Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Відділ Державної реєстрації актів про встановлення факту смерті особи у певний час. Заявник вказала, що [PERSON] за життя був її сином. За вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2014 року у справі № 392/655/14-к, котрий був залишений без змін за ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, у зв'язку із умисним позбавленням життя потерпілого [PERSON] у вересні 2013 р. 30 грудня 2014 року, з метою проведення державної реєстрації смерті свого сина, [PERSON], заявник звернулася до відділу ДРАЦС, надавши копію вказаних судових рішень. Листом начальника відділу ДРАЦС від 30.12.2014 р. заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі згаданих судових рішень, а також рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час. Посилаючись на ст. 256 ЦПК України, просить суд встановити факт смерті [PERSON] у певний час. У судовому засіданні [PERSON] підтримала власні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти заяви не надіслав. Як вбачається з письмової заяви представника заінтересованої особи від 13.02.2015 р., вона просить суд розглянути справу в її відсутність, вимоги заявника визнає повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши зазначені пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. У даному випадку, ураховуючи положення ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що визнання представником заінтересованої особи [PERSON] вимог заявника не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимогам п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [PERSON], [INFO], за життя був сином заявника. За вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2014 року у справі № 392/655/14-к, котрий був залишений без змін за ухвалою колегії судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, у зв'язку із умисним позбавленням життя потерпілого [PERSON] За вказаним вироком суду [PERSON] визнано винним та засуджено за те, що на початку вересня 2013 року (точна дата органами досудового розслідування не встановлена) він після розпивання спиртних напоїв на території свого домоволодіння разом з [PERSON] під час сварки кулаком правої руки умисно ударив [PERSON] в область грудної клітини, внаслідок чого останній помер. У подальшому [PERSON], щоб приховати сліди злочину, перетягнув труп [PERSON] до оглядової ями, яка знаходиться на території його домоволодіння, та знищив його шляхом спалювання. Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 20-730 від 29.11.2013 р. заявник [PERSON] може бути біологічною матір'ю останків (фаланги пальця), вилучених із оглядової ями домоволодіння [PERSON] і наданих на дослідження, з імовірністю даної події до 99,95 %. Саме цей висновок суд визнав належним і допустимим доказом та прийняв його за основу обвинувального вироку. Таким чином, за вироком суду з достовірністю встановлено і доведено факт умисного позбавлення життя [PERSON] у вересні 2013 р. 30 грудня 2014 року, з метою проведення державної реєстрації смерті свого сина, [PERSON], заявник звернулася до відділу ДРАЦС, надавши копію вироку районного суду та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області. Листом начальника відділу ДРАЦС № 1901-00/02/22 від 30.12.2014 р. заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі вироку суду та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області, а також було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час. В той же час, Маловисківським районним судом під час кримінального провадження за показаннями свідка [PERSON] (сестри [PERSON]) встановлено, що 11 вересня 2013 року свідок прийшла до помешкання [PERSON] та запитала його, чи не бачив він [PERSON], на що він відповів, що у нього немає [PERSON] і що він його не бачив. Проте у помешканні засудженого вона побачила велосипед брата. Таким чином, заявник обґрунтовано вважає, що можливо стверджувати: вірогідною датою смерті [PERSON] є [INFO] року. Метою встановлення факту смерті у певний час для заявника є необхідність отримання допомоги на поховання сина, а також необхідність оформлення пенсії по втраті годувальника, оскільки у її сина [PERSON] від шлюбу є неповнолітня дитина. Тому відсутність свідоцтва про смерть сина створює заявнику перешкоди у реалізації права на отримання допомоги на поховання та оформлення пенсії по втраті годувальника на онука, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Окрім пояснень заявника, вказані обставини також підтверджуються письмовими доказами: копіями вироку суду, ухвали апеляційного суду, що набрали законної сили, особистими документами заявника, іншими матеріалами справи. Тому суд вважає викладені обставини справи дійсними. Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає незаперечному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved