Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що 31 липня 1992 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. За період шлюбу сторонами було придбано у спільну власність нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року шлюб розірвано. Вирішити питання про розподіл спільного майна у добровільному порядку відповідач відмовляється, тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Представник позивача у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Сторона відповідача у відкрите судове засідання зявилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволення позову. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1992 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року шлюб розірвано. В період шлюбу було придбано нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року). Право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстровані за [PERSON]. Судом встановлено, що спільним майном [PERSON] та [PERSON] є нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 914847 від 04.11.2010 року) та нежитлове приміщення офіс, загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 148/1 (Свідоцтво про право власності САС № 628010 від 02.03.2009 року), оскільки відповідно до ст.\~60, ч. 1 ст.\~70 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як наголошує ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до частини 1\~ст.60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до\~ст.63 СК України. Разом з тим у постановах від 25.11.2015, 12.10.2016 ВСУ висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять спростування того, що спірне майно є саме обєктом спільного сумісної власності подружжя. Положеннями\~ст. 69 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст.ст.\~70,\~71 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved