Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 03 листопада 2020 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі 28\~500,00 гривень на строк до 16 листопада 2020 року, а останій, в свою чергу, зобов`язався повернути суму позики в строки та в порядку, що встановлені договором. Однак, як зазначає представник позивача, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, [PERSON] умови договору не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача суму неповернутої суми позики в розмірі 28\~500,00 гривень, а також судових витрат у загальному розмірі 1 261,20 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 2\~800,00 гривень. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву не скористався, відзив на позов не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 03 листопада 2020 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі 28\~500,00 гривень на строк до 16 листопада 2020 року, а останій, в свою чергу, зобов`язався повернути суму позики в строки та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження зазначеного, стороною позивача також надано розписку [PERSON] про отримання указаної суми грошей. Проте, як свідчив позивач, відповідач суму позики не повернув. Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1046 ч. 1, 2 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів у справі, суд дійшов висновку, що між [PERSON] , та [PERSON] виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору, укладеним 03 листопада 2020 року. Згідно із\~положеннями ст.\~1049\~ч.\~1,\~3\~ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч. 1, 2 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з положень договору позики, боржник [PERSON] отримав визначену суму позики в користування до 16 листопада 2020 року. Згідно із ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч. 1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] прострочив виконання зобов`язання з повернення суми позики. Зважаючи на законодавчу регламентацію виниклих між сторонами у справі правовідносин, суд вбачає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 03 листопада 2020 року у розмірі 28\~500,00 гривень. Також позивач указував, що у зв`язку із поданням даного позову його витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, становили у розмірі 2\~800,00 гривень. Слід зазначити,\~що відповідно\~до ст.\~137\~ч.\~1-3\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, жодних доказів на підтвердження сплати указаної грошової суми позивачем саме на правничу допомогу суду не представлено. Таким чином, суд не вбачає доцільним стягувати з відповідача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до дублікату квитанції АТ «КБ «Приватбанк» №0.0.1906011291.1 від 15 листопада 2020 року [PERSON] сплатив суму 840,80 гривень за сплату судового збору за подачу позову. Крім того, відповідно до дублікату квитанції АТ «КБ «Приватбанк» №0.0.1906012659.1 від 15 листопада 2020 року [PERSON] сплатив суму 420,40 гривень за сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору у розмірі 1\~261,20 гривень.

Outcome: approved