Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 квітня 1992 року, виданого згідно з рішенням виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 20 лютого 1992 року їй належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її сином та зареєстрований у вказаній квартирі разом з позивачем. Позивач зазначає, що у 2012 році відповідач виїхав на постійне місце проживання до м. Гадяч, з того часу не повертався та не проживав в квартирі. Посилаючись на обставини того, що відповідач не проживає в квартирі з 2012 року, і, при цьому, ніяких перешкод у його проживанні нею не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться, в той час як реєстрація відповідача в квартирі створює їй, як власнику житла, перешкоди в користуванні жилим приміщенням, так як плата за комунальні послуги покладається на неї, вона не може скористатися правом надання субсидії, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 07 грудня 2020 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 12 січня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 12 січня 2021 року відкладено розгляд справи до 25 січня 2021 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду та викликом відповідача в судове засідання шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачка подала письмову заяву про слухання справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 06 квітня 1992 року, виданого згідно з рішенням виконкому Сумської міської Ради народних депутатів від 20 лютого 1992 року за [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 7, 25). Згідно з довідкою Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми Сумської міської ради» від 22 вересня 2020 року за № 14.03-08/66674 в зазначеній квартирі, окрім позивачки, зареєстрований її син [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з акта від 28 серпня 2020 року, складеного мешканцями будинку по [ADDRESS] та засвідченого ТОВ «Дімекс-Комфорт», [PERSON] не проживає з 2012 року в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та не веде спільного господарства з [PERSON] (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач у спірній квартирі фактично не проживає з 2012 року, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, його особисті речі в квартирі відсутні. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості, оскільки відповідач самостійно знятися з реєстрації не бажає. За таких обставин, суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушено з боку відповідача та підлягає захисту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved