Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

У листопаді 2017 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав та обтяжень у вигляді арешту, в якому посилається на те, що вона є дочкою [PERSON], яка померла 29.03.2013 року. Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй майно, яка складається з ? частки квартири [ADDRESS] та квартири № 67, розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8/4. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: [PERSON] та [PERSON] шляхом постійного проживання. Під час звернення до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус виявила, що документально підтвердити факт постійного проживання не можливо, так як [PERSON] не була зареєстрована зі спадкодавцем, у зв'язку з чим рекомендував вирішити це питання у судовому порядку. [PERSON] повідомила нотаріусу інформацію, що не відповідає дійсності, а саме: про відсутність інших спадкоємців та у подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири, яка належить. [PERSON] Відповідач право позивача на спадкування не визнає та відмовляється переоформити спадкове майно у вигляді ? частки квартири. Просила встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем, [PERSON], на час відкриття спадщини - 29.03.2013р, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.05.2017р., видане на імя [PERSON] державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4-287, визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м.,в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.03.2013 року, визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 67, розташовану за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський (колишній проспект імені газети «Правда»), буд. 8/4, загальною площею 33,2 кв. м., житловою 16,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.03.2013 року, зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.03.2011року, ВП № 25381187, винесену Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, реєстраційний номер обтяження №10985960. Позивач у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення та просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без присутності третьої особи. У грудні 2017 року позивач подала до суду клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Четвертої державної нотаріальної контори, витребування копії спадкової справи після смерті [PERSON] та допита у якості свідка [PERSON] Ухвалою суду від 22.12.2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Четверту державну нотаріальну контору, витребувано з Четвертої державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] та задоволено клопотання про допит свідка. Свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком відповідача та добре знайомий з позивачем. Добре знав і матір позивача, [PERSON], яка померла 29.03.2013 року. На момент смерті [PERSON] проживала разом із своєю донькою - [PERSON] Він із дружиною проживав за іншою адресою на квартирі, яку вони винаймали, хоча дружина і була прописана у спірній квартирі по вул. Котляревського в м. Дніпро. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження (а. с. 6) [PERSON] народилася 05 січня 1942 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про народження (а.с. 6) [PERSON] народилася 11 лютого 1981 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 08 грудня 2000 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Вишницька», що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КИ № 125161 (а.с. 61). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1997 року, виданого ВАТ «Дніпроміськбуд» м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням від 29.01.1997р. № П-1059, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ, записаного в реєстрову книгу №321п за № 76.(а.с. 23-24) [PERSON] належала ? частка квартири [ADDRESS] (нині м. Дніпро). Інші 3/8 часток належить [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 20.05.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 628. (а.с. 21-22). [PERSON] померла 29 березня 2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 15). На час смерті [PERSON] проживала з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради №10/4-76 від 18.04.2017 року (а.с. 66). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: ? частки квартири [ADDRESS] (нині м. Дніпро). [PERSON] у квітні 2017 року звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусіОлещенко [PERSON] (а.с. 56). Державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] О.В.26.05.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири№ 126 в будинку № 2 по вул. Котляревського в м. Дніпро, зареєстровано в реєстрі за № 4-287. (а.с. 83). Позивач не отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки не було підтверджено факт її проживання разом із спадкодавцем - [PERSON] на момент її смерті, а саме 29.03.2013 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] на момент її смерті, а саме на 29 березня 2013 року. Це підтверджується зібраними по справі доказами, показаннями свідка [PERSON] та не заперечується відповідачем, яка визнала позов. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON], яка померла 29 березня 2013 року, на час відкриття спадщини обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. В ході судового розгляду було встановлено, що нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] не було встановлено повне коло осіб, які мають право спадкувати частку померлої [PERSON], чим було порушено права позивача, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017р., виданого на імя [PERSON], 11.02.1981р.н., державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4-287 є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 59,8 кв. м., житловою площею 41,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.03.2013 р., законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено в ході судового розгляду, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 25381187 від 24.03.2011 р., винесену Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ арештоване все майно, що належить [PERSON]. Зокрема, зясовано наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 10985960 - ? частки квартири [ADDRESS]. У звязку з визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщину, підлягає скасуванню та вилученню з Державного реєстру речових прав обтяження у вигляді арешту. Позовні вимоги, щодо визнання за [PERSON] права власності на квартиру № 67, розташовану за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 8/4, загальною площею 33,2 кв. м., житловою 16,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.03.2013 року, не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів того, що вказана квартира належала спадкодавцю на праві приватної власності та входила до спадкової маси. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн. та на користь позивача 1200 грн. З позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial