Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

У листопаді 2019 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти в сумі 1 952,51 грн. Також, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору та судові витрати на правничу допомогу. У позові посилається на те, що 20.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12890, згідно якого запропоновано стягнути заборгованість на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №500185567 від 02.09.2010, укладеного ним з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору факторингу №2013-1, укладеного 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна». Зазначає, що сума заборгованості складає 21 645,33 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 10648,96 грн.; прострочена заборгованість за комісією в розмірі - 0,00 грн.; проценти за користування кредитом - 15726,31 грн.; неустойка пеня/штраф - 5919,02 грн. Також, за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату із Стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Також, зазначає, що 17.01.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем на виконання даного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП №58118297 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 22 295,55 грн. 24.01.2019 в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим А.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Разом з тим, позивач вказує, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.06.2019, що набрало законної сили, виконавчий напис від 12.12.2018 визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою від 05.09.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим А.М. виконавче провадження ВП №58118297 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в сумі 22 295,33 грн. закінчено. При цьому, зазначає, що під час проведення виконавчих дій з виконання зазначеного виконавчого напису в межах зазначеного виконавчого провадження з [PERSON] було стягнуто 1 952,51 грн., що підтверджується довідкою №5694/04.07-28 від 19.09.2019, виданої Управлінням з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Позивач вважає, що правова підстава, на якій ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло кошти від позивача у сумі 1952,51 грн., внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, до вказаних відносин можливо застосувати положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна в натурі, та стягнути з ТОВ «Росвен інвест Україна» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 1952,51 грн. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити з наведених вище підстав. 29.11.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 02.12.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12890, згідно якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №500185567 від 02.09.2010, укладеним ним із ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору факторингу №2013-1, укладеного 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 5). Строк платежу за Кредитним договором №500185567 від 02.09.2010 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості складає 21 645,33 грн. Також, стягнуто 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Також, встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 17.01.2019 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] коштів за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у сумі 22 295,33 грн. (а.с. 6). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 24.01.2019 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] (а.с. 7). Разом з тим, встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 червня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12890 від 20.12.2018р., вчинений приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» з [PERSON] заборгованості в розмірі 21 645,33грн. за кредитним договором №500185567 від 02.09.2010, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору факторингу №2013-1, укладеного 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650,00 грн. (а.с.а.с. 8-9). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5 статті 82 ЦПК України). Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис на підставі якого з [PERSON] стягнуто 22 295,33 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню і ці обставини, відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 05.09.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №12890 виданого 20.12.2018р. приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в розмірі 22 295,33 грн., закінчено (а.с. 10). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту, тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з довідкою Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.09.2019 №5694/04.07-28, з пенсії [PERSON] на підставі постанови приватного виконавця від 24.01.2019 №58118297 проведено стягнення боргу на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» в сумі 1 952,51 грн. (а.с. 11). Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 1 952,51 грн. є безпідставно набутими відповідачем і такими, що підлягають поверненню відповідно до положень статті 1212 ЦК України. З урахуванням наведеного, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити про таке. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved