Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно з кредитним договором № 376/РП/39/2008-980 від 30.09.2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 101 043,00 грн. строком до 20.09.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 20 % річних. Згідно п.1.2 кредитного договору, даний кредит має цільове призначення - придбання автотранспортного засобу. Відповідно до кредитного договору, в якості забезпечення виконання зобов»язання за даним договором відповідач передав у заставу автотранспортний засіб, а саме автомобіль «Деу Нексія», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначає і про те, що в якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно договору поруки виступили поручителями та відповідають перед кредитором у тому ж об»ємі, що і позичальник, а також разом з позичальником відповідають, як солідарні відповідачі. Як вказує позивач, відповідачем [PERSON] умови кредитного договору не виконуються належним чином, в зв»язку з чим станом на 10.11.2015 року у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 77 021, 66 грн., яка складається з: -заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 35 449, 24 грн.; -заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 13 963, 54 грн.; -пеня за прострочення сплати кредиту - 17 504, 58 грн.; -штраф за порушення умов кредитного договору - 10 104, 30 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість по договору кредиту № 376/РП/39/2008-980 від 30.09.2008 року в розмірі 77 021, 66 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 406, 00 грн. з кожного з відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], заперечуючи проти позову, звернулись до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги відповідачі мотивують тим, що з матеріалів справи та обставин справи не вбачається, коли саме сплинув строк пред»явлення вимоги за останнім платежем. З урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України, відповідачі вважають, що в зв»язку з тим, що обов»язковою умовою та підставою виконання поручителем зобов»язання кредитора (у відповідності до п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору поруки та п.п.3.2.5, 3.2.7, 3.2.8 кредитного договору) є направлення на адресу поручителя письмової вимоги, що банком в порушення умов виконано не було, у позивача відсутні достатні правові підстави стягувати в позовному порядку суму боргу, штрафів та пені з них, як з поручителів. Відповідачі зазначили і про те, що, на їх думку, позивачем не надано детального та документально підтвердженого розрахунку заборгованості відповідачів, а з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити, як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом, сума пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків. Також, у даному розрахунку не зазначено усіх дат погашення позичальником тіла кредиту та відсотків за його користування. В зв»язку з цим відповідачі вважають, що позивачем не доведено наявність заборгованості, розмір якої вказаний у позовній заяві, оскільки не можна вважати розрахунком лише кінцеву суму заборгованості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також звернули увагу і на те, що відповідно до п.3.1.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником зобов»язання щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві власності. Згідно з умовами кредитного договору, предметом застави є автомобіль «Деу Нексія», 2008 року випуску, який належить заставодавцю. Вважаючи вимоги, висунуті до них, як до поручителів, відповідачі вважають, що за рахунок реалізації предмету застави можливо задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Посилаючись на викладені обставини, відповідачі [PERSON] та [PERSON] просять відмовити в задоволенні позову про стягнення з них заборгованості в повному обсязі, визнати припиненим договір поруки № 376/РП/39/2008-980 від 30.09.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], визнати припиненим договір «Автопакет» № 376/РП/39/2008-980 ID 907712 від 30.09.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], в частині, а саме п.3.3 - Порука. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, проти зустрічного позову заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення заборгованості визнав, а також визнав вимоги зустрічного позову, який також просив задовольнити та припинити поруку відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 30.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], як позичальником, і [PERSON], як поручителем, було укладено договір «Автопакет» № 376/РП/39/2008-980, відповідно до п.1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в розмірі 101043,00 грн. Згідно п.1.1.2, кредит надано на придбання автотранспортного засобу. Пунктом 1.1.3.1 кредитного договору встановлено відсоткову ставку в розмірі 20 % річних. Відповідно до п.1.1.4 даного договору, банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 20.09.2015 року (а.с.7-9). Згідно п.3.1.1 вищевказаного договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов»язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві приватної власності, а саме автомобіль «Деу Нексія», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Крім того, відповідно до п.3.2.1 кредитного договору, відповідач [PERSON], як поручитель, безвідривно та безспірно зобов»язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з цього договору. Згідно п.п.3.2.2, поручитель відповідає перед банком у тому ж об»ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов»язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Також, 30.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 376/РП/39/2008-980, відповідно до п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов»язань, що витікають з кредитного договору № 376/РП/39/2008-980 від 30.09.2008 року, в тому числі: -повернути до 20.09.2015 року кредит у сумі 101043,00 грн.; -сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 20 % на місяць; -сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; -сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобов»язання у тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором. Згідно п.1.2 зазначеного договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов»язань, вказаних у п.1.1 цього договору, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (а.с.10). Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, в зв»язку з чим має заборгованість. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 10.11.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість в загальному розмірі 77 021, 66 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 35 449, 24 грн.; - заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 13 963, 54 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту - 17 504, 58 грн.; - штраф за порушення умов кредитного договору - 10 104, 30 грн. (а.с.5-6). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що в разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що дійсно відповідачем не в повному обсязі виконано свої зобов»язання за кредитним договором, в зв»язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд також приймає до уваги визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в цій частині (а.с.69). Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як поручителів, а також вимог зустрічного позову про припинення поруки, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення в справі №6-53цс14, колегією суддів Верховного Суду України було винесено постанову від 17.09.2014 року, відповідно до якої зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року в справі 6-1265цс16 висловлена наступна правова позиція. З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.1.1. кредитного договору, кінцевий термін повернення боржником [PERSON] по кредитному договору № 376/РП/39/2008-980 від 30.08.2008 року настав 20.09.2015 року. Відтак, у банку виникло право пред»явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов»язання щодо повернення кредитів за вищевказаним договорам відповідно до умов укладених договорів поруки починаючи з 20.09.2015 року протягом наступних 6 місяців. Положення ч.4 ст.559 ЦК України є диспозитивними і чітко визначають порядок пред»явлення письмової вимоги до поручителів. Пред»явлення до суду позову про стягнення заборгованості не є такою письмовою вимогою в розумінні вищезазначеної норми закону. В той ж час, з даним позовом позивач звернувся до суду 29.01.2016 року без дотримання порядку та процедури, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України щодо направлення письмової вимоги до поручителів. Доказів направлення будь-яких вимог до поручителя з моменту виникнення права на пред»явлення такої вимоги до часу звернення до суду і під час розгляду справи позивачем суду не надано, що і дає підстави вважати, що на час постановлення рішення суду позивачем пропущено строк на пред»явлення вимоги до поручителів. Таким чином, аналізуючи зміст умов договору поруки та вищенаведених норм Цивільного Кодексу України, ретельно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність припинення оспорюваного договору поруки в зв»язку з пропуском строку на пред»явлення вимоги через недотримання позивачем процедури, передбаченої ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки суд визнає припиненим договір поруки, то відсутні і правові підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON], [PERSON] Твердження відповідачів [PERSON], [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову про те, що відповідачем надано невірний розрахунок заборгованості, суд до уваги не приймає, оскільки жодних належних доказів в спростування цього розрахунку відповідачами не надано. Посилання ж відповідачів на те, що за рахунок реалізації предмета застави можливо задовольнити вимоги банку в повному обсязі, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем обрано спосіб захисту його прав шляхом стягнення заборгованості, що не суперечить вимогам ЦК України. Вимог про звернення стягнення на предмет застави позивач не висуває. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за договором № 376/РП/39/2008-980 від 30 вересня 2008 року в розмірі 77021 грн. 66 коп., а також задовольняє вимоги зустрічного позову [PERSON], [PERSON] про визнання поруки припиненою, в зв»язку з чим відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідачів, солідарно, заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору, в розмірі 1378,00 грн. Оскільки суд задовольняє вимоги зустрічного позову, то, відповідно до положень ст.88 ЦПК України стягує з ПАТ КБ «Надра» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 11, 256, 257, 258, 526, 530, 549, 550, 551, 553, 554, 559, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial