Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просить суд: звільнити з-під арешту нерухоме майно шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо арешту нерухомого майна, а саме: Ѕ частки квартири [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2010 року, Третьою Одеською нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 10010589, 07.07.2010) номер запису про обтяження 35802445 від 07.07.2010. Підставою для звернення до суду позивач вказує порушення свого права власності та неможливості ним вільно та на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном у зв`язку із накладеним на нього арештом. Справа слухалась у судових засіданнях, в яких брали участь і представник позивача. І представник відповідача [PERSON] , і відповідач [PERSON] . В судове засідання 16.12.2021 року сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час дату та місце проведення судового засідання. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення. Суд розглянувши вказане клопотання, відмовив у його задоволенні з огляду на тривалий строк розгляду справи, стадію судового розгляду та надання сторонами усіх доказів та пояснень, суд вважає, що підстав відкладати справу не має. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд під час вирішення спору виходить з наступного. Статтею 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що 14 квітня 2008 року між ПАТ «УКСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1133303036000, за умовами якого банк надавав [PERSON] кредит в іноземній валюті в в сумі 80 000, 00 дол. США на строк до 16 квітня 2018 року зі сплатою 13, 5 % річних за користування кредитом. Також між вказаними вище сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Одночасно з вказаними договорами, 14 квітня 2008 року АКБ «УкрСиббанк» уклав з [PERSON] договір поруки №197062, згідно з якими останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з вищевказаного кредитного договору. Ухвалою від 02.07.2010 року, копію якої надано позивачем разом із поданням позовної заяви, у справі № 2-5739/2010 Київським районним судом м. Одеси було задоволено заяву представника [PERSON] про забезпечення позову та серед іншого майна, накладено арешт на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі вказаної ухвали, Третьою одеською нотаріальною конторою було накладено обтяження на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 10010589, номер запису про обтяження 35802445 від 07.07.2010 року). Рішенням 24.11.2015 року, ухваленим Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/15763/15-ц, суд задовольнив позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] та стягнув на користь позивача заборгованість за кредитним договором №11333036000 від 14 квітня 2008 року в розмірі 147375 (сто сорок сім тисяч триста сімдесят п`ять) грн. Рішення набрало законної сили. Таким чином, на момент винесення рішенням Приморським районним судом м. Одеси від 24. 11.2015 року, Ѕ спірного майна вже перебувала під арештом відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси. 28.11.2019 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» було укладено договір факторингу № 28/11/2019, відповідно до якого усі права вимоги АТ «УКРСИББАНК» до [PERSON] за кредитним договором №11333036000 від 14 квітня 2008 року з усіма додатковими до нього угодами були відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС». Також Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» були відступлені та перейшли до Цессіонарія права за договором іпотеки від 28.11.2019 року, що укладений між ПАТ АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС». Позивач надав до суду Акт приймання - передачі документації від 28.11.2019 року, складеного на виконання договору Факторингу № 28/11/2019. На підставі виданого Приморським районним судом м. Одеси виконавчого листа, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. 30.09.2019 року було винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження і 19.12.2019 року вказаним приватним виконавцем рамках виконавчого провадження було виставлено на електронні торги (СЕТАМ) чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира не була продана на електронних торгах, а тому відповідно до даних свідоцтва № [NUMBER] , виданого 04.03.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», вирішило залишити непродане майно за собою. При цьому позивач вказує на те, що під час реєстрації права власності нотаріус не повідомила його про те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.07.201 року на частку придбаного майна було накладено арешт. Позивач вказує на те, що про існування обтяження на квартиру йому стало відомо лише 02.02.2021 року з Інформаційної довідки № 242667975. У той же час із роздруківки з офіційного сайту СЕТАМ, наданої відповідачем як додаток до відзиву на позовну заяву, у розділі «Інформація про лот», зазначені усі відомості про обтяження майна, у тому числі і арешт № 10010589, накладений ухвалою у справі № 2-5739/2010 Київським районним судом міста Одеси. Таким чином, суд встановив, що інформація про арешт майна на момент придбання на електронних торгах спірної квартири була відкритою. Вважаючи такий арешт майна незаконним та вказуючи на перешкоди у реалізації своїх прав як власника на квартиру, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою для захисту свої порушених прав. З дослідженої судом наданої позивачем копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242667975 від 02.02.2021 року вбачається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Тетяною Іванівною внесено запис про обтяження майна на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2010 року по справі № 2-5739/2010, вид обтяження - арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження - Ѕ частка. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, ні у відділів державної виконавчої служби м. Одеса, ні в приватних виконавців на виконанні немає ні ухвал, ні рішень по справі № 2-5739/2010. Сторони також не надають копії ні виконавчого листа, ні постави про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Банк, звертаючись до суду з позовом, вказував про порушення його прав як іпотекодержателя накладенням судом арешту на спірне майно в порядку забезпечення позову у справі про стягнення боргу. Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення судом ухвали від 6 листопада 2013 року (далі ЦПК України 2004 року), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо. Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК України 2004 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. У справі, у якій вжито заходи забезпечення позову, предметом позову були вимоги про стягнення боргу. Разом з цим, спірне нерухоме майно є предметом іпотеки. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18. Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або заклопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищої інстанції. Разом з тим, незважаючи на наявність у відповідача пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач не скористався своїм правом на оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2010 року по справі № 2-5739/2010 року на підставі якої накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно, та яке є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі. Про необхідність саме такого способу захисту права іпотекодержателя зазначив Верховний Суд у постанові від 08.11.2021 у справі № 369/10136/18 , правовідносини в якій є подібними з даними правовідносинами. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення спірного майна з-під арешту у обраний позивачем спосіб та суд відмовляє у задоволені позову.

Outcome: dismissed