Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним, третя особа - Одеська товарна біржа. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що 19 липня 1996 року між [PERSON] - з однієї сторони, а також [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , - з іншої сторони, був укладений договір №15685 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 407/1000 частин квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого, зокрема, [PERSON] набув право власності на вказане майно. [PERSON] був чоловіком [PERSON] , проте, [INFO] помер. У теперішній час позивач не має можливості розпоряджуватись квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просила визнати правочин дійсним. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву на позов не скористалась, відзив на позов не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Одеської Нової Біржі у відкрите судове засідання не з`явився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 19 липня 1996 року між [PERSON] - з однієї сторони, а також [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , - з іншої сторони, був укладений договір №15685 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 407/1000 частин квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого, зокрема, [PERSON] набув право власності на вказане майно. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській товарній біржі, майнові права позивача були належним чином зареєстровані. [PERSON] був чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Зарянською сільрадою Саратського району Одеської області 14 травня 1989 року. Утім, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 09 жовтня 2020 року, [PERSON] [INFO] помер. Судом звернуто увагу, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 13 липня 1996 року видало технічний паспорт на ім`я [PERSON] . Правовідносини між [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] , та [PERSON] у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору - 19 липня 1996 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто, ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. У силу ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. У той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачами вказаної нерухомості, у зв`язку з чим права позивачів підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулося фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved