Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. 14 лютого 2019 року суддя Приморського районного суду м. Одеси прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.09.2016 року [PERSON] була прийнята на посаду адміністратора відділу інформаційного супроводження управління інформаційно-документального супроводження в Державне підприємство «Центр обслуговування громадян». Однак, у день звільнення Відповідач не виплатив їй заробітну плату у сумі 63928,92 грн.. 14 травня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив витребувати у Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» наступні документи: - відомості про нарахування заробітної плати [PERSON] , за період з січня 2018 року по 28 січня 2019 року з підписами про ознайомлення; - відомості про виплату заробітної плати [PERSON] , за період з вересня 2018 року по 28 січня 2019 року з підписами про ознайомлення; - табель обліку робочого часу за період з вересня 2018 року по 28 січня 2019 року [PERSON] ; - довідку про середньоденну плату в період з 01 грудня 2018 року по 28 січня 2019 року [PERSON] ; - довідку надання [PERSON] відпустки за відпрацьований час або ж виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 01 січня 2017 року по 28 січня 2019 року з підписами про ознайомлення. Також позивачем було надано копію свідоцтва про шлюб від 21 червня 2019 року згідно якого було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу остання змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В серпні 2019 року представник [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних шляхом зменшення розміру позовних вимог. В якій просив стягнути з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» заборгованість з нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 1729,95 грн., за період з вересня 2018 року по січень 2019 року включно, грошову компенсацію за невикористані відпустки за період з січня 2017 року по січень 2019 року включно у розмірі 63,30 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.01.2019 року по день фактичного розрахунку. Представник відповідача подав пояснення на позовну заяву та просив закрити провадження у зв`язку з тим, що відсутня заборгованість. 04 вересня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси виніс ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений. Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також підтримав позовні вимоги повністю. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до позову документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.09.2016 року [PERSON] було прийнято на посаду адміністратора відділу інформаційного супроводження управління інформаційно-документального супроводження в державне підприємство «Центр обслуговування громадян», що підтверджується копією трудової книжки. 14.08.2017 року позивача було переведено на посаду завідувача сектору маркетолога сектору з маркетингу. 01.10.2018 року [PERSON] була переведена на посаду завідувача сектору організації реєстрації шлюбів. 28.01.2019 року між позивачем та відповідачем було припинено трудовий договір за угодою сторін, що підтверджується Наказом про звільнення. На час звільнення позивача з ДП «ЦОГ» у відповідача існувала заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати за період з вересня 2018 року по січень 2019 року, що підтверджується розрахунковими листками ДП «ЦОГ» за період жовтень 2018 р - січень 2019 р. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон) визначено право працівників на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною 4 статті 97 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до частини 5 статті 97 Кодексу, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. При цьому своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (частина 6 статті 24 Закону). Статтями 115 КЗпП України та 24 Закону встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У матеріалах справи міститься Розрахунковий листок за листопад 2018 року в якому зазначено, що [PERSON] належить виплатити 8620,64 грн.. Одночасно відповідач надав платіжне доручення № 4099 від 26.03.2019 року в якому зазначено призначення платежу: «Заробітна плата та аванси ДП «ЦОГ» за листопад 2018 згідно відомості № 790 від 26.03.2019 року. Податки сплачені 14.12., 17.12.,18.12.,26.03.2019 року.» та зазначено суму перерахування 8342,73 грн. Отже, відповідач не повернув позивачу заробітну плату за листопад 2018 року у сумі 277,91 грн.. Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до ст. 106 Кодексу законів про працю України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому ч. 1 і 2 цієї статті (вказане зазначено у листі Міністерства соціальної політики від 24.04.2017 р. № 1264/0/101-17/282). Підсумований облік робочого часу кожного, працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Норма робочого часу за обліковий період визначається за календарем з розрахунку шестиденного робочого тижня, семигодинного робочого дня (чи відповідного скороченого робочого дня) з урахуванням скороченого робочого часу напередодні вихідних днів - до 5 годин і напередодні святкових і неробочих днів - на 1 годину. У порядку, встановленому в колективному договорі, норма робочого часу за обліковий період може визначатися за графіком п`ятиденного робочого тижня. Ураховуючи те, що при п`ятиденному робочому тижні КЗпП не передбачає встановлення конкретної тривалості щоденної роботи, норма робочого часу за обліковий період визначається шляхом множення часу тривалості робочого дня на кількість робочих днів за календарем п`ятиденного робочого тижня, що припадають на цей період, з рівною тривалістю кожного робочого дня, з урахуванням її скорочення напередодні святкових і неробочих днів та вихідними днями в суботу і неділю. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працювала при 5-денному робочому тижні. У розрахунковому листку за травень 2018 зазначено, що оклад у [PERSON] становить 7500,00 грн. На травень 2018 року календарна норма робочого часу, розрахована за графіком 5-денного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю, складає 159 годин. Працівник відповідно до графіка змінності фактично відпрацював 167 годин, у тому числі 8 годин надурочно. Для оплати надурочних годин розрахуємо годинну тарифну ставку: 7500,00 грн. / 159 год. = 47,17 грн./год. Оплата надурочних годин складе: 47,17 грн./год. х 2 х 8 =754,72 грн. Отже, за травень 2018 року відповідач не виплатив позивачу за надурочні години 754,72 грн. У матеріалах справи міститься Розрахунковий листок за жовтень 2018, в якому зазначено, що оклад у [PERSON] становить 6000,00 грн. На жовтень 2018 року календарна норма робочого часу, розрахована за графіком 5-денного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю, складає 176 годин. Працівник відповідно до графіка змінності фактично відпрацював 184 годин, у тому числі 8 годин надурочно. Для оплати надурочних годин розрахуємо годинну тарифну ставку: 6000,00 грн. / 176 год. = 34,09 грн./год. Оплата надурочних годин складе: 34,09 грн./год. х 2 х 8 =545,44 грн. Отже, за жовтень 2018 року Відповідач не виплатив Позивачу за надурочні години 545,44 грн.. Згідно розрахункового листка за грудень 2018 зазначено, що оклад у [PERSON] становить 6000,00 грн. На грудень 2018 року календарна норма робочого часу, розрахована за графіком 5-денного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю, складає 158 годин. Працівник відповідно до графіка змінності фактично відпрацював 160 годин, у тому числі 2 години надурочно. Для оплати надурочних годин розрахуємо годинну тарифну ставку: 6000,00 грн. / 158 год. = 37,97 грн./год. Оплата надурочних годин складе: 37,97 грн./год. х 2 х 2 = 151,88 грн. Отже, за грудень 2018 року відповідач не виплатив позивачу за надурочні 151,88 грн.. Таким чином загальна сума заборгованості по заробітній платі позивача становить 1729,95 грн.. Вирішуючи питання про стягнення грошової компенсацію за невикористані відпустки останньої за період з січня 2017 року по січень 2019 року включно, суд керувався ст. 83 КЗпП України. Відповідно до ст. 74, 75 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП - у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Статтею 6 Закону України «Про відпустки» зазначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку провадиться в тому ж порядку, що і суми звичайних відпускних. Наведемо формулу для розрахунку: К = Д х ______З______, 365 (366) С де К - сума компенсації за невикористану відпустку; З - сума заробітної плати за 12 календарних місяців або за фактично відпрацьований період (меншої тривалості); 365 (366) - кількість календарних днів у році за 12 місяців у «звичайному» та високосному році відповідно; С - кількість святкових і неробочих днів, передбачених законодавством; Д - кількість календарних днів невикористаної відпустки, що підлягають компенсації. Згідно розрахункового листка за січень 2019 року нараховано позивачу грошову компенсацію за відпустки у розмірі 15 036,00 грн. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку: К = 42 х ______127265,57(зарплата за 12 місяців)______ = 15099,30 грн. 365 - 11(не робочі дні) Отже, судом встановлено, що відповідачем не доплачено грошову компенсацію за невикористанні відпустки позивачу у розмірі 63,30 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 8.8 Порядком обчислення середньої заробітної плати №100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. У матеріалах справи міститься Довідка про середньоденну заробітну плату у розмірі 441,02 грн., яка була нарахована за останні два місяця роботи позивача. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про здійснення розрахунку з виплати заробітної плати [PERSON] при звільненні та до винесення судом рішення, то період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату прийняття судом рішення, тобто з 29.01.2019 р. по 29.10.2019 р. включно, становить 187 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 82470,74 грн., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів (187 днів х 441,02 грн. = 82 470,74 грн). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, згідно якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують понесені останньою судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ДП «ЦОГ» необхідно стягнути 842,64 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial