Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі - ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 3293810728-022618 від 13 липня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 14 100 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 3 000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 4 800 грн. 00 коп., заборгованості за пенею у розмірі - 6 300 грн. 00 коп., а також судові витрати у розмірі - 1 921 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 13 липня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» (далі - ТОВ «ФК «Є Гроші») та відповідачем [PERSON] укладено договір № 3293810728-022618 про надання позики, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. Вказаний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті http://e-groshi.com та виконання певних дій, які свідчать про укладення договору. Договір № 3293810728-022618 від 13 липня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій статтями 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами. ТОВ «ФК «Є Гроші» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. Платіжним повідомленням підтверджується, що ТОВ «ФК «Є Гроші» перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28 грудня 2017 року. Відповідно до умов пункту 10.1.3 договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Строк надання послуг за цим договором розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору. Строк, на який надається позика за цим договором становить 31 день. Дата надання позики 13 липня 2018 року, дата повернення позики - не пізніше 23.00 12 серпня 2018 року включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1 091 грн. 10 коп. за 31 день. Процентна ставка за договором складає 2 % за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60 грн. 00 коп. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, й закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4 091 грн. 10 коп. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, позичальник не виконала, тим самим порушила умови договору. Станом на 01 листопада 2018 року у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі - 14 100 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 3 000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 4 800 грн. 00 коп., заборгованості за пенею у розмірі - 6 300 грн. 00 коп. 01 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Є Гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0111/2, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язався оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі - 3 570 613 грн. 24 коп., що виникли у клієнта згідно із договорами, укладеними між клієнтом та боржниками. Відповідно до витягу з акту прийому передачі прав вимоги згідно із договором факторингу, що є додатком № 1 до вказаного договору між ТОВ «ФК «Преміум Актив» набув право вимоги за грошовими зобов`язаннями щодо боржника [PERSON] на суму 14 100 грн. 00 коп. З підстав стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до частини четвертої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Не погоджуючись із вказаним позовом про стягнення заборгованості, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати недійсним кредитний договір № 3293810728-022618 від 13 липня 2018 року. В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що 13 липня 2018 року між [PERSON] й ТОВ «ФК «Є Гроші» укладено договір надання позики в тому числі на умовах фінансового кредиту № 3293810728-022618. При укладенні вищевказаного кредитного договору порушено права відповідача як споживача, що передбачені нормами законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», зокрема не ознайомлено із умовами кредитування, суттю фінансових послуг та ризиками. Відповідач вважає, що при укладенні кредитного договору через неналежну інформативність з боку позивача та необізнаність вона не змогла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності. Умови кредитного договору щодо встановлення пені у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення є несправедливими. У судове засідання позивач ТОВ «ФК «Преміум Актив» представника не направив. У позовній заяві, а також у окремому клопотанні директор ТОВ «ФК «Преміум Актив» [PERSON]. просив суд розглянути дану справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у визначеному законом порядку. Спільно із зустрічним позовом відповідач [PERSON] направила до суду клопотання, в якому просила суд розглянути зустрічний позов про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору без її участі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Є Гроші» та [PERSON] укладено договір № 3293810728-022618 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказаний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору, що підтверджується копією договору. 12 жовтня 2018 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно із частиною першою цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до пункту 12, частини першої статті 3 вказаного Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін». Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (стаття 207 ЦК України). Так, виходячи з вищезазначеного, договір № 3293810728-022618 від 13 липня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій статтями 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із пунктом 2.1. договору позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.2.1, 3.3 договору позика складає - 3 000 грн. 00 коп. сума процентів за користування позикою становить 1 091 грн. 10 коп. за 31 день. Процентна ставка за договором складає 2 % за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60 грн. 00 коп. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, й закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4 191 грн. 10 коп. Відповідно до платіжного доручення № 4544 від 13 липня 2018 року ТОВ «ФК «Є Гроші» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. Згідно із повідомленням 13 липня 2018 року через платіжну систему «Платон» (ТОВ «Платежі Онлайн») було проведену успішну видачу займу на карту клієнта. Відповідно до умов пункту 10.1.3. договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору, (пункт 5.1 Договору). Строк, на який надається позика за цим договором становить 14 (пункт 5.2. договору). Дата надання позики 13 липня 2018 року (пункт 5.3 Договору). Дата повернення позики - не пізніше 23:00 12 серпня 2018 року включно (пункт 5.4 Договору). Отже, ТОВ «ФК «Є Гроші» свої зобов`язання за договором від 13 липня 2018 року виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. Факту отримання грошових коштів відповідач [PERSON] не заперечувала, доказів, які б спростовували ці обставини не надавала. Відповідно до пункту 7.1. договору надання позики у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.(стаття 612 ЦК України). Станом на 01 листопада 2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені пунктом 5.4. даного договору, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі - 14 100 грн. 00 коп., що складається із складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 3 000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 4 800 грн. 00 коп., заборгованості за пенею у розмірі - 6 300 грн. 00 коп. 01 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Є Гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0111/2, за яким до позивача перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі - 3 570 613 грн. 24 коп., що виникли у клієнта згідно із договорами, укладеними між клієнтом та боржниками. Згідно із витягом із акту прийому-передачі прав вимоги, що є додатком № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу ТОВ «ФК «Преміум Актив» набув право вимоги за грошовими зобов`язаннями безпосередньо до боржника [PERSON] на суму 14 100 грн. 00 коп. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, позивач у визначеному законом порядку набув право вимоги до [PERSON] , яка є боржником. Щодо вимог за зустрічним позовом, то суд керується наступним. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Матеріалами справи встановлено, що 13 липня 2018 року ТОВ «ФК «Є Гроші» укладено договір надання позики на умовах фінансового кредиту. Щодо посилання позивача на невідповідність змісту договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо достовірної та доступної інформації слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача та інші умови. Пунктом 6 частини третьої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Відповідно до частини шостої 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Згідно із пунктом 4.3 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту позичальник підписанням цього договору підтверджує та гарантує, зокрема, що на момент його укладення він отримав від позикодавця повну і достовірну інформацію про його особу та місцезнаходження, а також про умови отримання позики (фінансового кредиту). Пунктом 12.8 спірного договору передбачено, що позичальник підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений із Умовами надання позики в тому числі у формі фінансового кредиту ТОВ «ФК «Є Гроші», розміщеними на сайті позикодавця й приймає їх положення як публічну оферту на укладення цього договору. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний кредитний договір укладений у письмовій формі, у ньому вказано предмет договору, яким є надання кредитних коштів, визначено розмір кредиту, плату за користування кредитними коштами та строк повернення кредиту, договір підписаний обома сторонами. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали. Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Відповідно до частини другої статті 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору відповідач могла скористатись своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідно до частини першої статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідач є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам. Така особа має сама визначати необхідну кількість часу, якої буде достатньо для прийняття рішення. Жодних доказів того, що позивач надав відповідачу недостовірну інформацію щодо умов договору та спонукав підписати договір, обмеживши її у часі, у зв`язку з чим вона не мала можливості в повній мірі ознайомитись з умовами кредитного договору матеріали справи не містять. Отже, суд дійшов до переконання, що позивач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору та остання підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом, що є дотриманням положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також підставою для визнання недійсним кредитного договору, на думку відповідача, є порушення вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні її в оману щодо умов договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ «ФК «Є Гроші» ввів її в оману, щодо істотних умов договору, а також не надано доказів нечесної підприємницької практики. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач вважає, що умови договору, якими визначений розмір процентів за користування позикою та пені є несправедливими (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення нього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно із пунктом 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У ході розгляду справи по суті судом встановлено, що оскаржуваний договір, укладений між сторонами з дотриманням вимог щодо його форми, підписаний обома сторонами, які в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, та підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом, що є дотриманням положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем у свою чергу також не наведено обставин, які б обґрунтовували заявлені нею позовні вимоги та свідчили про недобросовісність фінансової установи при укладенні кредитного договору, невідповідність змісту правочину цивільному законодавству, а тому суд не вбачає підстав для визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідачем також подано до суду заяву про застосування частини третьої статті 551 ЦК України щодо стягнення пені у розмірі - 6 300 грн. 00 коп. Згідно із частиною першою та другою статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, встановлених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі - 6 300 грн. 00 коп. Вказана сума у два рази перевищує розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи не співмірність розміру боргу з розміром штрафних санкцій, враховуючи позицію, що пеня не повинна перетворюватися на джерело збагачення, оскільки в такому випадку остання втрачає свою стимулюючу функцію, з урахуванням визначених статтею 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 3 000 грн. 00 коп. У постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року (справа №523/19182/14-ц) зроблено висновок, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на викладені обставини стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі - 10 800 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 3 000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 800 грн. 00 коп. та пені у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 1 471 грн. 40 коп.

Outcome: approved