Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У лютому 2019 року АТ «Запорізький завод феросплавів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.01.1994 року [PERSON] був прийнятий на роботу в АТ «Запорізький завод феросплавів» на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу (водій на автобус ЛАЗ) в АТЦ з 26.01.1994 року. Згідно з розпорядженням по АТЦ № 4 від 03.01.2017 року за [PERSON] був закріплений автобус ЛАЗ-699Р, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. 12.12.2017 року приблизно о 16-30 год., водій [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з позивачем (здійснення перевезення працівників) та під час їх виконання, керуючи автобусом ЛАЗ, державний номер [NUMBER] , на вул. Південне шосе поряд з перехрестям з вул. Діагональною в м. Запоріжжі, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , продовживши рух здійснив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , який в свою чергу продовжив рух та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106. Своїми діями відповідач порушив п.12.1, 13.1 ПДР України. В результаті ДТП, що сталася з вини [PERSON] , перелічені транспорті засоби отримали значні механічні пошкодження. Окрім цього, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2018 року по справі № 334/284/18, якою відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до позивача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 550826,75 грн. (матеріальна шкода) та 20000,00 грн. (моральна шкода). У зв`язку з отриманням страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн., [PERSON] зменшила розмір позовних вимог до 371739,32 грн. (майнова шкода). 12.12.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя було затверджено мирову угоду, укладену між АТ «ЗФЗ» та [PERSON] , відповідно до умов якої позивачу [PERSON] відшкодовуються збитки в сумі 371739,32 грн., також відповідач компенсує позивачу витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Загалом сума, яка підлягала сплаті склала 381739,32 грн. Від стягнення моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. позивач відмовилася. 28.12.2018 року АТ «ЗФЗ» сплатило [PERSON] суму в розмірі 381739,32 грн. платіжним дорученням № 326279 від 28.12.2018 року. Тобто, коли АТ «ЗФЗ» відшкодувало матеріальну шкоду [PERSON] , завдану його працівником [PERSON] , у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі сплаченого відшкодування в повному обсязі. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 381739,32 грн. в порядку регресу, а також понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач, представник відповідача адвокат Блажко У.В. позов не визнали, направили відзив на позовну заяву, в якому вказали, що дійсно з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода під час виконання ним трудових обов`язків. Позивач висунув вимогу про стягнення з відповідача сплачену ним в рахунок відшкодування шкоди суму 381739,32 грн., проте, позивач не має права на відшкодування шкоди у вказаному розмірі. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. За твердженням позивача відповідач як працівник має нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, оскільки на нього начебто покладено повну матеріальну відповідальність. Відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 року «Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих ним для збереження, обробки, продажу (випуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» посада водія не відноситься до переліку таких осіб. Також вважає, що витрати на правничу допомогу за своєю суттю не відносяться до майнової шкоди, завданої [PERSON] , як працівником АТ «ЗФЗ» під час виконання трудових обов`язків внаслідок скоєння ДТП, тому і вимога позивач про стягнення з відповідача компенсації на професійну правничу допомогу є незаконною та необґрунтованою. Просить у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.1994 року [PERSON] був прийнятий на роботу в АТ «Запорізький завод феросплавів» на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу (водій на автобус ЛАЗ) в АТЦ з 26.01.1994 року. Згідно з розпорядженням по АТЦ № 4 від 03.01.2017 року за [PERSON] був закріплений автобус ЛАЗ-699Р, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. 12.12.2017 року приблизно о 16-30 год., водій [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з позивачем (здійснення перевезення працівників) та під час їх виконання, керуючи автобусом ЛАЗ, державний номер [NUMBER] на вул. Південне шосе поряд з перехрестям з вул. Діагональна в м. Запоріжжі, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , продовживши рух здійснив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , який в свою чергу продовжив рух та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106. Своїми діями відповідач порушив п.12.1, 13.1 ПДР України. В результаті ДТП, що сталася з вини [PERSON] , перелічені транспорті засоби отримали значні механічні пошкодження. Окрім цього, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2018 року по справі № 334/284/18, якою відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 550826,75 грн. (матеріальна шкода) та 20000,00 грн. (моральна шкода). У зв`язку з отриманням страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн., [PERSON] зменшила розмір позовних вимог до 371739,32 грн. (майнова шкода). 12.12.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя було затверджено мирову угоду, укладену між АТ «ЗФЗ» та [PERSON] , відповідно до умов якої позивачу [PERSON] відшкодовуються збитки в сумі 371739,32 грн., також відповідач компенсує позивачу витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Загалом сума, яка підлягала сплаті склала 381739,32 грн. Від стягнення моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. позивач відмовилася. 28.12.2018 року АТ «ЗФЗ» сплатило [PERSON] суму в розмірі 381739,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 326279 від 28.12.2018 року. Згідно зі\~ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з\~ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до\~ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно зі\~ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~зазначено, що за правилами\~ст.132 КЗпП України\~за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли\~\~законодавством\~\~вона\~\~передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження\~\~цінності\~\~майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести\~\~затрати\~\~ на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі\~ст.130 КЗпП України\~не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100\~Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. №348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). За вимогами п.4 указаної вище Постанови КМУ встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідач [PERSON] працював на Акціонерному товаристві «Запорізький завод феросплавів» водієм автотранспортних засобів з 06.01.1994 року по 24.05.2018 року. Згідно довідки про доходи нарахована заробітна плата за березень 2018 року становила 13648,61 грн., за квітень 2018 року 12792,40 грн., середня сума доходу становить 13220,51 грн. Разом з тим, враховуючи вимоги п.4 Постанови КМУ № 348 від 16.05.1995р., при обчисленні середньої заробітної плати відповідача не повинні враховуватися одноразові виплати, зокрема, за березень 2018 року одноразова виплата в сумі 2167,61 грн. (премія у розмірі 10%), та за квітень 2018 року одноразова виплата в сумі 722,54 грн., у зв`язку з чим то середній заробіток за останні два місяці роботи [PERSON] становить 11775,43 грн., який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки відсутні правові підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 176,63 грн.

Outcome: partial