Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції в Одеській області (далі-ГУНП в Одеській області), посилаючись на те, що постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 28 березня 2010року було порушено кримінальну справу №104201000115 по факту незаконного заволодіння майном ТОВ «Фірма Алмаз-Б», за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Зазначав, що 29 червня 2010 року на підставі постанови слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] було проведено обшук в нежитловому приміщенні офісу салону автопрокату «SIXT», який розташований по вул. Старопортофранківьька, 55 в м. Одесі, де на той час він працював. В той же день, на підставі постанови судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренко Ю.С. було дозволено обшук за місцем його проживання, а саме за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна,25. Вказував, що постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 23 жовтня 2010року відносно нього було порушено кримінальну справу №104201000115 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 23 жовтня 2010 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON], [PERSON] було затримано та відносно нього був складений протокол про затримання за підозрою у вчиненні злочину. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2010 року у справі №9-3360/10 термін його затримання в ІВС ОМУ ГУМВС України в Одеській області було продовжено до 02 листопада 2010 року. Позивач зазначав, що постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 01 листопада 2010 року його було притягнуто в якості обвинуваченого в кримінальій справі№104201000115 та предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМС України в Одеській області [PERSON] від 02 листопада 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Крім того, постановою заступника голови апеляційного суду Одеської області [PERSON] від 13 грудня 2010 року було надано дозвіл слідчому СВ Приморського ОМУ ГУВМС України в Одеській області [PERSON] на отримання в Одеській філії ПрАТ «МТС» з інформаційних каналів звязку, виїмки телефонних трафіків абонентського номеру №066-130-20-90, із зазначенням номерів вхідних, вихідних дзвінків та СМС повідомлень, із зазначенням дати, часу, тривалості зєднання, визначення ІМЕЛ номерів апаратів, що використовуються для зєднання з привязкою до базових станцій у вигляді компютерної роздруківки на папері по збереженням даних на магнітних носіях, за період з 30 грудня 2009 року по 05 лютого 2010 року включно. Також, постановою заступника голови апеляційного суду Одеської області [PERSON] від 13 грудня 2010 року слідчому було надано дозвіл на отримання інформаційних даних з каналів звязку стосовно використовуваного [PERSON] абонентського номеру оператору мобільного звязку «[PERSON]Ес.Ем.» №0673279159. Вказував, що постановою слідчого прокуратури Приморського району м. Одеси [PERSON] від 30 травня 2011 року його було притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст.190 КК України. 27 червня 2011 року прокурором Приморського району м. Одеси був затверджений обвинувальний висновок стосовно [PERSON] та разом з матеріалами кримінальної справи направлений до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2013 року кримінальну справу №104201000115 за обвинуваченням [PERSON] за ч.3 ст. 27, ч.5 ст.190 КК України, [PERSON] за ст.191 ч.5 КК України було повернуто до прокуратури Приморського району м. Одеси для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід підсудним було залишено у вигляді підписки про невиїзд. У звязку з прийняттям нового кримінального процесуального кодексу України, відомості про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України 14 березня 2014 року було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12014160500002062. 27 червня 2014 року СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС Українив Одеській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за№12014160500002062 від 14 березня 2014 року було закрито згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України. Постановою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2015 року за клопотанняи [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний постановою слідчого від 02 листопада 2010 року відносно нього було скасовано. Таким чином, за думкою позивача він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, а саме під слідством 44 місяці (з 23 жовтня 2010 року по 27 червня 2014 року), та під вартою -11 днів ( з 23 жовтня 2010 року по 02листопада 2010 року). Позивач стверджував, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та перебування під вартою, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у нестерпних душевних страждань, які, зокрема, виразилися в руйнуванні життєвих планів та соціальних звязків, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, обмеження свободи пересування, тому він оцінює моральну шкоду в 1000000,00 грн. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на його користь 1000000,00 грн. в рахунок компенсації завданої мральної шкоди. Представник позивача, діюча на підставі ордеру від 22 лютого 2017 року та договору від 03 січня 2017 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.55,56). Представник прокуратури Одеської області, діючий на підставі довіреністі від 07 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав до суду заперечення проти позову, мотивуючи тим, що на час розгляду даної справи досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, остаточного рішення по ній не прийнято (а.с.93-95). Представник Головного управління національної поліції в Одеській області, діючий на підставі довіреністі від 11 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав до суду заперечення проти позову, мотивуючи тим, що порушення кримінальної справи №104201000115 за фактом незаконного зоволодіння майном ТОВ «Фірма Алмаз-Б», за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК україни та предявлення обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України мають місце у 2010 році, коли Головного управління національної поліції в Одеській області не було і воно не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, а тому не може бути відповідачем у справі (а.с.82-85). Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 1176 Цивільного кодексу України в редакції 2003року, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право\~ в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК україни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 28 березня 2010року було порушено кримінальну справу №104201000115 по факту незаконного заволодіння майном ТОВ «Фірма Алмаз-Б», за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України (а.с.7). 09 червня 2010 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] була винесена постанова про проведення обшуку в нежитловому приміщенні офісу салону автопрокату «SIXT», який розташований по вул. Старопортофранківська, 55 в м. Одесі, де на той час працював позивач (а.с.8). Встановлено, що 29 червня 2010 року на підставі постанови слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] було проведено обшук в нежитловому приміщенні офісу салону автопрокату «SIXT», який розташований по вул. Старопортофранківська, 55 в м. Одесі, та складено протокол обшуку (а.с.9). 24 червня 2010 року постановою судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренко Ю.С. було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання позивача, а саме за адресою: м. Одеса, вул. Тракторна,25 (а.с.10). В той же день, а саме 24 червня 2010 року за місцем проживання [PERSON] [INFO], було проведено обшук, та складено протокол обшуку(а.с.11). Постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 23 жовтня 2010року було порушено відносно [PERSON] кримінальну справу №104201000115 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (а.с.12). 23 жовтня 2010 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON], [PERSON] було затримано та відносно нього був складений протокол про затримання за підозрою у вчиненні злочину (а.с.13-15). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2010 року у справі №9-3360/10 термін затримання [PERSON] в ІВС ОМУ ГУМВС України в Одеській області було продовжено до 02 листопада 2010 року (а.с.16). Постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМСУкраїни в Одеській області [PERSON] від 01 листопада 2010 року [PERSON] було притягнуто в якості обвинуваченого в кримінальій справі №104201000115 та предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.ю 190 ч.4 КК України (а.с.17). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.18). Тобто, [PERSON] пробув під вартою 11 днів с 23 жовтня 2010 року по 02 листопада 2010 року. Постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУВМС України в Одеській області [PERSON] від 02 листопада 2010 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.19-20,21). Встановлено, що постановою заступника голови апеляційного суду Одеської області [PERSON] від 13 грудня 2010 року було надано дозвіл слідчому СВ Приморського ОМУ ГУВМС України в Одеській області [PERSON] на отримання в Одеській філії ПрАТ «МТС» з інформаційних каналів звязку, виїмки телефонних трафіків абонентського номеру №066-130-20-90, із зазначенням номерів вхідних, вихідних дзвінків на СМС повідомлень, із зазначенням дати, часу, тривалості зєднання, визначення ІМЕЛ номерів апаратів, що використовуються для зєднання з привязкою до базових станцій у вигляді компютерної роздруківки на папері по збереженням даних на магнітних носіях, за період з 30 грудня 2009 року по 05 лютого 2010 року включно(а.с.22,23). З матеріалів справи вбачається, що постановою заступника голови апеляційного суду Одеської області [PERSON] від 13 грудня 2010 року слідчому СВ Приморського ОМУ ГУВМС України в Одеській області [PERSON] було надано дозвіл на отримання інформаційних даних з каналів звязку стосовно використовуваного [PERSON] абонентського номеру оператору мобільного звязку «[PERSON]Ес.Ем.» №0673279159 (а.с.24,25). Постановою слідчого прокуратури Приморського району м. Одеси [PERSON] від 30 травня 2011 року [PERSON] було притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.5 ст.190 КК України (а.с.26,27-28). 27 червня 2011 року прокурором Приморського району м. Одеси стосовно [PERSON] був затверджений обвинувальний висновок та разом з матеріалами кримінальної справи направлений до суду (а.с.29-39). Встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2013 року кримінальну справу №104201000115 за обвинуваченням [PERSON] за ч.3 ст. 27, ч.5 ст.190 КК України, [PERSON] за ст.191 ч.5 КК України було повернуто до прокуратури Приморського району м. Одеси для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід підсудним було залишено у вигляді підписки про невиїзд (а.с.4043). У звязку з прийняттям нового кримінального процесуального кодексу України, відомості про вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України 14 березня 2014 року було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12014160500002062 (а.с.44,48). Встановлено, що 27 червня 2014 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014160500002062 від 14 березня 2014 року було закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України (а.с.46). Постановою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2015 року за клопотанняи [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний постановою слідчого від 02 листопада 2010 року відносно [PERSON] було скасовано (а.с.49). З матеріалів справи вбачається. що постановою старшого прокурора прокуратури м. Одеси від 21 липня 2014 року, постанову слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області [PERSON] про закриття кримінального провадження було скасовано. Матеріали досудового розслідування №12014160500002062 направлено слідчому для подальшого розслідування (а.с. 99-100). Встановлено, що 30 грудня 2014 року слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] було повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014160500002062 від 14 березня 2014 року було закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України (а.с.141). Постановою старшого прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси від 24 липня 2015 року постанову слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області [PERSON] від 27 червня 2014 року про закриття кримінального провадження було скасовано. Матеріали досудового розслідування №12014160500002062 направлено слідчому для подальшого розслідування (а.с.140). З листа Одеської місцевої прокуратури №3 від 07 листопада 2017 року вбачається, що згідно даних ЄРДР у кримінальному провадженні №12014160500002062 винесено постанову про закриття від 27 червня 2014 року, яку постановою процесуального керівника від 21 липня 2014 року скасовано. В подальшому 30 грудня 2014 року слідчим знову винесено постанову про закриття, яку скасовано постановою процесуального керівника 24 липня 2015 року. В мотивувальній частині постанови від 24 липня 2015року зазначено, що «27.06.2014 року слідчим винесено постанову про закриття …», однак в даному випадку допущено технічну помилку, оскільки вказаною постановою скасовано саме постанову про закриття від 30 грудня 2014 року (а.с.151). Встановлено, що 09 листопада 2017 року прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 було винесено постанову про уточнення мотивувальної частини постанови від 24.07.2015 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 12014160500002062 від 14.03.2014, а саме «викласти третій абзац мотивувальний частини постанови процесуального керівника-старшого прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси молодшого радника юстиції [PERSON] від 24 липня 2015 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №12014160500002062 від 14.03.2014 наступним чином: «30.12.2014 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення» (а.с.159-160). Постановою старшого прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси від 18 листопада 2015 року постанову слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області [PERSON] від 27 червня 2014 року про закриття кримінального провадження було скасовано. Матеріали досудового розслідування №12014160500002062 направлено слідчому для подальшого розслідування (а.с.122). Судом встановлено, що на даний час кримінальне провадження №12014160500002062 від 14 березня 2014 року щодо вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України знаходиться в провадженні слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі [PERSON] (а.с.120). Таким чином, на час винесення рішення, досудове розслідування кримінального провадження №12014160500002062 від 14 березня 2014 року щодо вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України триває, остаточного рішення не прийнято, провадження не закрито, а тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~\~статті 1176 ЦК України, а саме: 1) у випадку незаконного засудження, 2) незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, 3) незаконного застосування запобіжного заходу, 4) незаконного затримання, 5) незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, оскільки досудове розслідування №12014160500002062 від 14 березня 2014 року щодо вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України не закрито, то суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає грн. Статтею Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: dismissed