Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів за 2014 рік та 2016-2017 роки в сумі 36\~485 грн. 60 коп. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що він та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі № 2-1239/03 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) щомісячно до повноліття дитини. Дочка [PERSON] перебувала повністю на утриманні позивача та проживала у квартирі позивача у 2014 році та 2016-2017 роках. Крім того, з 2009 року позивач створив нову сім`ю, в період якого у позивача народилися двоє дітей дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні [PERSON] Позивач утримує сім`ю з трьох чоловік, також він допомагає своїй матері, яка є інвалідом ІІ групи та проживає одна. Сім`я знаходиться у вкрай складному матеріальному становищі. Позивач офіційно не працює, має нерегулярні доходи, загальний розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] становить 67% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. [PERSON] добровільно перераховував кошти на банківську карту, виготовлену на ім`я дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: [INFO]. Представник позивача [PERSON], яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову в повному обсязі, пояснили, що позивачем не наведено підстав для звільнення його від сплати аліментів, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, оскільки доказів тяжкої хвороби позивача, останнім не надано. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] та баба [PERSON] проживають за різними адресами. Відповідач заперечила, що факту про те, що дочка [PERSON] у 2014, 2016-2017 роках постійно проживала з батьком, пояснила, що дочка [PERSON] постійно проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], у період 2014, 2016-2017 років дочка [PERSON] лише приходила в гості до батька [PERSON] та баби [PERSON] Представник Новоград-Волинський міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити в позові. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі дубліката виконавчого листа № 2-1239/03 Новоград-Волинського міськрайонного суду з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) щомісячно до повноліття дитини (а.с. 8). Відповідно до довідки-розрахунку Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області від 28 березня 2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], за період з 2011 року до 28 лютого 2018 року складає 60\~399 грн. 57 коп. (а.с. 35). Згідно із довідкою ОСББ «Вікторія» від 5 квітня 2018 року дочка [PERSON], [INFO], з дня народження по теперішній час зареєстрована за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] у [ADDRESS]. Згідно із характеристикою класного керівника та директора ЗОШ № 3 м. Новограда-Волинського від 13 лютого 2017 року вихованням учениці 11-А класу [PERSON] займається її батько і бабуся (а.с. 22). Відповідно до довідки Новоград-Волинського міськрайонного ТМО від 154 червня 2017 року у позивача наявний діагноз: вроджений підвивих лівого стегна, дисплазія правого кулькового суглобу (а.с. 10). 19 вересня 2009 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], у період якого у них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за місцем проживання позивача по вул. Житомирській, 37, у м. Новограді-Волинському (а.с. 5-7). Мати позивача [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 9). Відповідно до довідки відділу державної реєстрації Новоград-Волинської міської ради від 27 березня 2018 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 1 березня 2006 року та 31 січня 2017 року провів державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Мати позивача [PERSON] на даний час зареєстрована як фізична особа-підприємець з 2 лютого 2010 року. Згідно дублікатів чеків ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач перераховував кошти на картковий рахунок дочки [PERSON] на загальну суму 1855 грн. Призначення платежу: «поповнення картки/рахунку» (а.с. 37-45). Позивачем до позовної заяви долучено копії фіскальних чеків на придбання у аптечному пункті медичних препаратів (а.с. 12-13). Допитана в якості свідка дочка сторін [PERSON], [INFO], в судовому засіданні пояснила, що вона постійно проживала з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS]. Зі своїм батьком та бабою [PERSON] вона ніколи не проживала, лише інколи гостювала. Останній рік вона взагалі не спілкується зі своїм батьком [PERSON] Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що в 2014, 2016-2017 роках [PERSON] проживала за місцем проживання баби [PERSON] [ADDRESS]. Свідок [PERSON], який є цивільним чоловіком [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] на протязі трьох років проживала разом з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] проживає за іншою адресою: вул. Житомирська, 37, м. Новоград-Волинський. Коли онука [PERSON] проживала за місцем проживання своєї баби [PERSON], позивач майже щодня навідувався до них у гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] проживала за місцем проживання своєї баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років. У відповідності до ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Статтею 197 СК України врегульовано питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Так, зі змісту ч. 2 ст. 197 СК України вбачається, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов'язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Посилання позивача на те, що у 2014, 2016-2017 роках дочка [PERSON] перебувала на його утриманні та проживала разом з ним (по вул. Житомирській, 37), не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, позивачем не надано. Характеристика учениці [INFO], у якій вказано, що вихованням дитини займається батько та бабуся (а.с. 22) не є належним доказом, який може підтверджувати той факт, що дочка [PERSON] проживала разом з батьком та знаходилась на його утриманні. Суд не приймає до уваги пояснення свідків, оскільки вони є протилежними показам самої дочки [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що вона взагалі не проживала разом з батьком, чи бабою [PERSON], а постійно проживала разом із матір`ю [ADDRESS]. Окрім того, свідки суду пояснили, що дочка [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] (по вул. Житомирській, 37) не проживала, а на протязі трьох років проживала у своєї баби [PERSON] ([ADDRESS]). Посилання позивача на те, що ним здійснювалась сплата аліментів у добровільному порядку за домовленістю з відповідачем; на його утриманні перебуває сімя з трьох чоловік, у тому числі двоє неповнолітніх дітей, а також на те, що він допомагає своїй матері, яка є інвалідом ІІ групи, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 2 ст. 197 СК України зазначені обставини не можуть бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Наведені позивачем обставини стосуються його матеріального та сімейного стану та можуть бути підставою для відстрочки чи розстрочки сплати заборгованості за аліментами згідно ч. 1 ст. 197 СК України, або підставою для зміни розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Наявний у позивача діагноз: «вроджений підвивих лівого стегна, дисплазія правого кулькового суглобу» не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у звязку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Окрім того, відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, а тому позивач, у разі незгоди із розміром заборгованості із сплати аліментів, не позбавлений права на звернення до суду з відповідною заявою. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову [PERSON], оскільки він є необґрунтованим та не підтверджуються належними доказами.

Outcome: dismissed