Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Приватбанк», в якому просить: визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8797 від 11 вересня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNQ1RX203270085 від 04 жовтня 2008 року в сумі 181114,61 грн, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового зору в розмірі 704,80 грн; стягнути з відповідача на її користь судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 04 жовтня 2008 року між позивачем та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено кредитний договір № DNQ1RX203270085, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 5382,11 грн на строк 18 місяців. 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис №8797, відповідно до якого з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 181114,61 грн, в тому числі: 5382,11 грн - залишок заборгованості за кредитом; 54648 грн - залишок заборгованості за відсотками; 1808,38 грн - комісія; 164753,13 грн - пеня; 8624,51 грн - штраф. Строк, за який проводиться стягнення - вісім років десять місяців шість днів, а саме з 04.10.2008 року по 10.08.2017 року. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. Влітку 2018 року позивач дізналася, що постановою державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Кайдаш Ю.О. відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого зазначеного виконавчого напису. Позивач посилається на те, що вищевказаний виконавчий напис є незаконним та таким що не підлягає виконанню. У нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Позивач в судове засідання не з?явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач помилково дійшов висновку, що заборгованість позичальника є спірною. Виконавчий напис вчинено з дотриманням ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1., 3,2 гл. 19 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі оригіналу кредитного договору та виписки про рух коштів, що є первинним документом. При цьому позивач не вказав в чому полягає спірність заборгованості по кредитному договору. Також позивач безпідставно вважає, що виконавчий напис вчинений поза межами трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки у відповідності до умов кредитного договору позичальник зобов`язався погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, погасити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, комісію й неустойку, не пізніше дати, зазначеною в повідомленні банку. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, в якому пропонується стягнути грошові кошти у сумі 184114,61 грн з позивача [PERSON] , які є її боргом за кредитним договором № DNQ1RX203270085 від 04.10.2008 року, укладеним між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Нотаріус пропонує задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: 5382,11 грн залишок заборгованості; 546,48 грн залишок заборгованості за відсотками; 1808,38 грн комісія; 164753,13 грн пеня; 8624,51 грн штраф, що всього становить 181114,61 грн. Витрати, пов?язані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. Всього з урахуванням витрат, пов?язаних з вчиненням виконавчого напису 184114,61 грн. Виконавчий напис набрав чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 11.09.2017 року (а.с.90). Як зазначено у самому виконавчому написі, строк за який провадиться стягнення вісім років десять місяців шість днів, а саме з 04.10.2008 року по 10.08.2017 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів, до нотаріусів подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку документів, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу слід надати кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суду не було надано доказів того, що у нотаріуса були підстави видавати виконавчий напис про стягнення коштів за період більший ніж три роки. Сам факт вимоги видати виконавчий напис за період більший ніж три роки без достатніх на то підстав, є підтвердженням того, що сума не є безспірною. Крім того, на думку суду, сам факт звернення позивача з цим позовом також може свідчити про наявність спору щодо розміру заборгованості. Враховуючи, що період, за який нарахована заборгованість, охоплює строк понад три роки до дня звернення, а саме з 04.10.2008 року по 10.08.2017 року, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача, як стягувача є неправомірними, а тому виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8797 від 11 вересня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNQ1RX203270085 від 04 жовтня 2008 року, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати на правничу професійну допомогу. Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт, до договору про надання правової допомоги адвокатом № 34 від 19.07.2018 року, загальна вартість виконаних робіт складає 1000 грн (а.с.114), а факт оплати підтвердується квитанцією № 06/18 від 08 листопада 2018 року (а.с.12). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв?язку з тим, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору 704,80 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу 1000 грн.

Outcome: approved