Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 27 серпня 2016 року виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. В обґрунтування позову зазначала, що 27 серпня 2016 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO] . За час перебування у шлюбі між сторонами часто виникали непорозуміння та конфлікти, через те, що вони не зійшлися характерами, не розуміють один одного, мають різні погляди на сімейне життя. Між ними втрачені взаємні почуття любові та довіри. З метою збереження сім`ї вони неодноразово вживали заходів щодо підтримання шлюбних відносин, намагалися налагодити стосунки, проте все виявилося безрезультатним. Їхня сім`я фактично розпалась у грудні 2020 року, з цього часу сторони припинили ведення спільного господарства, подружніх відносин не підтримують. Подальше спільне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Примиритися з відповідачем вона не бажає, останній проти розірвання шлюбу теж не заперечує. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 27 серпня 2016 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 15. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з грудня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, примиритися подружжя не бажає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду цього позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 30737122 від 05 лютого 2021 року. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого нею судового збору в розмірі 454 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved