Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У лютому 2010 року заступник прокурора міста Івано-Франківськ в інтересах відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовував тим, що 07 березня 2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 117, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 32 000 грн зі сплатою 24 % річних строком до 07 березня 2010 року. Повернення кредиту забезпечене договорами поруки від 07 березня 2007 року, укладеними між банком, позичальником і [PERSON] (договір № 117-1) та між банком, позичальником і [PERSON] (договір № 117-2). Позичальник належним чином не виконувала кредитних зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 25 січня 2010 року становив 43 793 грн 56 коп., із яких: тіло кредиту - 27 561 грн 29 коп., відсотки - 10 501 грн 67 коп., пеня - 5 730 грн 58 коп. Ураховуючи наведене, прокурор просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» вищевказану суму заборгованості. 21 березня 2011 року прокурор подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 512 грн 14 коп., із яких: тіло кредиту - 27 561 грн 29 коп., відсотки - 11 570 грн 89 коп., пеня - 33 379 грн 94 коп. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2017 року, позов заступника прокурора міста Івано-Франківськ в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 27 грудня 2019 року суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М. справу прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав частково. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів 32 983 грн. 49 коп., з яких: 27 561 грн. 31 коп. - основний борг та 5 422 грн. 18 коп. - відсотки. На виконання ухвали про витребування доказів надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року, станом на 10 лютого 2020 року. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суд не повідомили. Відзиву на позовну заяву не подали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, проценти за користування ним, та пеня підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 117, згідно з умовами якого останній надано кредит в сумі 32 000 грн зі сплатою 24,00 % річних строком до 07 березня 2010 року (з можливістю дострокового стягнення кредиту). Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 888 грн 89 коп. до 1 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту (його частини), шляхом внесення готівки до каси банку чи безготівкових перерахувань. У пункті 3.2.2 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або відсотками чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. 07 березня 2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки №117-1, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором від 07 березня 2007 року № 117. Того ж дня, 07 березня 2007 року, між ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №117-2, згідно з умовами якого останній зобов`язався перед банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором від 07 березня 2007 року № 117. У зв`язку з порушенням позичальником графіку сплати коштів, визначених умовами кредитного договору, 17 липня 2009 року банк звернувся до [PERSON] з листом-претензією щодо необхідності виконання договірних зобов`язань, у якому пропонував звернутися до відділення банку для вирішення питання про погашення заборгованості. Вимога банку залишилася невиконаною. Також матеріали справи містять копію вироку Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2013 року, згідно якого [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених статтями 28, 191, 366 Кримінального кодексу України. Задовольняючи цивільний позов прокурора суд присудив стягнути із [PERSON] в користь Івано-Франківського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» 147 617 грн. 80 коп. завданих збитків, серед яких залишок основної суми кредиту - 27 561 грн 29 коп. по кредитному договору № 117. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Таким чином, враховуючи що борг по основній сумі кредиту за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року стягнуто із [PERSON] в користь банку на підставі вироку суду від 15 січня 2013 року, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про стягнення із відповідачів 27 561 грн 29 коп, як тіла кредиту. В протилежному випадку буде мати місце подвійне стягнення даної складової заборгованості. Вирішуючи питання стягнення відсотків за кредитом суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Сторони кредитного договору від 07 березня 2007 року № 117 узгодили строк його дії до 07 березня 2010 року. Пункт 3.2.2 кредитного договору передбачав можливість дострокового стягнення кредиту за порушення позичальником виконання зобов`язань, у тому числі за несплату чергових платежів. Прокурор надав суду довідку банку від 26 січня 2010 року № 54, згідно якої борг за відсотками станом на 25 січня 2010 року становив 10 501 грн 67 коп, та довідку від 20 травня 2010 року № 338, де зазначено, що борг за відсотками станом на 20 травня 2010 року становить 11 570 грн 89 коп., а також довідку від 15 березня 2011 року № 128, за змістом якої борг за відсотками станом на 15 березня 2011 року складає 11 570 грн 89 коп. У даних довідках містяться лише узагальнені відомості про розмір заборгованості за відсотками. Із наведених довідок не можливо встановити розмір відсотків станом на день припинення строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором - 07 березня 2010 року. У зв`язку із наведеним, судом 30 січня 2020 року ухвалено витребувати у публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» розширений розрахунок заборгованості за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року, із зазначенням розрахунку боргу по кожній складовій заборгованості (тілу кредиту, відсоткам та пені), періодів за які нараховано (збільшено) розмір заборгованості, та відображенням здійснених позичальником періодичних платежів, зокрема дат коли було сплачено кошти та у якому розмірі. На виконання зазначеної ухвали, представником банку надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року, згідно якого борг за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року, станом на 10 лютого 2020 року, становить 32 983 грн. 49 коп., з яких: 27 561 грн. 31 коп. - основний борг та 5 422 грн. 18 коп. - відсотки. При цьому із вказаного розрахунку також неможливо встановити розмір заборгованості за відсотками станом на 07 березня 2010 року. Враховуючи наведене, належним доказом розміру заборгованості по відсоткам може бути тільки довідка банку від 26 січня 2010 року № 54, оскільки тільки ця довідка містить інформацію про розмір боргу за відсотками до моменту припинення дії кредитного договору. За даними довідки від 26 січня 2010 року № 54, борг за відсотками станом на 25 січня 2010 року становить 10 501 грн 67 коп. Із розрахунку наданого представником банку вбачається, що за період з 27 грудня 2016 року по 21 січня 2020 року позичальником сплачено борг за відсотками у загальному розмірі 6 148 грн. 71 коп. Тому суд вважає доведеним тільки розмір боргу за відсотками в сумі 4 352 грн 96 коп, що становить різницю між нарахованим розміром боргу по відсоткам станом на 25 січня 2010 року в розмірі 10 501 грн 67 коп., та фактично сплаченим боргом по відсоткам - 6 148 грн. 71 коп. за період з 27 грудня 2016 року по 21 січня 2020 року. Звертаючись із даним позовом до суду прокурор просить стягнути заборгованість по кредитному договору № 117 від 07 березня 2007 року в солідарному порядку із позичальника та поручителів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до пункту 3.5 вищевказаних договорів поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. За змістом п. 3.6 договорів поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору № 117 від 07 березня 2007 року, не пред`явить вимоги до поручителя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) зазначено, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. За договорами поруки від 07 березня 2007 року № 117-1 і № 117-2 [PERSON] та [PERSON] поручилися за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Як було встановлено судом, жодна із наданих стороною позивача довідок про розмір заборгованості за кредитним договором не містить інформації про те, коли позичальник почала прострочувати оплату боргу за кредитним договором, тому перевірити чи позов пред`явлено у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, як це передбачено частиною четвертою статті 551 ЦК України, не представляється можливим. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності права банку задовольнити свої вимоги шляхом солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителів, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № 117 від 07 березня 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевстановлене позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість по відсотках за кредитним договором № 117 від 03 березня 2007 року в розмірі 4 352 (чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 96 копійок. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача [PERSON] слід стягнути 51 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 527 ч. 1, 530, 551, 559 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial