Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім нього та батька [PERSON] , в квартирі зареєстрована відповідач - його мати [PERSON] , яка в 2017 році виїхала до Російської Федерації і з цього часу не проживає у спірному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає. Вирішити питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку у досудовому порядку немає можливості, що створює йому перешкоди в отриманні житлової субсидії, у зв`язку з чим сплачує завищені комунальні платежі. Тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Ухвалою суду від 19.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 23.10.2019 на 08:30 годину, сторони не з`явились. Від відповідача надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Зазначила, що з 2017 року в спірній квартирі не проживає і знятись з реєстрації не має можливості, оскільки постійно проживає та зареєстрована в Російській Федерації, що підтвердила наданою копією паспорту. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії договору дарування від 27.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А., 1/3 часток квартири [ADDRESS] , належать [PERSON] Договір дарування зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 17971 02.04.2012. Також, позивачу належить 1/3 частка вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.03.2000. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 07.03.2019 в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник частини квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на його користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved