Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі ПАТ АБ «Експрес-Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19 березня 2012 року між ним і [PERSON] було укладено кредитний договір № 88011/07/к, за яким остання отримала спожитий кредит у розмірі 25 тис. грн під 25,0 % річних на суму залишку зі сплатою щомісячними платежами строком на 36 місяці та кінцевим терміном повернення 19 березня 2015 року. Посилаючись на те, що своїх зобовязань за договором відповідачка не виконала, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 тис. 554 грн 75 коп. та судові витрати в сумі 1378 грн (а.с. 3-4). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на заочне рішення позивач згоден. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та із матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 88011/07/к, за умовами якого [PERSON] отримала спожитий кредит у розмірі 25 тис. грн під 25,0 % річних на суму залишку зі сплатою щомісячними платежами строком на 36 місяці та кінцевим терміном повернення 19 березня 2015 року (а.с. 24-30, 32-34). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. У заяві на отримання кредиту зазначено, що боржник ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі та своїм підписом вона підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування. Умовами п. 6 договору передбачено застосування неустойки (пені, штрафу) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно умов. На\~\~порушення\~\~умов кредитного договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, оскільки належним чином не сплачувала кредит, остання погашення кредиту 22.10.2014 на загальну суму 21 тис. 529,50 грн, процентів 26.11.2014 в сумі 9 тис. 311,94 грн (а.с. 8-23). Зазначені обставини не оспорювалися відповідачкою. Станом на 25 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 8 тис. 554 грн 75 коп, яка складається: - суми заборгованості за кредитом 3 470,50 грн; - суми заборгованості за процентами за користування кредитом 1\~207,70 грн; - суми заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 980,49 грн; - суми заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків 239,89 грн; - суми заборгованості по кредиту з урахуванням індексу інфляції 156,17 грн; - сума штрафу 2 500 грн (а.с. 5-7). Наданий\~\~банком розрахунок заборгованості відповідає вимогам діючого законодавства України і умовам кредитного договору, та відповідачкою не спростований. Виходячи з наведеного,\~\~суд дійшов до висновку\~\~про те, що відповідачкою порушені зобов'язання за договором, які є обов'язковими для сторін. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 1378 грн 00 коп., який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 2).

Outcome: approved