Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний союз Гарантбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що у період з 26.102018 по 18.02.2020 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 18.02.2020 її було звільнено із займаної посади за згодою сторін, відповідно до вимог п. 1 ст. 36 КЗпП України. Під час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена на час звільнення заробітна плата у розмірі 36\~356 грн. 24 коп. Оскільки відповідачем в повному обсязі добровільно заборгованість не виплачена, позивач посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 36\~356 грн. 24 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на день звернення до суду з позовом, 28.02.2020, становить 5\~100 грн. 80 коп. Ухвалою судді від 02.03.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Постановлено провести перше судове засідання 02.04.2020. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд» отримало ухвалу про відкриття провадження у справі 10.03.2020, тобто останнім днем для подання відзиву на позовну заяву є 25.03.2020. Станом на день проведення першого судового засідання від відповідача відзиву на позов не надійшло, з огляду на що суд дійшов до висновку про можливість розгляду цивільної справи на підставі письмових доказів, які додані позивачем до позовної заяви та не оспорені відповідачем у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в них докази у сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.10.2018 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Будівельний Союз «Гарантбуд» (наказ №2-К від 26.10.2018), у якому працювала на посаді інженера-енергетика. 18.02.2020 [PERSON] була звільнена з ТОВ «Будівельний Союз «Гарантбуд» за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 11-К від 18.02.2020 р. з 18 лютого 2020 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до довідки про розмір належних сум при звільнені вих. №20/02-20 від 18.02.2020, ТОВ «Будівельний Союз Гарантбуд» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року у розмірі 36 356,24 грн. Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як встановлено із довідки ТОВ «Будівельний союз Гарантбуд» вих. № 19/02-20 від 18.02.2020, середньоденна заробітна плата позивача складала 637 грн. 60 коп. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, за період часу з 18.02.2020 по 28.02.2020 (період в межах заявлених первісних позовних вимог), що становить 8 робочих днів, сума середнього заробітку [PERSON] за період затримки розрахунку складає 5 100 грн. 80 коп. з розрахунку: 8 р.д. х 637,60 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачу надавався строк для надання суду відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження вказаних заперечень проти позовних вимог, проте, відповідач вказаним правом не скористався, відзив на позов суду не подав. Відповідачем не спростовано факт невиплати позивачу заробітної плати при звільненні, більш того ці доводи позивача знайшли своє підтвердження у наданій суду довідці про заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року. Приймаючи до уваги зазначене, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 36356 грн. 24 коп. та середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2020 по 28.02.2020, що становить 5 100 грн. 80 коп. Відповідно до приписів ст. 163.1.1Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Крім того, враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved