Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 01.04.2018 року між ПАТ «Укртелеком» в особі Чернівецької філії та відповідачем було укладено договір оренди комерційної нерухомості №06-149/18 строком до 31.03.2019 року відповідно до умов якого позивач передав відповідачу строкове платне користування комерційну нерухомість - комплекс нежитлових будівель гаражі літ. Г-1 по [ADDRESS]. Сторони вказаного договору погодили орендну плату в сумі 1988 грн. за 99,4 кв.м. площі без ПДВ щомісячно та відповідач зобов`язувався сплачувати орендну плату шляхом її перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача у строк до 20-го числа розрахункового місяця. Також, умовами договору передбачено, що у разі дострокового його розірвання відповідач зобов`язувався сплачувати позивачу компенсацію в сумі 10 % від суми на яку зменшується загальна сума договору не пізніше дати його розірвання. Так, 29.06.2018 року відповідач звернувся з заявою про розірвання договору, проте відповідні розрахунки з позивачем не провів, у зв`язку з чим на його адресу направлявся лист, який останній залишив без належного реагування. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість, що становить 8124,20 грн. та складається з наступного: 6918,24 грн. - основний боргу, 101,69 грн. - 3 % річних; 958,48 грн. - пеня; 145,52 грн. - інфляційні. Враховуючи вище викладене, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, від нього до суду надійшла заява, в якій останній позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 01 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди нерухомості №06-149/18 відповідно до умов якого позивач передав у строкове платне користування відповідачу комерційну нерухомість - комплекс нежитлових будівель гаражі літ. Г-1 по [ADDRESS] , загальною площею 99,4 кв.м., яке складається з нежитлових будівель Г1 (гаражів 1 - площею 22,8 кв.м з коремим входом, 2 - площею 20,2 кв.м. з окремим входом; 3 - площею 22,0 кв.м. з окремим входом та майстерні 2 - площею 34,4 кв.м.) для власного користування (а/с 6). За змістом ст. 759, ст. 762 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Так, умовами договору, а саме п. 3.1, передбачено, що сторони погодили орендну плату в сумі 1988 грн. за 99,4 кв.м. площі без ПДВ щомісячно та відповідач зобов`язувався сплачувати орендну плату шляхом її перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача у строк до 20-го числа розрахункового місяця. За змістом п. 3.12 договору, орендна плата за перший та останній місяць розраховується орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до акту передачі-примання орендованого майна. Орендна палат за останній місяць оренди сплачується орендарем не пізніше 10 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі майна. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Разом з тим, відповідач вказаних зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим за ним рахується борг в розмірі 6918,24 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 23). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань повинен нести в повному об`ємі відповідач. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов`язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Так, п. 8.3 договору передбачено сплау пені у випадку порушення строку виконання грошового зобов`язання та згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано пеню в сумі 958,48 грн. Судом встановлено, що 29.06.2019 року відповідач звернувся до позивача з заявою про дострокове розірвання укладеного між ними договору та комерційна нерухомість, що була предметом договору повернута позивачу згідно акту приймання-передачі від 30.06.2018 року (а/с 11, 12). За змістом ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. У відповідності до вимог укладеного між сторонами договору, зокрема п. 3.11, 3.13, у разі дострокового його розірвання відповідач зобов`язувався сплачувати позивачу компенсацію в сумі 10 % від суми на яку зменшується загальна сума договору не пізніше дати його розірвання. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 101,96 грн. та інфляційні в розмірі 145,52 грн. у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved