Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Жодного платежу за вказаним рішенням відповідач не здійснив та взагалі не виявляв свого бажання у будь-який спосіб надати моральну та матеріальну допомогу дочці. Заборгованість зі сплати аліментів складає 24000,00 грн. На протязі всього відвідування дитиною КЗО «ДНЗ №198» проводила та збирала її мати, батько на батьківських зборах не був присутній, дитячі вистави не відвідував, в житті групи участі не брав. Відповідач веде аморальний та антисуспільний спосіб життя, неодноразово засуджений, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства в сім`ї. Тобто відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Управління - служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року шлюб між сторонами було розірвано ( арк.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (арк.с.9). Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 22.12.2015 року (арк.с.15). На підставі зазначеного рішення 31.12.2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист (арк.с.14). Як вбачається з розрахунку заборгованості про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виданого Чечелівським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, заборгованість станом на 31 січня 2019 року складає 24000,00 грн. (арк.с.16). Факт проживання дитини разом з матір`ю підтверджується довідкою № 5/2019, виданою Квартальним комітетом Красногвардійського району м. Дніпропетровська №13 у якій зазначено, що донька - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (арк.с.17). Факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 18.01.2019 року № 4, виданої Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №198» Дніпровської міської ради. Згідно зазначеної довідки [PERSON] , [INFO] , відвідувала ДНЗ №198 з 09.09.2014 року по 31.08.2018 року. На протязі всього відвідування дитину проводила та збирала її мати - [PERSON] ; батько, [PERSON] , на батьківських зборах не був присутній, дитячі вистави не відвідував, в житті групи участі не брав (арк.18). Відповідно до Акта обстеження умов проживання, умови проживання малолітньої дитини - [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю - [PERSON] та [PERSON] , задовільні: дитина займає окрему кімнату, має індивідуальне місце для навчання, дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку (арк.с.47). Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (арк.с.66). Крім того, факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем по відношенню до малолітньої доньки підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Так, допитний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив суду, що він є цивільним чоловіком позивача з якою він знайомий з дитинства. З січня 2017 року він та позивач з дитиною почали жити разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] називає [PERSON] «батько». Відповідач за весь час до дитини не приходив жодного разу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила суду, що позивач є її рідною сестрою. У 2012 році вона проживала разом з сім`єю сестри та спостерігала за всім, що відбувалось у родині. Відповідач взагалі ніде не працював, жодним чином не займався вихованням дитини. В останній раз бачила відповідача на вулиці приблизно у січні 2013 року. [PERSON] називає [PERSON] «тато», він активно готує дитину до школи, допомагає та матеріально підтримує. Дитина не знає свого справжнього батька взагалі. Так, допитний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила суду, що вона є матір`ю відповідача, а позивач - це її невістка. З сином своїм вона не спілкується вже декілька років. Позивач виховує [PERSON] сама, без батька. Приблизно 5 років назад бачила свого сина. Відомо, що у 2013 році її син пішов від своєї дружини і після цього взагалі не з`являвся. У сина багато судимостей, він крадій. Допомагають позивачу її мати, батько та сестра [PERSON] у вихованні [PERSON] . З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Данні про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/ він, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Отже, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що правові обґрунтування, на які вказувала позивач в судовому засіданні, знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved