Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що між ним та відповідачем були укладені договори позики, які оформленні борговими розписками, а саме: 14.10.2013 року він надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які останній мав повернути у строк до 31.12.2013 року; 17.10.2015 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 250 доларів США, які той зобов`язувався повернути йому у строк до 21.10.2015 року та за кожен день прострочення виконання зобов`язання сплатити неустойку в сумі 0,5 %; 12.03.2016 року він позичив [PERSON] 3500 грн. на строк до 14 березня 2016 року; 25.05.2016 року відповідач отримав від нього у позику грошові кошти в розмірі 1350 доларів США на строк до 26.05.2016 року. Взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами відповідач добровільно не виконав та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.03.2017 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість за вказаними борговими розписками з урахуванням пені за договором від 17.10.2015 року, інфляційних та трьох відсотків річних, а також відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ, а також трьох відсотків річних і відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за валютними зобов`язаннями. Зазначав, що зазначене рішення суду залишилось без виконання та на даний час відповідач продовжує порушувати його право і позичені кошти з урахуванням сум, що стягнуті на підставі рішення суду не повертає. При цьому, виданий на підставі зазначеного рішення суду виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернене стягнення. Оскільки відповідач продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, вважає, що до нього підлягає застосуванню цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України, а також неустойка відповідно до умов договору від 17.10.2015 року за період з моменту ухвалення рішення про стягнення заборгованості по 06.11.2019 року, а також відсотки за користування позикою за вказаний період, які слід обраховувати на рівні облікової ставки НБУ, оскільки борговими розписками не було визначено розмір відсотків. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з [PERSON] на його користь проценти від суми позики в період з 10.03.2017 року по 06.11.2019 року, які становлять за договором позики від 14.10.2013 року 1064,87 доларів США, що еквівалентно 26322,52 грн. за офіційним курсом - Нацбанку України (2471 гривня 90 коп. за 100 доларів США) станом на 06.11.2019 року, за договором позики від 12.03.2016 року - 1490,85 грн., за договором позики від 25.05.2016 року - 575 доларів США, що еквівалентно 14213,42 грн. за офіційним курсом Нацбанку України (2471 гривня 90 коп. за 100 доларів США) станом на 06.11.2019 року, 3% річних від простроченої суми за період з 10.03.2017 року по 06.11.2019 року, розмір яких становить за договором позики від 14.10.2013 року 199,73 доларів США, що еквівалентно 4937,13 грн. за офіційним курсом Нацбанку України (2471 гривня 90 коп. за 100 доларів США) станом на 06.11.2019 року, за договором позики від 12.03.2016 року - 279,62 грн., за договором позики від|25.05.2016 року - 107,85 доларів США, що еквівалентно 2665,94 грн. за офіційним курсом Нацбанку України (2471 гривня 90 коп. за 100 доларів США) станом на 06.11.2019 року; інфляцію за прострочення платежу в період з 10.03.2017 року по 06.11.2019 року за договором позики від 12.03.2016 року у розмірі 742 грн.; пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.03.2017 року по 06.11.2019 року за договором позики від 17.10.2015 року у розмірі 1215 доларів США, що еквівалентно 30033,59 грн. за офіційним курсом Нацбанку України (2471 гривня 90 коп.) за 100 доларів США станом на 06.11.2019 року; а всього - 3162,45 доларів США, що еквівалентно 78172,60 грн. за офіційним курсом Нацбанку України (2471 гривня 90 коп. за 100 доларів США) станом на 06.11.2019 року та 2512,47 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, вказуючи на те, що грошове зобов`язання не виконане, а тому відповідач повинен нести відповідальність встановлену законом, а також сплатити відсотки за користування позиченими грошовими коштами. При цьому, представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні, 3% річних, пеню та відсотки за період з 10.03.2017 року по день ухвалення судового рішення у даному спорі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він періодично здійснював погашення заборгованості за вказаними договорами, зокрема повернув позивачу близько семи тисяч гривень на наступний день після написання боргової розписки, натомість не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до вимог ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.03.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено, що 14.10.2013 року [PERSON] написав розписку в якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які мав повернути до 31.12.2013 року; 17.10.2015 року відповідач позичив у позивача кошти в сумі 250 доларів США на строк до 21.10.2015 року зі сплатою неустойки в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення виконання зобов`язання; 12.03.2016 року позивач на підставі боргової розписки позичив відповідачу 3500 грн. на строк до 14.03.2016 року; 25.05.2016 року відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 1350 доларів США на строк до 26.05.2016 року. Зазначені грошові кошти були наданні позивачем відповідачу на підставі боргових розписок, які містили усі істотні умови договору позики та у встановлений у розписках строк відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та вказаним судовим рішенням з нього на користь позивача було стягнуто користь заборгованість за вказаними борговими розписками з урахуванням пені за договором від 17.10.2015 року, інфляційних та трьох відсотків річних, а також відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ, а також трьох відсотків річних і відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за валютними зобов`язаннями. Зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14.10.2013 року у розмірі 38665,17 доларів США та 5985 грн. 32 коп., а також заборгованість за договором позики від 17.10.2015 року у розмірі 250 доларів США та 14490 грн. 94 коп., а також заборгованість за договором позики від 12.03.2016 року у розмірі 4465 грн. 53 коп., а також заборгованість за договором позики від 25.05.2016 року у розмірі 1503,20 доларів США та 638 грн. 80 коп., а всього заборгованість у розмірі 5618,37 доларів США та 25580,59 грн. (а/с 6-11). З метою виконання вказаного судового рішення 04.05.2017 року судом було видано виконавчий лист, який стягувачем у встановленому законом порядку було пред`явлено до виконання, натомість постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС м. Чернівці від 17.05.2019 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу оскільки не встановлено наявності у відповідача будь-яких коштів або іншого майна на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості (а/с 12, 13). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Відповідна правова позиція сформована у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 року №6-2311цс16. За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що боржник не виконав судове рішення про стягнення з нього заборгованості за договором позики, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування до нього цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Таким чином, інфляційні витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період з 10.03.2017 року по 10.03.2020 року за договором в якому зобов`язання виражене у національній валюті, а саме за борговою розпискою 12.03.2016 року в сумі 878,50 грн. , яка визначена шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Крім того, оскільки стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, на суму неустойки не нараховуються проценти (ч. 2 ст. 550 ЦК України). Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України, та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки договором позики від 17.10.2015 року було визначено відповідальність боржника у вигляді сплати неустойки (пені) у розмірі 0,5% за кожен день прострочення, а тому у даному випадку, виходячи з умов договору, стягненню підлягає пеня за період з 10.03.2017 року по 10.03.2020 року у розмірі 1371,25 доларів США та положення ч. 2 ст. 625 ЦК України про стягнення 3 % річних до правовідносин за вказаним договором застосуванню не підлягають. З урахуванням наведеного 3 % річних як цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за договорами позики, які оформлені борговими розписками від 14.10.2013 року, 12.03.2016 року та від 25.05.2016 року за період з 10.03.2017 року до 10.03.2020 року, а саме за договором позики від 14.10.2013 року - 225,41 доларів США з розрахунку 2500 доларів США боргу * 3% : 365 днів * 1097 дні прострочки з 10.03.2017 року по 10.03.2020року; за договором позики від 12.03.2016 року - 315,57 грн. з розрахунку 3500 грн. боргу * 3% : 365 днів * 1097 дні прострочки з 10.03.2017 року по 10.03.2020 року; за договором позики від 25.05.2016 року - 121,72 доларів США з розрахунку 1350 доларів США боргу * 3% : 365 днів * 1097 дні прострочки з 10.03.2017 року по 10.03.2020 року. При цьому, відсотки за вказаними договорами у розмірі облікової ставки НБУ за спірний період стягненню не підлягають, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК, що узгоджується з правовим висновком Верховного суду від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц. Отже, в рамках даних правовідносин права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також стягненням пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави в порядку передбаченому ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, при цьому доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору відповідача матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial