Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому зазначив, що 18.08.14 року близько 7-30 по вул. Заводській, 43-а с. Піщаного Кременчуцького району Полтавської області відповідачем йому нанесено середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. На лікування позивачем витрачено 3\~432,67 грн., на правову допомогу у кримінальній справі 5000 грн. Крім того, злочином йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 15\~000 грн. Просив стягнути зазначені кошти із відповідача. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача 10\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, у решті позову відмовлено. Додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року у відшкодуванні витрат на правову допомогу відмовлено за недоведеністю. В апеляційній скарзі порушено питання про часткове скасування рішення і скасування додаткового рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що скарга на рішення місцевого суду підлягає підлягають задоволенню частково, а скарга на додаткове рішення місцевого суду у повному обсязі. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 7 листопада 2014 року [PERSON] встановлено, що 18.08.14 року близько 7-30 по вул. Заводській, 43-а с. Піщаного Кременчуцького району Полтавської області він заподіяв потерпілому [PERSON] середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та відповідача засуджено за ч.1 ст.122 КК України. З урахуванням викладеного висновок місцевого суду про те, що відповідач зобовязаний відшкодувати заподіяну шкоду відповідає вимогам чинного законодавства. Посилання апелянта на безпідставне визначення розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Із справи убачається, що відповідно до вимог ст.23 ЦК України місцевим судом враховані характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховані також вимоги розумності і справедливості (а.с.41-42). Доводи апеляційної скарги про повністю необґрунтовану відмову у відшкодуванні матеріальної шкоди не відповідають матеріалам справи. За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності, тому кожна сторона зобовязана довести ти обставини, на які посилається як на обґрунтування своїх вимог, або заперечень на заявлені вимоги. Наявні у справі фотокопії медичної документації позивача (а.с.33-35) не містять відомостей про те, що лікарями призначалися і застосовувалися саме ти ліки, чеки на придбання яких ним надані, зокрема на цукор, морозиво, пюре картопляне (а.с.2-5). Також відсутні правові підстави для відшкодування добровільних внесків до Кременчуцької центральної районної лікарні (а.с.3). Проте, відмовляючи у відшкодуванні вартості проїзду Кременчук Полтава та Полтава Кременчук 19.08.14 року і 10.09.14 року (а.с.5) на загальну суму 200 грн. суд першої інстанції не врахував, що дати цих поїздок по квітках наданих позивачем співпадають із датами направлення його до Полтавської обласної клінічної лікарні у звязку із отриманими травмами (а.с.33,35). Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають підтверджені квитками 200 грн. за проїзд на медичні консультації за направленням лікарів. Також відмовляючи у стягненні 5\~000 витрат на правову допомогу, місцевий суд зазначив, що позивачем не надано жодного доказу. Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна унаслідок невідповідності його обставинам справи та нормам матеріального права. Із справи убачається, що зазначений позов предявлений у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.122 КК України (а.с.1,6-8). Відповідно до мотивувальної частини вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 7 листопада 2014 року позивачем згідно наявній у кримінальній справі квитанції (а.с. у кримінальній справі 23) сплачено адвокату [PERSON] 5\~000 грн. за надання правової допомоги (а.с.7 на звороті). За таких обставин, факт оплати та наявність квитанції про 5\~000 грн. витрат на правову допомогу встановлені та підтверджуються вироком суду. У випадку виникнення сумнівів у суду, будь яких перешкод перевірити її наявність у кримінальній справі, що зберігається у тому ж суді шляхом огляду не убачається. Також із справи убачається, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області від 15 січня 2015 року зазначений вирок скасовано у частині вирішення цивільного позову та направлено для розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с.9-10). Таким чином ідеться про витрати на правову допомогу, що надавалася за цивільним позовом у кримінальній справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу. Згідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. На підставі ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Таким чином стягненню із відповідача підлягають документально підтверджені 5\~000 грн. витрат на надання правової допомоги у кримінальній справі. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню із відповідача підлягає 243,6 грн. судового збору за розгляд позовних вимог немайнового характеру і 243,6 грн. судового збору за розгляд позовних вимог майнового характеру, а усього 487,2 грн.. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню у частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди, додаткове рішення підлягає скасуванню у повному обсязі із постановленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial