Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

у лютому 2015 року Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області звернувся до суду із позовом в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. У позові зазначено, що відповідачі зловживають спиртними напоями, вихованням дітей не займаються, матеріально їх не забезпечують, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом. З огляду на викладене та посилаючись на висновок органу опіки та піклування, позивач просить відібрати дітей [PERSON] та [PERSON] у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав. Старший прокурор прокуратури Шаргородського району Дворжецька О.В. у судовому засіданні позов підтримала. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти задоволення позову та відібрання у них дітей без позбавлення батьківських прав. Зазначили, що вони дійсно належним чином не займаються вихованням та утриманням дітей, проте надалі зобов'язуються виправитися. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, пояснення відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідачі є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] та [NUMBER] та повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 6, 7, 12-15). Згідно характеристик, виданих виконавчим комітетом Руданської сільської ради, відповідач [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, а відповідач [PERSON] зарекомендував себе задовільно (а.с. 22, 23). Відповідно до рішення № 3 від 05.02.2015 року, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] від батьків, [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 53, 54). Згідно висновку від 09.02.2015 року № 01.1-38/473, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від батьків, [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 55, 56). Згідно розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області № 30 та № 31 від 09.02.2015 року малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] направлено до Тульчинського будинку дитини на повне державне утримання терміном на 1 рік (а.с. 30, 31). У судовому засіданні відповідачі позовні вимоги визнали безумовно та повністю. Пояснили, зокрема, що вони дійсно належним чином не займалися вихованням дітей та їх матеріальним забезпеченням. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. За статтею 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачами. Таким чином, судом установлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Отже, оскільки судом установлено, що право малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку їх батьків порушене, то воно підлягає судовому захисту, шляхом відібрання дітей у відповідачів без позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн в рівних частках. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved