Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 21 квітня 2003 року помер його батько [PERSON], у звязку із чим, відкрилась спадщина на його майно, зокрема на земельну ділянку, що йому належала на підставі державний акт на право приватної власності на землю. Оскільки його єдиним спадкоємцем є позивач, враховуючи те, що оригінал вищевказаного державного акту було втрачено і нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, посилаючись на ст. 1216, 1218 ЦК України, позивач просить суд визнати за ними право на земельну ділянку. В судове засідання належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи учасники процесу в судове засідання не зявились. Представник позивача в своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач також надав заяву від 20.02.2014 року про розгляд справи без його участі. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21 квітня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 23.04.2011р., видане виконавчим комітетом Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 427730 від 21.02.2003 №342, а також довідки Любарецької сільської ради від 29.01.2014 року №69 [PERSON] являвся власником земельної ділянки загальною площею 4,522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Любарецької сільської ради. За життя ним не було складено заповіту, а тому спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є його син. Позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2006 року (справа №2-о-85/2006 р.). Як вбачається з матеріалів справи, оригінал державного акту на право приватної власності на землю був втрачений, що підтверджується висновком нач.СДІМ Бориспільського МВ від 25.12.2013, листом та довідкою Бориспільського МВ від 31.12.2013 №5/25311, довідкою Любарецької сільської ради від 18.12.2013 №975. У звязку із втратою державного акту було зроблено відповідне оголошення у газеті «Вісті» № 47 (712) за 19.12.2013 року. У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджується листом приватного нотаріуса [PERSON] від 12.03.2014 №20/01-16. Відповідно до статті 1216 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку є правомірними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved