Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 10 січня 2018 року в сумі 702500,00 грн та судові витрати 7025,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 07 січня 2018 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким останній отримав грошові кошти в сумі 25000 доларів США з умовою їх повернення до 31.01.2020 року. Договір укладений у письмовій формі у вигляді розписки. Станом на теперішній час відповідач позичені кошти не повернув, всі спроби позивача вирішити питання щодо повернення позичених коштів у досудовому порядку не дали позитивного результату. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 03 вересня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою від 26 листопада 2020 року суддею Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області Перекопським М.М. справу прийнято до свого провадження. 03 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, до суду не подавав. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з оригіналу розписки, складеної російською мовою, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму в розмірі 25000 доларів США. Дану суму відповідач зобов`язався повернути до 31.01.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідач склав розписку про отримання грошових коштів в сумі 25000 доларів США, а отже форма договору позики не порушена. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). Офіційний курс гривні щодо долара США станом на дату ухвалення рішення складає 26,9957 грн. Таким чином, належна сума до стягнення з відповідача за договором позики складає 674892,50 грн (26,9957 х 25000). Позов підлягає задоволенню в межах даної суми. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповдіача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати в сумі 6748,93 грн.

Outcome: partial