Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

у лютому 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 21.03.2017 року о 08 год. 30 хв. на пр. Ватутіна, 6 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та його автомобіля [NUMBER]. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м, Києва від 04.05.2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано майнової шкоди, розмір якої згідно звіту № 241 від 18.04.2017 року склав 17 861,96 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Оболонь», і цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAF» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ/9672817 від 15.04.2016 року. 21.03.2017 року ним було повідомлено страхову компанію про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СТ «Іллічівське» не здійснив виплату страхового відшкодування та не прийняв вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Вважаючи своє право на відшкодування завданої йому шкоди абсолютним в силу положень ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з ПАТ «Оболонь» на його користь у відшкодування завданої йому шкоди 17 861,96 грн., а ПрАТ «СТ «Іллічівське» у зв'язку з порушенням останнім строків виплати страхового відшкодування - пеню за період з 23.06.2017 року по 25.01.2018 року в розмірі 2 730,53 грн., та на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу в розмірі 317,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 247,47 грн. Також просив вирішити питання судових витрат. В подальшому, з урахуванням збільшення позовних вимог остаточно просив суд стягнути з ПАТ «Оболонь» на його користь у відшкодування завданої йому шкоди 17 861,96 грн., а ПрАТ «СТ «Іллічівське» у зв'язку з порушенням останнім строків виплати страхового відшкодування - пеню за період з 26.01.2018 року по 29.01.2019 року в розмірі 6 817,55 грн., витрати на експертне дослідження у розмірі 1 600,00 грн. та на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу в розмірі 589,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 733,25 грн., а також судові витрати у справі. Ухвалою від 14.02.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 42-43). Ухвалою від 23.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 87-88). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач - ПАТ «Оболонь» подав відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю (а.с. 50-53). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] (а.с. 9). Судом встановлено, що 21.03.2017 року о 08 год. 30 хв. на пр. Ватутіна, 6 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER]. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м, Києва від 04.05.2017 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, за шкоду, завдану позивачу повинна відповідати юридична особа, яка є власником транспортного засобу «DAF» д.н.з. [NUMBER] та роботодавцем [PERSON], який на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом, тобто ПАТ «Оболонь» (а.с. 22-23). Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов'язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAF» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ/9672817 від 15.04.2016 року зі строком дії з 05.05.2016 року до 04.05.2017 року і лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 21.03.2017 року [PERSON] було повідомлено страхову компанію про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 11, 12). Однак, ПрАТ «СТ «Іллічівське» не здійснив виплату страхового відшкодування та не прийняв вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (а.с. 13). Згідно п. п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем - ПрАТ «СТ «Іллічівське», що останнім представника для визначення розміру збитків направлено не будо, з огляду на що суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення 1 600,00 грн., сплачених позивачем за складання звіту № 241-2017 від 18.04.2017 року про визначення вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, склала 17 861,96 грн. (а.с. 14-21, 98). При зверненні до суду, позивач просив стягнути вказану суму матеріального збитку з ПАТ «Оболонь» як заподіювача шкоди, вважаючи своє право на відшкодування завданої йому шкоди абсолютним в силу положень ст. 1166 ЦК України. Однак, суд не може погодитись з даним твердженням, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000, грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Як вже зазначалось, відповідно до страхового полісу серії АІ/9672817 від 15.04.2016 року зі строком дії з 05.05.2016 року до 04.05.2017 року страховиком відповідача - ПАТ «Оболонь» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 100 000,00 грн., франшизою - 0,00 грн., на момент вчинення ДТП була третя особа - ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с. 10). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018 року. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Ліміт відповідальності ПрАТ «СТ «Іллічівське» за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., а тому суд вважає, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідача - ПАТ «Оболонь», оскільки таке право виникає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди й останнє зобов'язане сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимог про стягнення з ПАТ «Оболонь» шкоди 17 861,96 грн. страхового відшкодування. Розглядаючи вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» у зв'язку з порушенням останнім строків виплати страхового відшкодування - пені за період з 26.01.2018 року по 29.01.2019 року в розмірі 6 817,55 грн. та на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу в розмірі 589,00 грн., інфляційних збитків в розмірі 1 733,25 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом встановлено, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та власником автомобіля [NUMBER] на користь третіх осіб. В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року в справі № 6-927цс16. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, приймаючи до уваги те, що [PERSON] не пред'явлено вимогу про стягнення страхового відшкодування до ПрАТ «СТ «Іллічівське», на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є похідними від вимог про стягнення страхового відшкодування. Тому, в задоволення позовних вимог і в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 704,80 грн. (а.с. 38). На підставі викладеного,

Outcome: partial