Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У поданій до суду заяві позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] борг на загальну суму 66636,47 грн., обґрунтовуючи тим, що 18 вересня 2014 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 16500 грн. строком до 22 жовтня 2014 року. На підтвердження отримання позики відповідач надав йому розписку, в якій визначена сума позики та строки повернення, проте в установлений строк кошти не були повернуті, чим відповідач порушив взяті зобовязання. Крім того, 22 вересня 2014 року він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 18700 грн. строком до 22 лютого 2015 року, отримавши на підтвердження позики розписку, які також у встановлений строк кошти не були повернуті. У добровільному порядку повернути борг відповідач відмовляється. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем їх проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. Відповідач належних доказів поважної причини повторної неявки до суду не представив. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. При таких умовах суд вважає за можливе винести згідно ч.4 ст.169 ЦПК України заочне рішення. За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з позикою грошей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З письмової розписки [PERSON] вбачається, що 18 вересня 2014 року він отримав позику від [PERSON] в сумі 16500 грн., зобовязавшись повернути кошти до 22 жовтня 2014 року. Крім того, з письмової розписки [PERSON] вбачається, що 22 вересня 2014 року він отримав позику від [PERSON] в сумі 18700 грн., зобовязавшись повернути кошти до 22 лютого 2015 року. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач порушив та борг у визначені сторонами строки не повернув, що відповідачем належними доказами не спростовано. Відповідно до положень ст.545 ЦК України доказами належного виконання боргового зобов'язання є розписка кредитора, повернення ним боргового документа боржнику, внесення боргу в депозит нотаріуса (ст.537 ЦК України) тощо. З матеріалів справи слідує, що боргового документа або інших передбачених законом допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання боржником свого боргового зобов'язання перед кредитором, відповідачем суду не надано. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення боргу на загальну суму 35200 грн. (16500+18700) є обґрунтованими. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка НБУ становила: з 22.10.2014 р. по 12.11.2014 р- - 12,5%, з 13.11.2014 р. по 05.02.2015р. - 14%. з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. - 19.5%, з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. - 30%, з 28.08.2015 року по 24.09.2015 р. - 27%, з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. - 22%., з 22.04.2016 по 26.05.2016 р. 19%, з 27.05.2016 р. по 23.06. 2016 р. - 18%, з 24.06.2016 р. по 05.07.2016 р. 16,5%. Таким чином, розмір відсотків за користування позикою в сумі 16500 грн. за період з 22 жовтня 2014 року по 05 липня 2016 року становить у розмірі 6337,80 грн., а позикою в сумі 18700 за період з 22 лютого 2015 року по 05 липня 2016 року у розмірі 6268,85 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, а всього на загальну суму 12606,65 грн. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, розмір 3 відсотків річних від простроченої суми 16500 грн. за період з 22 жовтня 2014 року по 05 липня 2016 року становить 842,84 грн., а від суми 18700 за період з 22 лютого 2015 року по 05 липня 2016 року 766,17 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, а всього на загальну суму 1609,01 грн. При вирахуванні інфляційних витрат суд керується даними Держкомстату та листом Верховного Суду України №62-97р від 03 квітня 1997 року, які від простроченої суми 16500 грн. за період з 22 жовтня 2014 року по 05 липня 2016 року становлять 9714,17 грн., а від суми 18700 за період з 22 лютого 2015 року по 05 липня 2016 року 7506,64 грн., що підтверджується відповідним розрахунком позивача, а всього на загальну суму 17220,81 грн. Таким чином загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 66636,47 грн. (35200 грн. +12606,65 грн. + 1609,01 грн. +17220,81 грн.). При постановлені рішення з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в прибуток держави згідно положень ст.88 ЦПК України в розмірі 666 грн. 37 коп., оскільки позивач звільнений від їх сплати. На підставі наведеного та

Outcome: approved