Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи пред'явлений позов та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач посилався на ті обставини, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 09 липня 2015 року. Під час шлюбу в сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. У теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі різних поглядів на сумісне життя позивач втратив до відповідача почуття кохання і поваги, шлюб носить формальний характер. У зв'язку із викладеними обставинами, позивач звернувся в суд з даним позовом про розірвання шлюбу. Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористалась, відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не надходив, однак від сторони надійшла заява про відсутність заперечень проти розірвання шлюбу. Від відповідача [PERSON] до суду надходив зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини. Ухвалою суду від 15 травня 2018 року було відмовлено в об'єднанні в одне провадження відповідних вимог. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але від представника особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але від особи на адресу суду надійшла заява про розгляд цивільної справи за її відсутності в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. Як передбачає ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що позивач від позову не відмовився, а відповідач вимоги визнала, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем даного позову та ухвалити рішення про його задоволення. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1342 від 09 липня 2015 року. У період шлюбу в подружжя народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 02 лютого 2018 року, актовий запис №11654 від 16 грудня 2016 року. Втім, позивач просить суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Водночас, згідно зі ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що примирення, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї і шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved