Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є зареєстрованим за даною адресою, проте не проживає в зазначеній квартирі та не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, взагалі даною квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, він добровільно визначив собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користується. За таких обставин, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема пояснив, що квартира [ADDRESS] була приватизована на чотири особи він, його брат відповідач по справі [PERSON] та їх батьки. В подальшому мати сторін по справі подарувала позивачу ј частину квартири, а батько склав на його ім`я заповіт і після смерті останнього він також отримав частину квартиру по заповіту. Проте, тривалий час відповідач не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги за неї і сплату комунальних послуг здійснює лише позивач причому в повному обсязі, а тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування цим житлом, у зв`язку з чим звернувся і до суду. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на час розгляду справи у суді належить на праві приватної часткової власності позивачу [PERSON] 17/24 частин, ј частина належить відповідачу [PERSON] та 1/24 частина належить померлому батькові сторін [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформовану на запит суду 27.04.2020. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував того факту, що відповідач [PERSON] є власником ј частини спірної квартири. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для\~\~ особистого проживання\~і\~проживання\~\~членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Установлено, що квартира [ADDRESS] є спільним майном і відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою\~статті 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Статтею 346\~ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої\~статті 405 ЦК України\~не розповсюджуються на\~\~ спірні\~правовідносини. Щодо несплату відповідачем комунальних послуг не позбавляє позивача права звернутися із відповідним позовом до суду. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed