Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

у листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 13 401,44 грн., а також судових витрат. Свої вимоги мотивувало тим, що 13.05.2015 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.05.2015 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту, однак, останній умов укладеного договору не виконав належним чином. [INFO] [PERSON] помер. Заборгованість останнього перед банком за кредитним договором № б/н від 13.05.2015 року становить 13 401,44 грн., яка складається з 13 401,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 13 401,44 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками. 03.02.2019 року банк направив претензію кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори, на яку 19.02.2019 року отримав відповідь про направлення останньої до Першої Київської державної нотаріальної контори. 27.06.2019 року банк отримав відповідь від Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Вказало, що 15.10.2019 року банк направив лист-претензію спадкоємцям померлого [PERSON] , через яку пред`явив свої вимоги, однак, з боку останніх ніяких дій виконано не було. Тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає, що відповідачі, прийнявши спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника [PERSON] , через що в силу ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України набули статусу боржників, своїх обов`язків щодо сплати заборгованості за кредитним договором добровільно не виконують, у зв`язку з чим банк звертається до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.04.2021 року (а.с. 99-100). Ухвалою від 27.04.2021 року розгляд справи відкладено на 20.08.2021 року та витребувано у Першої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 106-107). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 13.05.2015 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.06.2016 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 234 (а.с. 68). На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивач надав Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані позичальником [PERSON] (а.с. 21, 22-66). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на 30.09.2019 року у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 13 401,44 грн., а також виписку за договором б/н станом на 11.09.2019 року та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 8-11, 12-18, 19). 03.02.2019 року банк направив до Другої Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 18.12.2018 року вих. № SAMDNWFC00017121286 (а.с. 74). Листом № 756/01-16 від 08/02.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензію було направлено за належністю до Першої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 75). Перша Київська державна нотаріальна контора листом № 1987/02-14 від 26.02.2019 року повідомила банк про прийняття претензії та про те, що із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом звернулись сини померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 76). 15.10.2019 року банком було направлено на ім`я відповідачів лист-претензію від 01.10.2019 року № SAMDNWFC00017121286 як до спадкоємців позичальника [PERSON] (а.с. 77-80). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Як вбачається з наданої на виконання ухвали суду від 27.04.2021 року копії спадкової справи № 1211/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , сини останнього [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом та отримали спадщину у встановленому порядку. В матеріалах спадкової справи наявна претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 18.12.2018 року вих. № SAMDNWFC00017121286. Положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що у претензії кредитора від 18.12.2018 року вих. № SAMDNWFC00017121286, направленої банком до Другої Київської державної нотаріальної контори 03.02.2019 року (а.с. 69-74), зазначено, що на теперішній час банку стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . Проте, банком не вказано, коли саме стало відомо про смерть позичальника. Листом № 756/01-16 від 08.02.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензію було направлено за належністю до Першої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 75). Перша Київська державна нотаріальна контора листом № 1987/02-14 від 26.02.2019 року повідомила банк про прийняття претензії та про те, що із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом звернулись сини померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 76). 15.10.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача [PERSON] лист-претензію від 01.10.2019 року № SAMDNWFC00017121286 як до спадкоємця позичальника [PERSON] . До іншого спадкоємця банк претензій не направляв, матеріали справи даних про це не містять. Враховуючи викладене, суд надійшов до висновку про пропуск АТ КБ «Приватбанк» строку пред`явлення вимог до спадкоємців, встановленого ст. 1281 ЦК України. При цьому, посилання банку на те, що він отримав лист від Першої Київської державної нотаріальної контори № 1987/02-14 від 26.02.2019 року лише 27.06.2019 року, про свідчить вхідний штамп банку без вхідного номера та зазначення особи, котра отримала кореспонденцію, суд оцінює критично та не приймає до уваги з огляду на те, що номер та дата реєстрації вхідної кореспонденції самі по собі не свідчать про дату отримання документа, а лише фіксують факт реєстрації кореспонденції при надходженні. Своєчасність реєстрації вхідної кореспонденції свідчить виключно про організацію роботи підприємства, установи, організації, і залежить виключно від самої організації. До того ж, відповідачем не зазначено об`єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутись до Першої Київської державної нотаріальної контори для з`ясування питання щодо спадкоємців боржника з метою реалізації своїх прав на пред`явлення вимог до останніх. Тому, суд виходить з того, що банком не надано доказів дотримання ним строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, тому він позбавлений права вимоги до спадкоємців в силу приписів ч. 4 ст. 1281 ЦК України, а позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed