця, яка проживала на той час по [ADDRESS] де разом проживали як одна сім'я разом із спадкодавцем, і спільно виховували свою дитину. В подальшому, 20 грудня 1995 року [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Згодом, у 1999 році спадкодавець отримала квартиру [ADDRESS], після чого вся сім'я разом із спадкодавцем переїхали проживати за її адресою, де і ростили та виховували його, позивача спільно, також в цьому їм допомагала його бабуся - спадкодавець. За свого життя [PERSON] не подавав до органів реєстрації актів цивільного стану заяви про визнання батьківства в зв'язку з тим, що його батьки не вбачали в цьому необхідності, оскільки [PERSON] ніколи не ставив під сумнів свого батьківства. Запис даних по батькові в свідоцтві про народження позивача відповідав даним [PERSON], а материнське прізвище дане позивачу при народженні, його батьки змінювати не збирались. [INFO] року батько [PERSON] помер, проте навіть після його смерті він, позивач, разом з матір'ю [PERSON] та спадкодавцем продовжували разом проживати в квартирі спадкодавця. Викладені факти в своїй сукупності підтверджують факт того, що батьком позивача був [PERSON], померлий [INFO] року. Просить встановити факт, що [PERSON], померлий [INFO] року, є його рідним батьком та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме двокімнатну [ADDRESS] в порядку спадкування як спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті бабусі, [PERSON], померлої [INFO] року. Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею рідної сестри, [PERSON], яка померла [INFO] року. Після її смерті відкрилася спадщина. Звернувшись до нотаріальної контори, було подано заяву про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу та наявності спору щодо черговості спадкування за законом спадкоємців. Просить визнати право власності на спадкове майно, а саме - частину [ADDRESS]. 27 березня 2015 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенко С.В. відкрито провадження по справі по позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкове майно. 01 квітня 2015 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевою І.В. відкрито провадження по справі по позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 08 червня 2015 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенко С.В. об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкове майно та, відповідно, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року [PERSON] цивільну справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 22 січня 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. 12 березня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини вказані у позові, зазначивши, що встановлення факту батьківства має значення для оформлення спадкових справ. У задоволенні вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно просили відмовити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов щодо визнання права власності на спадкове майно, а саме - частину [ADDRESS] та, відповідно просила відмовити у задоволенні позову щодо встановлення факту батьківства [PERSON], посилаючись на те, що дійсно її племінник [PERSON] тривалий час проживав з [PERSON], однак зазначає, що [PERSON] не є сином [PERSON] Представник заінтересованої особи - Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду заяви був повідомлений належним чином, просили суд розглядати справу за їх відсутності та приняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним Кодексом. Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови, підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до їх народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Судом встановлено, що на час народження позивача [PERSON], його батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, спільної заяви про народження дитини не складали та відомості про дитину здійснювалися зі слів матері. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва 31.10.1995 р., [PERSON] народився [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №1102. В графі «батько» вказаний [PERSON] (т.1 а.с.13) З огляду на дату народження позивача, суд вважає необхідним у даній справі про встановлення факту батьківства користуватися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 р. У відповідності до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, який був чинним на час виникнення даних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. За аналізом наведених правових норм можна зробити висновок, що згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Зі змісту вказаної статті вбачається, що кожна з зазначених юридично значимих обставин є необхідною і достатньою для встановлення факту батьківства. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч.1 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Допитана в судовому засіданні у якості третьої особи мати позивача - [PERSON] пояснила, що проживала разом з [PERSON] в неофіційному шлюбі, від якого в 1993 році народився син [PERSON]. Згодом, в 1995 році вони зареєстрували шлюб, при цьому хоча [PERSON]. і не був зареєстрованим у Книзі реєстрації народжень батьком дитини, насправді ніколи не заперечував свого батьківства, брав участь в утриманні та вихованні спільної дитини. Крім цього, факт родинного зв'язку підтверджується поясненнями наданими в судовому засіданні свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що жодним чином ніколи не виникало непорозумінь з приводу того, що батьком [PERSON] є [PERSON] Крім того пояснювали, що [PERSON] ніколи не заперечував свого батьківства, він знав, що його на той час цивільна дружина була від нього вагітна і чекав на народження своєї дитини. Відразу після народження, [PERSON] разом зі своєю на той час цивільною дружиною - матір'ю Позивача та Позивачем, переїхали разом проживати до його матері - спадкодавця, яка проживала на той час по [ADDRESS] де і [PERSON] та [PERSON] проживали, як одна сім'я, разом із спадкодавцем, спільно виховуючи свою дитину - позивача. В подальшому, 20 грудня 1995 року [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Згодом, у 1999 році спадкодавець отримала квартиру [ADDRESS], після чого вся сім'я разом із спадкодавцем переїхали проживати за її адресою. В даній квартирі [PERSON] разом зі своє матір'ю проживає по сьогоднішній день. [PERSON] та [PERSON] ростили та виховували [PERSON] спільно, також в цьому їм допомагала його бабуся - спадкодавець. За свого життя [PERSON] не подавав до органів реєстрації актів цивільного стану заяви про визнання батьківства в зв'язку з тим, що батьки [PERSON] не вбачали в цьому необхідності, оскільки [PERSON] ніколи не ставив під сумнів свого батьківства щодо [PERSON] Тобто, в судовому засіданні допитані спільні родичі та знайомі позивача, [PERSON] та спадкодавця, зокрема: [PERSON] - дядько батька позивача по лінії його матері, тобто спадкодавця та брат спадкодавця; [PERSON] - друг дитинства батька позивача; [PERSON] - подруга спадкодавця; [PERSON] - подруга спадкодавця; [PERSON] - дружина двоюрідного брата батька позивача; [PERSON] - рідний брат батька позивача та син спадкодавця. Вказані свідки в судовому засіданні підтвердили вище викладені обставини щодо батьківства. У суду не має підстав ставити під сумнів пояснення свідків і таких доказів суду не надано. Виходячи з доказів наведених вище та пояснень допитаних свідків, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] за життя визнавав [PERSON] своїм сином, при цьому у свідоцтві про народження [PERSON] у графі «батько» записаний [PERSON], «по батькові» записаний «Вадимович». Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проживав з матір'ю [PERSON] та зі спадкоємицею [PERSON] В липні 2014 року [PERSON] звернувся до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини як спадкоємець першої черги за правом представлення після смерті своєї бабусі - [PERSON], яка померла [INFO] року (надалі - спадкодавець). Після смерті спадкодавця, серед майна, яке належало їй на праві власності за життя залишилась двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею - 52,41 кв.м, у тому числі житловою площею - 29,50 кв.м (надалі - спірна квартира). Право позивача [PERSON] на отримання спадщини після смерті спадкодавця за правом представлення випливає із права [PERSON], померлого [INFO] року, як спадкоємця першої черги за законом на отримання спадщини після смерті своєї матері - спадкодавця, якби він був живим на час відкриття спадщини. Проте, державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, посилаючись на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовив позивачу [PERSON] в оформленні спадщини. Свою відмову державний нотаріус мотивував неможливістю встановлення родинного зв'язку спадкодавця та позивача через ненадання останнім доказів родинних стосунків зі Спадкодавцем. Вказана нотаріусом неможливість встановлення родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем пов'язана з тим, що у свідоцтві про народження позивача його батьком вказано [PERSON], тоді як син спадкодавця був [PERSON]. Дані розбіжності у свідоцтві про народження позивача виникли в зв'язку із тим, що на час народження позивача, [PERSON] (матір позивача) та [PERSON] офіційно не перебували в шлюбі, при цьому з 1991 року проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, на час народження позивача [PERSON] перебував за межами міста Києва. В зв'язку з цим, при народженні позивача запис про його батька в книзі записів народжень проводився за прізвищем його матері - [PERSON], а ім'я, по батькові та національність батька дитини записувались за її вказівкою, у відповідності до вимог діючого на той час ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 № 2006-VII (надалі - Кодекс про шлюб та сім'ю), тобто матір позивача вказала ім'я, по батькові батька позивача - [PERSON]. [INFO] року батько Позивача [PERSON] - помер. Проте, навіть після його смерті позивач разом з матір'ю [PERSON] та спадкодавцем продовжували разом проживати в квартирі спадкодавця. Викладені факти в своїй сукупності підтверджують факт того, що батьком позивача був [PERSON], померлий [INFO] року. Даний факт також підтверджуються наявними у Позивача документами, зокрема: - паспортом громадянина України, його свідоцтвом про народження тощо, згідно яких позивач по батькові походить від імені свого батька - [PERSON]; - свідоцтвом про укладення шлюбу між батьками Позивача; - наявністю у позивача оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] та свідоцтва про смерть спадкодавця; - довідкою форми № 3, виданою житлово-експлуатаційною конторою № 306 про те, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі спадкодавця; - довідкою Житлово-експлуатаційної контори № 306 про те, що позивач разом з матір'ю та [PERSON] проживали разом в квартирі спадкодавця, тощо. Також даний факт підтверджується висновком судово-генетичної експертизи (т.1 а.с.155-159), згідно з яким молекулярно - генетичним аналізом ДНК, виділеної із зразка рідкої крові громадянина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за локусами, розташованими на Y-хромосомі, виявлені ідентичні комбінації алелів для 17 з 17 досліджуваних локусів. Таким чином, в умовах проведеної експертизи при використанні наявних методик та обладнання встановлено, що [PERSON] та [PERSON] можуть бути родичами по чоловічій лінії. У судовому засіданні [PERSON] заявлено клопотання про призначення повторної судово - медичної експертизи про встановлення факту чи можуть бути родичами по чоловічій лінії [PERSON] та [PERSON], мотивуючи тим, що зважаючи на проведений молекулярно - генетичний аналіз ДНК, результати дослідження не можна брати за основу як доказ, що безсумнівно підтверджує батьківство. Статтею 4 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що правильність висновку судового експерта забезпечується можливістю призначення повторної експертизи, яка доручається іншому експерту, експертам. Стаття 113 ЦПК України передбачає призначення додаткової і повторної експертизи, при цьому аналіз норм цієї статті передбачає, що додаткова експертиза може бути призначена, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним; повторна експертиза може бути призначена, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, яка доручається іншому експертові (експертам). У судовому засіданні було допитано в режимі відеоконференції експерта КУ Одеського обласного бюро судово - медичної експертизи щодо надання роз'яснення відповідей наданих експертами в результаті проведеної експертизи та, зокрема КУ Одеського обласного бюро судово - медичної експертизи були надані письмові роз'яснення з приводу кількості використаних алелів у висновку експерта № 54 від 16.06.2016 р., в яких зазначено, що виявлена у тексті висновку експерта друкарська описка ( замість «17 з 17», необхідно «16 з 16») жодним чином не впливає на кінцевий результат та висновки проведеної експертизи. З урахуванням даних обставин інформують, що при виконанні експертизи дійсно було досліджено 16 локусів і виявлені ідентичні комбінації алелів для 16 з 16 досліджуваних локусів, розташованих в Y-хромосомі, у зв'язку з чим у висновку експерта № 54 від 19.05.2016 р. вірною слід вважати замість фрази: «за локусами розташованими на Y-хромосомі, виявлені ідентичні комбінації алелів для 17 з 17 досліджуваних локусів» фразу - за локусами розташованими на Y-хромосомі виявлені ідентичні комбінації алелів для 16 з 16 досліджуваних локусів. (т.2 а.с.106) Заявляючи клопотання про проведення повторної експертизи, [PERSON] та її представником: - не наведено доказів, які свідчили про необґрунтованість висновку експерта; - не зазначено, в чому даний висновок суперечить іншим матеріалам справи. За таких обставин суд не вбачає достатніх об»єктивних правових підстав для призначення у справі повторної судово - медичної генетичної експертизи і прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання. Згідно із ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у запис у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ч. 1 ст. 328 ЦК України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавцеві за життя належала квартира [ADDRESS], що в свою чергу підтверджує право позивача [PERSON] на успадкування даного майна, але правовстановлюючий документ на це майно у позивача відсутній. При цьому, оспорювання [PERSON] факту батьківства [PERSON], а також його майнового права на зазначене спадкове майно та відсутність на нього правовстановлюючого документу унеможливлює реалізацію майнових спадкових прав позивачем як спадкоємцем першої черги за правом представлення. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спір про визнання права власності на спадкове майно є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада. Крім цього, відповідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, визначено, що один із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності. Таким чином, в зав'язку з наявним майновим спором способом захисту цивільного права позивача в даному випадку є подання до відповідача позову про встановлення факту батьківства та визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме належну спадкодавцеві за життя квартиру в порядку успадкування як спадкоємцем першої черги за правом представлення. На підставі викладених норм діючого сімейного законодавства та враховуючи вище викладені докази, суд дійшов висновку щодо задоволення позову [PERSON] про встановлення факту, що [PERSON], померлий [INFO] року, є рідним батьком [PERSON], [INFO], та визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування як спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті бабусі, [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідно, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, на частину квартири за адресою: [ADDRESS], - відмовити.

Outcome: approved