Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона з 15 червня 2011 року по 07 жовтня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року було розірвано (справа №501/2903/15-ц). В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Зазначала, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року з відповідача на її користь на утримання доньки були стягнуті аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 січня 2020 року і до її повноліття, тобто до [INFO] . На виконання вказаного рішення 13 лютого 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області було видано виконавчий лист №501/345/19 від 13 лютого 2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачем від 15 вересня 2020 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 22 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року, станом на 15 вересня 2020 року складає 16441,00 грн. Вказувала, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів розраховувалася за період з 22 січня 2020 року по день складання позовної заяви, а саме по 16 листопада 2020 року, та складає 22313,00 грн. Позивачка стверджувала, що оскільки заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 22 січня 2020 року по 16 листопада 2020 року виникла з вини відповідача, то останній зобов`язаний сплатити на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 22 січня 2020 року по 16 листопада 2020 року. Отже, відповідно до розрахунку загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 22 січня 2020 року по 16 листопада 2020 року складає 29956,78 грн. Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а сума неустойки не може перевищувати 100% розміру заборгованості, яка складає 22313,00 грн., позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 22 січня 2020 року по 16 листопада 2020 року в розмірі 22313,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 20 січня 2021 року клопотання [PERSON] про залишення позову [PERSON] без розгляду судом було залишено без задоволення (а.с. 46-47). Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року заява [PERSON] про залишення позову [PERSON] без руху була залишена без задоволення (а.с. 87-89). Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 92-93). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, згідно якої просила суд їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. 115-117). Відповідач та його представник, діючий за ордером від 04 лютого 2021 року, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше відповідач надав відзив на позов та письмові пояснення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності (а.с. 55-58, 74, 78-79, 114). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню непідлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року з [PERSON] на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Встановлено, що на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року, 13 лютого 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області було видано виконавчий лист №501/345/19 від 13 лютого 2020 року (а.с. 8). Судом встановлено, що на виконанні у Кілійському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №501/345/19, виданого 13 лютого 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. 20 березня 2020 року постановою старшого державного виконавця Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №61607561 (а.с. 9). Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 15 вересня 2020 року, виданого державним виконавцем Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що станом на 15 вересня 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16441,00 грн. (а.с. 10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 19 листопада 2020 року, виданого державним виконавцем Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що станом на 19 листопада 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11346,00 грн. (а.с. 86). За твердженням позивачки зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній з 22 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року аліменти за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2019 року не виплачував. Оскільки розгляд справи проводився за згодою відповідача без його участі, то суд враховує письмові пояснення відповідача, на які він посилався у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач стверджував, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, оскільки позивачка категорично відмовлялась надати йому свої реквізити для перерахування аліментів, тому він вимушений був постійно сплачувати аліменти на рахунок приватного виконавця. Також зазначав, що після повідомлення його про відкриття 20 березня 2020 року виконавчого провадження №61607561, він відразу сплатив всю суму боргу. На підтвердження сплати аліментів, відповідач разом з відзивом на позов надав копії квитанцій про сплату аліментів на рахунок приватного виконавця (а.с. 60-73). Відповідно до платіжних квитанцій, відповідач за період з 19 грудня 2019 року по 26 січня 2021 року включно сплатив аліменти на утримання дитини в розмірі 66082,00 грн., а саме: -грудень 2019 року - 1000,00 грн.; -січень 2020 року - 2500,00 грн.; -лютий 2020 року - 1800,00 грн.; -березень 2020 року - 2200,00 грн.; -квітень 2020 року - 2000,00 грн.; -травень 2020 року - 3000,00 грн.; -червень 2020 року - 2000,00 грн.; -липень 2020 року - 5000,00 грн.; -жовтень 2020 року - 3000,00 грн.; -листопад 2020 року - 28364,00 грн.; -грудень 2020 року - 7718,00 грн. -січень 2021 року - 7500,00 грн., а всього разом 66082,00 грн. Крім того, разом з відзивом на позов, відповідач надав суду довідку за підписом заступника начальника Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03 грудня 2020 року № 313 про відсутність заборгованості по аліментам за період з 22 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року (а.с. 59). З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходилась цивільна справа №501/4023/19 (провадження № 2/501/1621/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження (а.с. 38-39). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України (в редакції до 07 липня 2017 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно абзацу першого частини першої статті 196 СК України (в редакції із 07 липня 2017 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини четвертої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №606-XIV) та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закону №1404-VIII). У частині третій та дев`ятій статті 74 Закону №606-XIV та частині третій та восьмі статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оскаржував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд враховує посилання відповідача на те, що він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості по аліментам на утримання дитини, оскільки доводи відповідача про те, що заборгованість виникла в результаті перерахунку розміру аліментів підтверджуються матеріалами справи. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому дані витрати покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed