Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку за вищевказаною адресою. Окрім неї та сина, в будинку зареєстрована відповідач, яка з 2016 року у ньому взагалі не проживає, особистих речей не зберігає, комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні будинку не приймає. Фактичне місце проживання відповідача невідоме, а її реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації прав власника, зокрема, унеможливлює оформлення субсидії. У зв`язку із цим захист її прав можливий лише в судовому порядку. Позивач в канцелярію суду подала заяву, у якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлялась шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 02.11.2012 року. Із копії будинкової книги і довідки Згоранської сільської ради від 28.02.2020 року № 480 вбачається, що у цьому будинку, окрім позивача, її сина [PERSON] та онука [PERSON] , також зареєстрована відповідач [PERSON] , яка позивачу доводиться невісткою. Довідкою Згоранської сільської ради від 28.02.2020 року № 481 стверджено, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем фактично не проживає з 2016 року. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач у ньому не проживає без поважних причин уже майже чотири роки, вибула за власним волевиявленням і поважності причин її не проживання в будинку не встановлено. Існування перешкод для її вселення в житло чи проживання у ньому упродовж цього періоду по справі також не встановлено. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved