Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] в розмірі по 1/4 всіх видів заробітку до повноліття дитини; стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . З лютого 2015 року дитина проживає в сім`ї позивача. Відповідачі не опікуються долею своєї доньки, не турбуються про неї, не приймають участь у її вихованні і матеріальному забезпеченні. В даному випадку позивач діє в інтересах племінниці, яка позбавлена батьківського піклування, оскільки для ефективного забезпечення та реалізації її прав необхідно визначення її правового статусу і здійснення певних юридичних заходів у відповідних організаціях і установах. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 31 березня 2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні показали, що відповідачі не виконують свої обов`язки щодо виховання та утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] . Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-282 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської обл. Згідно висновку від 22.03.2021, Вих. № 793/0/2-21, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У зазначеному висновку також встановлено, що вихованням дитини займається тітка [PERSON] та прабаба [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Вищевказані обставини свідчать про небажання відповідача приймати участь у вихованні, розвитку її сина та утримувати його. Будь-яких спроб, щодо реалізації нею батьківських обов`язків не вживалося. Приймаючи рішення, суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки він є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів щодо викладених у ньому обставинах. На вимогу ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, суд повинен прийняти рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини, а тому вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів по 1/4 всіх їх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, починаючи з дня звернення з позовною заявою до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно судові витрати по 840,80 грн, сплачених при поданні позовної заяви.

Outcome: approved