Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позову зазначила, що вона є людиною похилого віку, [INFO] та їй на праві власності належала квартира [ADDRESS] ( Дніпропетровську). Після смерті чоловіка залишився син, проте про позивачку він не піклується. Син сестри чоловіка, [PERSON] навпаки проявляв турботу та піклувався про позивача, переконав, що буде доглядати та утримувати її до дня смерті взамін на квартиру, належну позивачу. Позивач зазначає, що з відповідачем вони домовилися про те, що укладуть договір купівлі-продажу квартири та відповідач сам оформляв всі необхідні для укладення договору купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу посвідчили у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] Позивач вказує, що після посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач забрав її до себе проживати, вивіз частину меблів, належних позивачеві, проте позивач змушена була повернутися через декілька місяців додому, оскільки відповідач створив їй умови, непридатні для проживання. Наразі позивач мешкає в спірній квартирі, сплачує за комунальні послуги. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам законів, не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки позивач грошові кошти за договором купівлі-продажу від відповідача не отримувала, помилялася щодо дійсних обставин справи та вважала, що з відповідачем уклала договір довічного утримання. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Дніпропетровську), без застосування реституції, так як грошові кошти за договором купівлі-продажу не отримувала, продовжує проживати у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач, представник відповідача позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач суду пояснив, що позивач дуже хворіє, їй на лікування потрібні були грошові кошти. З метою вирішення фінансових питань вона звернулася до відповідача та попросила його придбати у неї квартиру [ADDRESS] (Дніпропетровську) за 150\~000, 0 грн. Після оформлення всіх необхідних документів, сторони уклали договір купівлі-продажу спірної квартири за 150\~000, 0 грн. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду свої пояснення. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [INFO], проживає в [INFO] (Дніпропетровську). 10 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Дніпропетровську) за 148 931, 0 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є людиною похилого віку, договір купівлі-продажу з [PERSON] уклала, оскільки той проявляв турботу до неї, обіцяв піклуватися про позивача до дня її смерті. Після укладення договору купівлі-продажу , відповідач забрав позивача до себе додому проживати, проте створив неналежні умови для проживання, внаслідок чого позивач змушена була переїхати знову до квартири [ADDRESS]. Будь-яких грошових коштів за продану квартиру вона від відповідача не отримувала, натомість надала йому грошові кошти на оформлення договору купівлі-продажу та 6500,0 грн на поховання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що про [PERSON], [INFO] він піклувався давно, завозив їй продукти харчування, при необхідності ліки. В 2015 році йому зателефонувала [PERSON] та попросила укласти з нею договір купівлі-продажу квартири, оскільки їй терміново потрібні гроші на лікування. [PERSON] зазначив, що на той час у нього в наявності були грошові кошти у сумі 150\~000, 0 грн, за які він мав наміри придбати автомобіль, проте [PERSON] наполягала на укладенні договору купівлі-продажу квартири. За ініціативою позивача, 10 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Дніпропетровську) за 148 931, 0 грн. Відповідач суду пояснив, що грошові кошти у сумі 150\~000, 0 грн він сплатив [PERSON] у неї вдома в квартирі, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а не під час його укладення. Розписку про сплату грошових коштів за квартиру, від позивача не брав. Після укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач поїхала гостювати до відповідача, проте через декілька місяців попросила відвезти її назад в квартиру, де наразі проживає, сплачує за комунальні послуги. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК) Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Посилання відповідача на те, що він сплатив позивачу грошові кошти за спірну квартиру, не підтверджуються жодними доказами. В матеріалах справи відсутня розписка, написана позивачем про отримання нею від відповідача грошових коштів за продану квартиру. Крім того, допитана як свідок позивач ствердила, що грошові кошти за квартиру відповідач їй не сплатив. Допитаний як свідок в судовому засіданні відповідач ствердив, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, грошові кошти позивачу не передавав, що дає суду підстави вважати, що договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та укладаючи договір купівлі-продажу позивач помилялася щодо дійсних обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює правових наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того. що одержано за цінами. які існують на момент відшкодування. Так, як в матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем грошових коштів за договором купівлі-продажу спірної квартири та позивач продовжує проживати в квартирі, сплачувати за неї комунальні платежі, суд не застосовує до сторін реституцію, оскільки жодна із сторін умови договору купівлі-продажу не виконала: грошові кошти за квартиру покупець продавцю не сплатив, та після вчиненого правочину продавець квартиру покупцю не передав. За таких підстав суд вважає. що договір купівлі-продажу є таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, а отже є недійсним, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved