Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON] з будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстроване місце проживання її колишнього чоловіка - [PERSON] , який у будинку не проживає понад 10 років, будь-які особисті речі у будинку відсутні, він не бере участі в утриманні будинку. На даний час вона має право на отримання державної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, але реєстрація місця проживання відповідача у належному їй будинку перешкоджає в отриманні гарантованої їй державою допомоги. В добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання відповідач не бажає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити, вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, ним не поданий відзив. За змістом ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] відповідно до договору дарування будинку від 21.06.2002, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Очеретяною В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3261. Сторони розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.05.2011, актовий запис за №112 від 19.05.2010. Після розірвання шлюбу їм присвоєно прізвища: йому - [PERSON] , їй - [PERSON] . 30.07.2013 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.2013, прізвище чоловіка після укладення шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними будинкової книги на зазначений житловий будинок та відповіддю за вих. № 01/01-20/1563/01/1645 від 19.02.2021 року Виконавчого комітету Уманської міської ради на запит суду. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою реєстрації в будинку [ADDRESS] понад 10 років. Зазначене підтверджується актом мешканців [ADDRESS] від 09.02.2021. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою понад 10 років. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Тому позов у цій частині належить задовольнити. Що стосується заявлених позовних вимог про встановлення порядку виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON] , то позов у даній частині задоволенню не підлягає з урахуванням зазначених положень та вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою тощо. Тобто, на законодавчому рівні вже визначено, що рішення суду є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: partial