Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У лютому 2021 року позивачі звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачів мотивовані тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] . Спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняли його батьки. Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита у приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. на підставі заяви [PERSON] . Приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав на праві спільної сумісної власності її сину [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилися спадщина, яка складається із 3/8 частини вищевказаного житлового будинку. [PERSON] є сином померлого, а тому є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Спадщину він прийняв. Спадкова справа відкрита у приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. Приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав на праві спільної сумісної власності його батьку [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Також позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. з метою реєстрації за ними права власності на вищевказаний житловий будинок. Однак, позивачам було відмовлено в реєстрації права власності, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини спірного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою від 04 лютого 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 березня 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 40, 41, 42). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання сільський голова направив до суду заяву, у якій указав, що Макіївська сільська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 72, 73). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 62 та № 64 від 27 лютого 2020 року (а. с. 10, 11). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 45). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією довідки Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 145 від 02 липня 2020 року (а. с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала покійному як члену ліквідованого колгоспного двору, стала належати [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, тобто по 1/8 частини кожному. За заявою матері [PERSON] до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. заведено спадкову справу за № 3/2021 (а. с. 46-55). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті сина [PERSON] . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що підтверджується постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 21/02-31 від 27 січня 2021 року (а. с. 26). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору, та на 1/8 частини будинку, яку він успадкував після смерті сина [PERSON] та на яку не оформив своїх спадкових прав, а разом - 3/8 частини будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 12 березня 2002 року секретарем Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яким заповідав сину [PERSON] право на земельну частку (пай), а також всі інші цінні бумаги, виписані на його ім`я, що підтверджується копією заповіту (а. с. 69) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 58). Згідно зі ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Спірний житловий будинок не входить до складу спадщини, охопленої заповітом, тому його спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 17). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 14). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. На час своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 145 від 02 липня 2020 року (а. с. 13). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 55/2019, заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Дружина померлого [PERSON] у визначений законодавством шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 59-70). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 3/8 частини спірного житлового будинку, які належали покійному, стали належати [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті батька. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 20/02-31 від 27 січня 2021 року (а. с. 27). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, судом з`ясовано, що позивач [PERSON] також звертався до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. з метою реєстрації права власності на спірний житловий будинок як за учасниками колишнього колгоспного двору. Однак, позивачеві було відмовлено та повідомлено, що приватний нотаріус, який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на колишній колгоспний двір, а тому зареєструвати за позивачем право власності неможливо, що підтверджується повідомленням № 19/01-16 від 27 січня 2021 року (а. с. 28). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 22-24). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 28 січня 2021 року становить 87000 грн. (а. с. 29-30). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6а). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved