Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У лютому 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 80000 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що згідно договору позики від 04.03.2012 відповідач отримав грошові кошти у розмірі 80000 грн. 00 коп. строком до 01.01.2017 з моменту їх отримання, однак відповідач у вказаний строк грошові кошти не повернув чим порушив виконання зобов'язання по договору позики. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представника відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, просила винести законне рішення. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 04.03.2012 зі встановленим кінцевим строком до 01.01.2017 згідно останньому було надано грошові кошти у розмірі 80000 грн 00 коп. (а.с. 9). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги позикодавцем (ст. 1049 ЦК України). Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому вказаний термін повернення коштів минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов'язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч. 1 ст. 638). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved