Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Донецькій області звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідач з 28.08.2013р. по 10.12.2014р. проходив службу в органах внутрішніх справ України на посадах міліціонера 3 взводу 1 роти окремого батальйону міліції УДСО при ГУМВС України в Донецькій області, а також міліціонера взводу охорони об'єктів Артемівського міжрайонного відділу УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області. 10.12.2014р. [PERSON] звільнено зі служби за власним бажанням. Поступаючи на службу в органи внутрішніх справ, [PERSON] прийняв на себе певні зобов'язання, в тому числі і зобов'язання прослужити в УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області не менше трьох років. Вказане зобов'язання було зумовлено тим, що умовою призначення його на штатну посаду в підрозділі міліції охорони була наявність відповідної професійної підготовки, якої у відповідача не було. Задля набуття потрібної професійної підготовки, між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області , [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України 13.05.2013р. був укладений договір №257, згідно з умовами якого УДСО при ГУМВС України в Донецькій області взяло на себе зобов'язання направити [PERSON] на навчання, оплатити це навчання, а [PERSON] - пройти курс навчання, повернутися до місця своєї служби та пропрацювати в УДСО при ГУМВС України в Донецькій області не менш 3 років. УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області виконало свої зобов'язання належним чином - [PERSON] був направлений на навчання. Вартість навчання складає 4160 грн. 42 коп. Крім того позивачем було сплачено, у відповідності до приписів ст. 140.1.3.2.Податкового кодексу України, податок на прибуток у сумі 2548 грн. 88 коп. та пеня у розмірі 327 грн. 32 коп. Однак [PERSON] не відпрацював необхідного терміну та з моменту звільнення до теперішнього часу не відшкодував понесені УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області витрати на його професійну підготовку. Просить стягнути з відповідача понесені витрати на його професійну підготовку по оплаті вартості навчання у розмірі 14160 грн.42 коп., сплаченого податку на прибуток у сумі 2548,88 грн. та пені у розмірі 327 грн. 32 коп., а всього 17036грн. 62коп. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в порядку ст. 74 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 28.08.2013р. по 10.12.2014р. проходив службу в органах внутрішніх справ України на посадах міліціонера 3 взводу 1 роти окремого батальйону міліції УДСО при ГУМВС України в Донецькій області, а також міліціонера взводу охорони об'єктів Артемівського міжрайонного відділу УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області. 10.12.2014р. [PERSON] звільнено зі служби за власним бажанням. Поступаючи на службу в органи внутрішніх справ, [PERSON] прийняв на себе певні зобов'язання, в тому числі і зобов'язання прослужити в УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області не менше трьох років. Вказане зобов'язання було зумовлено тим, що умовою призначення його на штатну посаду в підрозділі міліції охорони була наявність відповідної професійної підготовки, якої у відповідача не було. Задля набуття потрібної професійної підготовки, між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України 13.05.2013р. був укладений договір направити [PERSON]А, на навчання, оплатити це навчання, а [PERSON] - пройти курс навчання, повернутися до місця своєї служби та пропрацювати в УДСО при ГУМВС України в Донецькій області не менш 3 років. УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області виконало свої зобов'язання належним чином, оплатило вартість навчання у розмірі 14160 грн. 42 коп., [PERSON] був направлений на навчання, яке завчасно та в повному обсязі було оплачено коштом УДСО при і У МВС України в Донецькій області, однак [PERSON] не відпрацював необхідного терміну та з моменту звільнення до теперішнього часу не відшкодував понесені УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області витрати на оплату вартості навчання у розмірі 14160 грн. 42 коп. Крім того, відповідно до приписів ст. 140.1.3.2 Податкового Кодексу України, при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, як витрати на навчання у вітчизняних навчальних закладах фізичних осіб, які уклали з ним письмовий договір (контракт) про взяті ними зобов'язання відпрацювати у платника податку після закінчення вищого навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років. У разі розірвання письмового договору (контракту),платник податку зобов'язаний збільшити дохід у сумі фактично здійснених витрат на навчання та/або професійну підготовку, які були включені до складу його витрат. Внаслідок такого збільшення доходу нараховується додаткове податкове зобов'язання та пеня в розмірі 120% облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов'язання з податку. Тому [PERSON] зобовязаний відшкодувати всю суму вартості навчання у розмірі 14160 грн. 42 коп.; крім того, податкове зобовязання, яке було нараховане і сплачено позивачем у вигляді податку на прибуток у сумі 2548 грн. 88 коп. та пеню за дні прострочення податкового зобовязання у вигляді 327 грн. 32 коп. Оплата вказаних сум позивачем підтверджується відповідними бухгалтерськими документами. Згідно ст. ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності,суд прийшов до висновку,що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства тому підлягають задоволенню. Згідно до ст.88 ЦПК України понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved