Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 01.12.1998 він уклав шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалось і згідно рішення Красилівського районного суду від 10.10.2010 шлюб між ними було розірвано. Під час судового розгляду про розірвання шлюбу питання щодо місця проживання їхньої дев'ятирічної доньки не вирішувалося тому, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На той час у них з колишньою дружиною спору щодо визначення місця проживання дитини не виникало і за спільною згодою, з моменту розірвання шлюбу по сьогоднішній день їхня донька проживає з матір'ю. В свою чергу він, як батько, постійно намагається налагодити відносини з донькою. Бере участь у її вихованні, утриманні, розвитку її психологічних та фізіологічних здібностей, забезпечує її всім необхідним для нормального розвитку та зростання. Натомість, його колишня дружина [PERSON] заперечує проти його зустрічей з дитиною, чим порушує його право на виховання дитини. Відповідно до акта перевірки матеріально-побутових умов проживання від 06.02.2014 в його будинку завжди чисто, тепло, охайно, а також створені всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини. Згідно з характеристикою, наданою виконкомом Михайлівецької сільської ради, він зарекомендував себе з позитивної сторони та є трудолюбивим, доброзичливим, спокійним, ввічливим, користується авторитетом і повагою серед громадськості. Не зловживає алкогольними напоями. Окрім цього, він цікавиться навчанням своєї доньки та відвідує школу, в якій вона навчається. Таким чином, він вважає, що має право брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідач своїми діями перешкоджає реалізувати йому свої батьківські обов'язки. Він бажає здійснювати виховання своєї доньки, утримувати її та спілкуватися з нею. Просить зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною та надати можливість приймати участь у її вихованні; встановити години побачень з донькою у вихідні та святкові дні з урахуванням бажання дитини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить надати йому можливість бачитись із дитиною щонеділі з 10 год. до 17 години. Відповідач позов не визнала, зазначила, що вона не перешкоджає позивачу бачитись із дочкою, якщо вона бажає, але позивач приходить до неї до школи, обзиває її перед дитиною і дитина сама не хоче з ним спілкуватися. Представник органу опіки та піклування вважає, що при прийнятті судом рішення необхідно обов'язково врахувати інтереси дитини та її думку щодо побачень з батьком. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 01.12.1998 сторони зареєстрували шлюб, який 29.09.2010 було розірвано. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного, неповнолітня дочка залишилася проживати з матір'ю. Позивач добровільно матеріально підтримує дочку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що між [PERSON] - матір'ю дитини, з якою вона мешкає, та [PERSON] - її батьком існують неприязні стосунки. Позивач бажає здійснювати своє право на спілкування та прийняття участі у вихованні дочки, свідченням чого є те, що у 2014 році [PERSON] звертався до комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській райдержадміністрації про визначення місця та часу спілкування з дитиною, однак, як зазначено у висновку № 47/25-43-203/2014 від 23.01.2014 комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації, на пропозицію працівника служби в справах дітей батькам домовитися про спосіб та години спілкування батька з дитиною, батько [PERSON] категорично відмовився, а мати дитини на засідання комісії не з'явилася. [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання дочки. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] у його будинку чисто, тепло, охайно, будинок умебльований, створено всі умови для проживання дитини, є для дитини окрема кімната. Згідно характеристики, виданої виконкомом Михайловецької сільської ради [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, працелюбний, доброзичливий, спокійний, ввічливий, не зловживає алкогольними напоями, користується авторитетом та повагою серед громадськості. У виданій Веселівською ЗОШ І-ІІ ступенів довідці зазначено, що [PERSON] часто приходить до школи, цікавиться успіхами, відвідуванням школи, станом здоров'я доньки [PERSON] Разом з тим, [PERSON] є інвалідом армії другої групи, з 1995 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Красилівської ЦРЛ з діагнозом шизофренія, параноїдна форма. Відповідно до акту про відвідування школи, складеного працівниками Веселівської ЗОШ І-ІІ ступенів № 47 від 19.05.2014, 13.05.2014 [PERSON] прийшов до школи відвідати свою доньку, яка відмовилась від зустрічі. Батько сприйняв це агресивно, вживав нецензурні слова в присутності учнів та вчителів, поведінка його ставала дедалі агресивнішою. Покинув школу тільки після того, коли почув, що викликали наряд міліції. Неповнолітня [PERSON] у присутності педагога [PERSON] пояснила, що вона має повних 13 років. Позивач є її батьком. Вона не хоче бачитися з ним тому, що він є агресивним, обзиває її маму, погрожує. Аналогічне відношення до батька засвідчила [PERSON] у своїй заяві від 13.03.2014, поданій начальнику органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації. Свідок [PERSON], який є сином відповідача [PERSON] пояснив, що під час спільного проживання з позивачем він знущався над ним, мамою та сестрою, бив його. З позивачем вони не живуть разом вже біля 5 років. За цей час протягом останнього року він почав приходити до його сестри в школу, там погрожує їй. Позивач у зв'язку з захворюванням неодноразово перебував на лікуванні в психіатричній лікарні. Мати не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною, тобто з його сестрою. Аналогічні показання дала й свідок [PERSON], яка є сестрою відповідачки. Вона повідомила, що під час спільного проживання позивач бив її сестру та її дітей. Позивач приходить до дитини, обзиває її та погрожує. Її сестра не перешкоджає позивачу спілкуватися з дочкою. Свідок [PERSON], батько позивача, повідомив, що син купує дитині подарунки, але невістка не пускає його до дитини. Цього він не бачив особисто, але йому розповідав син. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], рішенням Красилівського районного суду від 29.09.2010 про розірвання шлюбу, висновком № 47/25-43-203/2014 від 23.01.2014 комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації, характеристикою № 69 від 17.02.2014, виданою Михайловецькою сільською радою, довідкою № 360 від 19.02.2014 управління з нарахування та виплати ГУ ПФУ в Хмельницькій області, пенсійним посвідченням серії [NUMBER], довідкою Веселівської ЗОШ І-ІІ ступенів, актом перевірки матеріально-побутових умов проживання від 06.02.2014, заявою [PERSON] від 13.03.2014 начальнику органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації, довідкою Красилівської ЦРЛ № 60 від 31.03.2014, актом про відвідування школи, складеним працівниками Веселівської ЗОШ І-ІІ ступенів № 47 від 19.05.2014, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі стст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Статтею 8 Закону України ''Про охорону дитинства'' визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 зазначеної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 7, 8 ст. 7 СК України всі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно стст. 157, 159 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини; якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод: суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їх нього спілкування, з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підставі викладеного, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я батька, суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу та окреме проживання позивача від відповідачки з дочкою не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості спілкуватися з дочкою, однак, із застереженням - при обов'язковій наявності згоди дитини на таке спілкування. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, виходячи з вимог розумності та справедливості суд вважає за доцільне визначити способом участі батька у вихованні дитини його побачення з нею кожної другої та четвертої неділі з 14 години до 17 години при умові, що дитина [PERSON] буде згодна на таке побачення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 121 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial