Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа 25 ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Марія з ЛТД», товариство з обмеженою відповідальністю «Поліна ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопмент груп», товариства з обмеженою відповідальністю «ПІК 777 ЛТД», Корпорації «2705 MANAGEMENT INC», Корпорації «2568-2570 MANAGEMENT INC», Корпорації «1767 MANAGEMENT INC», Корпорації «P&I REALTY INC», Товариства з обмеженою відповідальністю «КІХ Менеджмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «МАП Менеджмент», Приватного підприємства «АЛИНА» про стягнення сплаченого авансу. При зверненні до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування позову [PERSON] відзначив, що у 2015 році він мав намір придбати кілька земельних ділянок в Одеській області, Роздільнянського району з цільовим призначенням для комерційного використання. В цьому позивачу обіцяли допомогти спеціалізовані підприємства, тож між ним та такими підприємствами була укладена усна домовленість. Позивач кожному з підприємств окремо в якості авансу надав 5 000 грн. для підготовки документів та підтвердження серйозного наміру щодо укладення договору. Протягом довгого періоду часу відповідачі не виходять на зв`язок з позивачем та відсутня інформація щодо згоди про укладення договорів купівлі-продажу, тому позивач вимушений звернутися до суду з метою повернення суми авансу. Ухвалою судді Нікітіної С.Й. від 06.12.2016 року провадження у справі відкрите. На підставі розпорядження керівника апарату суду №1491/17 від 27.12.2017 року, по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті якого справа була передана судді Загороднюку В.І. та ухвалою якого від 29.12.2017 року прийнята до провадження. На підставі розпорядження керівника апарату суду №963/19 від 15.02.2019 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Справа була передана судді Бондарю В.Я. та ухвалою від 25.02.2019 року прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.04.2019 року. У зв`язку з наданням судді Бондарю В.Я. 05.04.2019 року дня відпочинку за роботу у вихідний день (чергування на виборах Президента України) підготовче засідання призначене на 05.04.2019 року не відбулося. Наступне засідання призначене на 06.05.2019 року. У підготовче засідання 06.05.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 09.07.2019 року. Ухвалою суду від 09.07.2019 року було закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 21.08.2019 року. У судове засідання 21.08.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.09.2015 року було складено акт про те, що [PERSON] , ТОВ «Альфа 25 ЛТД», ТОВ «Марія 3 ЛТД», ТОВ «Поліна ЛТД», ТОВ «Девелопмент груп», ТОВ «ПІК 777 ЛТД», Корпорація «2705 Менеджмент Інк», Корпорація «2568-2705 Менеджмент Інк», Корпорація «1767 Менеджмент Інк», Корпорація «ПІ ЕНД АЙ ПЕАЛТІ, Інкорпорейтед», ТОВ «КІХ Менеджмент», ТОВ «МАП Менеджмент», ТОВ «Алина» зобов`язанні здійснити підготовчу роботу у спільному проекті за кошти [PERSON] , підготувати документи щодо подальшого продажу земельних ділянок в Одеській області, Роздільнянського району з цільовим призначенням - комерційне використання. Даний акт підписаний одним підписом від всіх юридичних осіб без зазначенням прізвища імені по батькові того, хто підписав акт, також не вказана посада особи, що підписала документ. До матеріалів справи додані копії договорів дарування, договорів купівлі-продажу та витягів про право власності, які не свідчать про виконання чи не виконання умов вищевказаного Акту та не стосується предмету доказування, яким є отримання авансу. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що відповідачі отримали від позивача аванс у розмірі 250 000 грн. кожний, адже складений акт не може вважатися належним та допустимим доказом. Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Матеріали справи також містять два акти щодо отримання коштів Корпорації «665-671 Менеджмент Інк» та Корпорації «K&J management service inc», проте не приймаються до уваги, адже не стосується предмету доказування, а такі юридичні особи не є учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed