Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що відповідно до укладеного 01 червня 2011 року договору без номера, який складається із заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку», відповідач отримав кредит у розмірі 5 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Відповідач неналежно виконував зобовязання за договором, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 19 319,69 грн., яка складається з наступного: 5 570,22 грн. заборгованість за кредитом, 10 953,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 896,18 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути заборгованість у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати в сумі 1 378грн. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5 570, 22 грн., та судовий збір в сумі 1 378 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні суми і ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог та фактично відповідачем був визнаний позов; на обґрунтування заявлених вимог до позовної зави була додана власноруч підписана відповідачем анкета заява і відповідно між ПриватБанком та [PERSON] виникли кредитні правовідносини згідно умов договору та закону; ПриватБанк звернувся із позовом у межах строку позовної давності, тому стягненню підлягають усі суми за кредитним договором; апелянт вважає, що підставою для скасування рішення є ненадання належної оцінки доказам по справі, не застосування норм матеріального права, що підлягають застосуванню до правовідносин сторін, допущення порушень норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів суд виходив із того, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а інші письмові докази, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів відсутні, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та зазначив, що така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015р. у справі №6-16цс15. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що 01 червня 2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з підписаної відповідачем заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку». Із наявної у справі копії анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що вона підписана 01.06.2011 року відповідачем [PERSON], в ній міститься його особиста інформація; з анкети-заяви також вбачається, що він виявив бажання оформити на своє імя картку «Універсальна». У заяві, зокрема, зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www. privatbank.ua. Він зобовязується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www. privatbank.ua. З матеріалів справи також вбачається, що в своїх запереченнях на позовну заяву (а.с.42) [PERSON] не заперечував, що між ним та ПриватБанком був укладений кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 5 770 грн., з 01.06.2011 року по 24.10.2014 року він виконував свої обовязки по сплаті заборгованості по кредиту в повному обсязі, але у звязку з проведенням антитерористичної операції він втратив роботу та перебував у тяжкому майновому та фінансовому стані, внаслідок чого не мав доходу. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON] не підписував анкету-заяву, тому між сторонами не виникли кредитні правовідносини є помилковим. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) до 55 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, що слідує за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) 2,5%; розмір щомісячних платежів ( що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+пеня(2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору /30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) =1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з пунктами 1.1.2.5, 1.1.2.6, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП 2010 256, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором; в разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктами 2.1.1.12.6, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 днів на рік, а також сплату штрафів при порушенні позичальником строків сплати платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. Встановлено, що відповідач отримав у позивача кредит на умовах, визначених у заяві та в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку, та неналежно виконував зобовязання щодо погашення кредиту та процентів за користування ним, у звязку з чим позивач обґрунтовано звернувся з даним позовом про стягнення заборгованості та суд правильно стягнув отримані відповідачем кошти в сумі 5 570,22 грн., проте при цьому неправильно вважав цю суму як заборгованість за договором позики. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів суд виходив із того, що відповідач не підписував Умови і правила надання банківських послуг, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Однак, як встановлено, заява, якою відповідач підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, та що вони разом із заявою складають договір про надання банківських послуг, підписана ним 01.06.2011 року. Будь-яких доказів того, що він не підписував анкету-заяву, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, [PERSON] не надано. Тому суд безпідставно прийшов до висновку про те, що за відсутності між сторонами згоди щодо істотних умов договору кредитування між сторонами виникли інші зобовязальні правовідносини, а саме правовідносини, що випливають з договору позики. Посилання суду на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2015р. у даному випадку є невірним. У вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким був встановлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст цього пункту, зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. У даній справі будь яких заперечень відповідача проти позову та змісту договору немає. Згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підставою розгляду справи № 6-16 цс 15 від 11 березня 2015р. явилось неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, а саме частини першої статті 259 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У даній справі відповідач вважав, що позивачем пропущений строк позовної давності. Проте, судом першої інстанції встановлено, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності і такий висновок суду відповідачем не оскаржений, тому суд безпідставно застосував вказану правову позицію Верховного Суду України. Отже, рішення в частині відмови у позові про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону. Із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку вбачається, що сторони домовились про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та із сплатою пені та штрафів у разі не виконання умов договору. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 30.11.2015 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором від 01.06.2011року становить 19 319,69 грн., яка складається з наступного: 5 570,22 грн. заборгованість за кредитом, 10 953,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 896,18 грн. штраф (процентна складова). Апеляційний суд вважає, що, виходячи з наданого позивачем розрахунку, Умов та Правил надання банківських послуг з відповідача підлягає стягненню 5 570,22 грн. як заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 10 953,29 грн., оскільки плата за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом передбачена договором та не сплачена відповідачем у повному обсязі. Вимоги про стягнення пені та штрафів не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Словянськ віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому банк був зобовязаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року. Оскільки, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована щомісячно, починаючи з червня 2014 року, тобто вже після 14 квітня 2014р., то нарахована з цього часу пеня в сумі 1400 грн. стягненню не підлягає. Також не підлягають стягненню штрафи у розмірі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 896,18 грн. (процентна складова), які нараховані на час звернення з позовом, тобто після 14 квітня 2015 року. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог в сумі 2 475,07 грн. ( 85,53% від 2 893,80 грн. сум судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом і судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги).

Outcome: partial