Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (далі – Квартира). В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником Квартири. Станом на 21.01.2019, окрім інших членів родини, там зареєстрований колишній чоловік її доньки – відповідач по справі, який за вказаною адресою з 2017 року не з’являється, наразі місце його проживання чи перебування невідоме. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, оскільки через це вона позбавлена можливості користуватись державними пільгами субсидії на оплату комунальних послуг. В судовому засідання позивачпозовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з вказаних підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 18.11.1992 [PERSON] є власником Квартири, що підтверджується витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2015 та Інформацією з ДРРП від 06.05.2019. Відповідно до довідки ОСББ «ЖБК-1» від 21.01.2019 у Квартирі зареєстровані матір позивача [PERSON] та [PERSON] – відповідач по справі. Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання [PERSON] від 04.01.2019 встановлено, що [PERSON] зареєстрований у Квартирі, проте в ній не поживає з 2017 року, що підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] З копій свідоцтв про народження доньки позивача – [PERSON], її свідоцтва про шлюб від 02.02.2013 та про розірвання шлюбу від 13.02.2018, встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком доньки позивача. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні факт не проживання колишнього зятя позивача понад 1 рік. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім’ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім’ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Квартира належить позивачу, відповідач – колишній член сім’ї власника житлового приміщення, не проживає в ній без поважних причин понад 1 рік, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїммайном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved