Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним Договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON], та визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що 01.05.13 року між нею та відповідачем укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] належну йому ? частини квартири [ADDRESS]. На виконання умов договору сторонами складено Акт прийому-передачі коштів згідно договору від 01.05.13 року та Акт прийому-передачі ключів від 01.05.13 року. Вказувала, що відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на стан здоров'я та брак часу. Тому у зв'язку з виконанням своїх обов'язків, передбачених договором купівлі-продажу просить визнати договір дійсним та визнати за нею право власності на дане майно на підставі ст.ст. 218, 220 ЦК України. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Представник [PERSON] заперечувала проти позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 01.05.13 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] належну йому ? частини квартири [ADDRESS], за 100 000 грн., що належить йому згідно Свідоцтва про право власності на житло від 07.05.03 року. Згідно Акту прийому-передачі грошових коштів від 01.05.13 року, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 100 000 грн. Однак, до цього часу договір купівлі продажу нотаріально не посвідчений через ухиляння відповідача від такого. Відповідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так у разі укладання договору про купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі, без додержання нотаріального посвідчення та державної реєстрації до 31.12.2012 року (включно), такі договори не підлягають визнанню дійсними ні при яких умовах, оскільки існує наступна правова позиція «Положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав і обов'язків для сторін». В той же час, з 01.01.2013 року у Цивільний кодекс України внесли суттєві зміни, пов'язані зі скасуванням державної реєстрації правочинів. Так з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, по відношенню до ч. 2,3 статті 182, ч. 4 статті 334, ч. 3 статті 640 та статті 657 ЦК України. Згідно до цих змін, державна реєстрація договору (правочину) нерухомого майна скасовано. З ч. 3 ст. 334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно ч. 2 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу. Ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, з 01.01.2013 року було скасовано обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу нерухомого майна після його нотаріального посвідчення, що було основною умовою усіх вищезазначених правових позицій Верховного суду України, а договори є укладеними саме з моменту нотаріального посвідчення. Згідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати: - чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню; - чому він не був нотаріально посвідчений; - чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення; - чи втрачена така можливість; - чи немає інших підстав нікчемності правочину. Виходячи з наведених обставин, та з урахуванням встановленого факту ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору, що підтверджується, зокрема, його заявою від 28.04.16 року, довідками з реабілітаційних установ від 11.03.16 року, від 26.03.16 року, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача та задовольнити позов в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS] від 01.05.13 року. Суд відмовляє в частині визнання за позивачем права власності на частину квартири, оскільки згідно 220 ЦК України, договір лише визнається дійсним, а визнання права власності не передбачено, оскільки право власності виникає в силу Закону, зокрема на підставі частини 3 статті 334 ЦК України після набрання чинності таким рішенням суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial