Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус КМНО Шевельов Я.Д., ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» про визнання недійсним договору іпотеки. У своєму позові просить визнати недійсним договір про іпотеку від 14.04.2006 із внесеними змінами від 27.08.2007, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 849, укладений між [PERSON] та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що не перебуває у шлюбних відносинах із [PERSON] починаючи з 21.03.1996 і на момент укладення між ним та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») договору про іпотеку, 90/100 частин кв. [ADDRESS] та є предметом вищевказаного договору належало їй на праві власності. Будь-якої згоди на передачу своєї частини квартири в іпотеку на момент укладення цього договору вона не надавала. За наведених обставин вважає договір про іпотеку від 14.04.2006 укладений між [PERSON] та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», таким, що порушує її права та просить задовольнити позов в заявлений нею спосіб. Представник [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання свого представника не направив, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус КМНО Шевельов Я.Д. в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява про проведення судового засідання за його відсутності. Третя особа ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» в судове засідання свого представника не направила, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів та третіх осіб на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні , 14.04.2006 між [PERSON] та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») було укладено кредитний договір (а.с. 121-123). На виконання умов договору [PERSON] було відкрито відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування 120000 доларів США 00 центів, зі сплатою 16 % річних, зі строком повернення до 14.04.2009. Крім того, в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ним та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») 14.04.2006 було укладено договір іпотеки (а.с. 9, 10, 120) предметом якого є п'ятикімнатна квартира [ADDRESS]. В подальшому, ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») відступило право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ «Дельта Банк». 26.02.2015 [PERSON] звернулася до суду та просить визнати недійсним договір іпотеки укладений між [PERSON] та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») 14.04.2006 року, наголошуючи на тому, що вказаний договір порушує її права як співвласника кв. [ADDRESS]. Суд погоджується з вимогами позивача виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Підпунктом 1.2 п. 1 договору іпотеки укладеного 14.04.2006 між [PERSON] та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» зазначено, що в забезпечення основного зобов'язання, іпотекодавець, на умовах передбачених цим договором передає в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, вищевказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, частина якої в розмірі 90/100 належить [PERSON] (а.с. 18, 21-24), а частина в розмірі 10/100 належить [PERSON] (а.с.18, 21-23). Зазначена обставина підтверджується рішенням Апеляційного суду м.Києва від 28 лютого 2012р., яким було встановлено, що [PERSON] набула права власності на 90/100 частини спірної квартири, відповідно до договору про поділ майна між колишнім подружжям від 20 травня 1996р. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, що передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України. Отже, на момент укладення оспорюваного правочину, позивач [PERSON] була співвласником спірної квартири, своєї згоди на передачу у іпотеку частини вищевказаної квартири в розмірі 90/100 не надавала. З положень ст. ст. 355, 356 ЦК України вбачається, що майно, яке знаходиться у власності двох або більше осіб - співвласників, належить їм на праві спільної власності і є їх спільним майном. Згідно ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 2 ст. 356 ЦК України суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319 ЦК України). Тобто власник майна має право самостійно вирішити питання про передачу цього майна в іпотеку, отримання згоди від будь-якої особи на розпорядження своєю власністю в такий спосіб законом не вимагається. Зазначений висновок ґрунтується як на нормах ст. ст. 316, 319, ч. 2 ст. 583 ЦК України, так і на абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване в установленому порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Розпорядження ж об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Як ст. 578 ЦК України, так і спеціальна норма - ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», передбачають, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Жодним з відповідачів не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК на підтвердження правомірності укладення договору іпотеки (як то згода [PERSON] на передачу своєї частки квартири в іпотеку). За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Дельта Банк», треті особи приватний нотаріус КМНО Шевельов Я.Д., ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» про визнання недійсним договору іпотеки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 121 грн. 80 коп. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved