Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», в якому просить стягнути з відповідачів суму страхового відшкодування в розмірі 51 857,08грн, витрати по оплаті послуг судового експерта в розмірі 2000грн., та судовий збір в сумі 768,40грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зіслався на те, що 01 березня 2017 року о 13 год. 47 хв. в м. Львові на перехресті вул. Замарстинівська - Заводська, сталось дорожньо-транспортна пригода за участю працівника ЛКП «Львівелектротранс» водія [PERSON] , яка керуючи трамваєм «КТ-4СУ», номер 1101 , який належить відповідачу рухаючись заднім ходом, не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем позивача ФОРД ФІЄСТА д.н.з. [NUMBER] , який рухався в протилежному - зустрічному напрямку та повертав ліворуч, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ЛКП «Львівелектротранс» була забезпечена договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 01/02-05 К072119, укладеним 16 березня 2016року між відповідачами на строк з 20 березня 2016року по 19 березня 2017року з визначеним лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в сумі 150 000 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 465/1397/17, яка не оскаржена, не скасована та вступила в законну силу, встановлена та доведена протиправність діяння, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між діянням і шкодою та вина штатного працівника ЛКП «Львівелектротранс» водія [PERSON] у вчиненні зазначеного вище ДТП 01 березня 2017 року. 01 березня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з письмовою заявою про настання страхового випадку до якої долучив всі наявні на той час докази та документи. 11 квітня 2017 року позивач отримав відповідь від ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування у даному випадку, посилаючись на пункт 18.3.1. Договору та пояснення водія трамвая «КТ-4СУ», номер 1101 [PERSON] та представника ЛКП «Львівелектротранс» про те, що під час даної ДТП трамвай знаходився в несправному стані, тобто в аварійному стані, технічний стан його не відповідав вимогам ПДР для подальшого руху. 31 жовтня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 51 857,08 грн. та витрат по оплаті послуг судового експерта в розмірі 2000 грн. та долучив до неї всі передбачені законом документи. Зазначає, що відповідачі не здійснили виплату позивачу страхового відшкодування, не привели пошкоджений автомобіль позивача до попереднього стану. Станом на день звернення до суду позивач не отримав від відповідачів жодних коштів в якості страхового відшкодування. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні 08 квітня 2019 року представник позивача - адвокат Сокальський Д.А. позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача ЛКП «Львівелектротранс» Бегей І.М. в судовому засіданні 08 квітня 2019 року проти задоволення позову в частині стягнення з ЛКП «Львівелектротранс» заперечив, зіславшись на обставини, викладені у відзиві на позов. В судове засідання, яке було призначено на 09 квітня 2019року позивач [PERSON] , його представник - адвокат Сокальський Д.А. та представник відповідача ЛКП «Львівелектротранс» не з'явились та подали на адресу суду заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі. Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі, представник ЛКП «Львівелектротранс» просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з ЛКП «Львівелектротранс». Представник відповідача ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судові засідання жодного разу не з'явився, та в матеріалах справи міститься його відзив на позов, згідно якого він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу у його відсутності. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 09 квітня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] . - адвоката Сокальського Д.А., представника ЛКП «Львівелектротранс» - Бегея І.М., з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. На підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого 08 серпня 2015 року центром ДАІ 8001 позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «ФОРД ФІЄСТА» д.н.з. [NUMBER] . З розділів 1-5 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів номер К 072119 (ф. 11/02-05), укладеного 16 березня 2016 року між ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (Страховик) та ЛКП «Львівелектротранс» (Страхувальник), встановлено, що він укладений між відповідачами на строк з 20 березня 2016 року по 19 березня 2017 року. Предметом договору є майнові інтереси Страхувальника пов'язані з відшкодуванням шкоди заподіяної ним майну третіх осіб внаслідок ДТП під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме трамваю з номером 1101 . Страховим випадком є пред'явлення претензії про відшкодування шкоди заподіяної третій особі, яка визнана Страхувальником в добровільному порядку або набуття чинності рішенням суду згідно якому Страхувальник зобов'язаний відшкодувати шкоду майну третьої особи внаслідок ДТП під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ліміт відповідальності на один страховий випадок на один забезпечений транспортний засіб визначений пунктами 7.1, 7.2, 8.2 Договору в сумі 150000грн. Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів номер К 072119 ( ф. 11/02-05) від 16 березня 2016року відповідачі внесли зміни в пункти 8.1 шляхом зменшення ліміту відповідальності страховика щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в розмірі 100 000 грн на весь строк дії договору. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність відповідача ЛКП «Львівелектротранс» була забезпечена договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів номер К 072119 (ф. 11/02-05) укладеному 16 березня 2016 року. В межах строку дії даного договору стався страховий випадок, а саме як встановлено постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року у справі № 465/1397/17, яка не оскаржена, не скасована та вступила в законну силу, встановлено, що 01 березня 2017 року о 13 год. 47 хв. в м. Львові на перехресті вул. Замарстинівська - Заводська, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю працівника ЛКП «Львівелектротранс» водія [PERSON] , яка керуючи трамваєм «КТ-4СУ», номер 1101 , який належить відповідачу ЛКП «Львівелектротранс», рухаючись заднім ходом, не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем позивача марки «ФОРД ФІЄСТА» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в протилежному - зустрічному напрямку та повертав ліворуч. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року у справі № 465/1397/17 доведена протиправність діяння, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між діянням і шкодою та вина працівника ЛКП «Львівелектротранс» водія [PERSON] у вчиненні зазначеного вище ДТП 01 березня 2017 року. У листі ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 11 квітня 2017 року № 2081, адресованому позивачу, зазначається про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування у даному випадку, посилаючись на пункт 18.3.1. Договору та пояснення водія трамвая «КТ-4СУ», номер 1101 [PERSON] від 01.03.2017року та та представника ЛКП «Львівелектротранс» від 02.03.2017 року про те, що під час даної ДТП трамвай знаходився в несправному стані, тобто в аварійному стані, технічний стан його не відповідав вимогам ПДР для подальшого руху. Однак така відмова відповідача відхиляється судом з наступних мотивів. Пунком 18.3.1. договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів номер К 072119 (ф. 11/02-05) укладеному 16 березня 2016 року між відповідачами передбачений випадок при настанні якого страховик не відшкодовує шкоду заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, технічний стан якого не відповідав вимогам правил дорожнього руху або експлуатації забезпеченого транспортного засобу в аварійному стані. Пунктами 2.3. Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Пунктами 31.1 та 31.3 Правил дорожнього руху визначено, що забороняється експлуатація тролейбусів і трамваїв за наявності будь-якої несправності, зазначеної в правилах технічної експлуатації цих транспортних засобів. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: б) якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Однак в матеріалах справи відсутні допустимі, достовірні та достатні докази обставин, зазначених в пункті 18.3.1 Договору, а пояснення водія трамвая та представника відповідача про те, що під час даної ДТП трамвай знаходився в несправному стані, тобто в аварійному стані, технічний стан його не відповідав вимогам ПДР для подальшого руху, суд до уваги не бере, оскільки вони не відповідають та суперечать вимогам пунктів 2.3, 31.1, 31.3 (б) Правил дорожнього руху України та статей 78, 79, 80 ЦПК України та є недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом. Згідно письмового висновку судового експерта товарознавця Холодцова Д. В. № 6672 від 24 жовтня 2018року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ФОРД ФІЄСТА д.н.з. [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП 01.03.2017року становить 51 857,08грн. Згідно квитанції № 6672 від 24 жовтня 2018року за проведення даної експертизи позивач сплатив судовому експерту 2000 грн. 31 жовтня 2018року позивач звернувся до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 51857,08грн та витрат по оплаті послуг судового експерта в розмірі 2 000 грн. До відзиву на позовну заяву відповідач ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не долучив доказів задоволення або відмови в задоволенні заяви позивача від 31 жовтня 2018 року. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання чи ненастання певної події. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акту (аварійного сертифіката) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч.1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. За змістом ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення страхового відшкодування, витрат на визначення вартості матеріального збитку та судових витрат з ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки відповідно до пункту 19.4.2 Договору добровільного страхування Страховик зобов'язаний протягом 2-х робочих днів , як тільки стане відомо про настання події, яка в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування. Пунктом 19.4.3 страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та строки передбачені цим договором. Пунктом 22.1 Договору добровільного страхування страховик здійснює виплату страхового відшкодування на підставі заяви страхувальника/третьої особи і страхового акту, який складається страховиком. У разі заподіяння шкоди майну третьої особи страховик відшкодовує обґрунтовані документально підтверджені витрати, які пов'язані з відновлюваним ремонтом майна, що передбачено пунктом 22.5 Договору добровільного страхування. Рішення про здійснення або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10-ти робочих днів з дня надання Страхувальником /Третьою особою (Спадкоємцем) усіх необхідних документів, що визначено пунктом 23.1 Договору добровільного страхування. Оскільки ДТП вчинила працівник юридичної особи відповідача, вина, протиправність діяння та безпосередній причинно - наслідковий зв'язок між діянням та шкодою, завданою її діями майну позивача доведено, та не заперечується сторонами, відповідальність за заподіяну нею шкоду несе юридична особа з якою винна особа (працівник) перебуває у трудових (службових) обов'язків, а саме ЛКП «Львівелектротранс», який застрахував свою відповідальність уклавши Договір добровільного страхування з відповідачем ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Таким чином суд приходить до висновку, що ЛКП «Львівелектротранс» не були порушені права та інтереси позивача у даній справі. Відповідач ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» порушив виконання договірних зобов'язань неправомірно відмовивши позивачу у виплаті страхового відшкодування не дотримався умов договору добровільного страхування та вимог діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини та порушив права позивача [PERSON] ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порушення пункту 22.6 договору не визначив вартість відновлюваного ремонту на підставі звіту (акту) чи висновку експерта (експертного дослідження), чим фактично змусив позивача звертатись до судового експерта Холодцова Д. В. та оплачувати його послуги в розмірі 2000грн, тому такі витрати також необхідно покласти на відповідача ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач поніс судові витрати, пов'язані із розглядом справи в розмірі 768,40грн, які складаються із судового збору. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача [PERSON] підлягає 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved