Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку з його дозволу була зареєстрована [PERSON] - жінка сина позивача, яка за місцем реєстрації не проживає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить ? частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності порядку спадкування від 21 травня 2002 року №1644, /а.с.5/. У будинку за адресою: [ADDRESS] згідно довідки Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з 20 січня 2009 року зареєстрована [PERSON], [INFO] - відповідач по справі, яка на момент реєстрації була дружиною сина позивача. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 28 квітня 2015 року комісії у складі депутата Вільненської сільської ради, відповідач прописаний, але не проживає за адресою прописки з 2010 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 121,40 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 121,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та судовий збір в розмірі 121,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: approved