Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, який уточнив в процесі слухання справи, в позові зазначав наступне. 07.11.2013 року на підставі договору дарування частини квартири [PERSON] набув право власності на ? частину квартири [ADDRESS] Другим співвласником зазначеної квартири, якому належить 12 частина квартири виступає [PERSON] На час подання позову відповідач не надає згоди на вселення до квартири, 12 частини якої належить позивачу, без надання будь-яких пояснень. 25.12.2014 року позивачем було направлено відповідачу заяву з пропозицією придбати належну йому 12 частину квартири за 206750 грн., на що 23.01.2014 року відповідачем було направлено відповідь, що остання не заперечує право власності позивача, однак запропонована вартість частки квартири не задовольняє її і запропонована вартість у розмірі 83740 грн. Домовленості щодо вартості квартири на теперішній час не досягнуто. Під час спілкування позивачем було запропоновано добровільно визначити порядок користування квартирою, однак відповідач відмовляється допускати позивача до квартири. Оскільки не досягнуто домовленості, позивач має намір вселитися до належної 12 частини квартири, а тому позивач просив суд усунути йому перешкоди у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS] у м.Запоріжжя , які створює [PERSON] у користуванні та володінні ? частини квартири [ADDRESS] у м.Запоріжжя шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі. Зазначаючи, що іншого житла він у власності не має, є власником частини квартири, від якої на теперішній час навіть не має ключів, оскільки відповідач здає квартиру в оренду, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що позивачем не сплачуються комунальні послуги за утримання даного житла, вважає подання даного позову тиском для неї, оскільки позивач має намір таким чином отримати від неї більшу вартість належної йому частини квартири. Відсутність ключів від квартири у позивача не заперечувала, зазначаючи, що він і не бажає їх отримувати. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 12 частини квартири [ADDRESS] у м.Запоріжжі загальною площею 61, 9 кв.м. , житловою площею 41, 4 кв.м. на підставі договору дарування частини квартири, зареєстрованого у реєстрі за № 2429 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4-6). 25.12.2014 року позивачем було направлено відповідачу заяву з пропозицією придбати належну йому 12 частину квартири за 206750 грн., на що 23.01.2014 року відповідачем було направлено відповідь, що остання не заперечує право власності позивача, однак запропонована вартість частки квартири не задовольняє її і запропонована вартість у розмірі 83740 грн. (а.с. 7-10). Домовленості щодо вартості квартири на теперішній час не досягнуто, оскільки [PERSON] після відкриття даного провадження подано до суду позов до [PERSON] про компенсацію вартості частки у квартирі. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] зайняла всю квартиру у тому числі зі слів відповідача, ключі від квартири співвласнику [PERSON] не надала, що позбавляє позивача можливості завезти до квартири своє майно, користуватись належною йому часткою в квартирі, самостійно сплачувати платежі, без участі [PERSON] володіти та користуватись своєю часткою квартири. Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ст. 321 ч 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 383 ч 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири мас право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження власника у цих правах допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Вищенаведені норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Оскільки позивач є власником ? частини житлового приміщення і відповідач без законних підстав перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням, чим порушує права власника цього майна та підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону. Отже вимоги позивача є законними, обґрунтованими і таким,що підлягають задоволенню. Доводи відповідача про наявність тиску з боку позивача задля збільшення вартості частки не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Наявність заборгованість по сплаті комунальних послуг також не є предметом розгляду даного спору та не позбавляє відповідача права іншим законним шляхом захистити свої права в обраний ним спосіб та не є підставою для відмови у позові власникучастини житла, якому чиняться перешкоди у володінні, користуванні. Окрім того, наявність у провадженні суду позову [PERSON] про вирішення питання щодо компенсації частини квартири, також не свідчить про неможливість задоволення вимог власника в обраний ним спосіб за заявленим ним позовом, який він станом на дату ухвалення рішення підтримав у повному обсязі. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved