Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

У лютому 2017 р. представник позивача звернулась до суду до відповідача [PERSON], 3-я особа: [PERSON], з позовом про визнання договорів недійсними, вказавши наступне. 10 жовтня 2016 року позивачу [PERSON] стало відомо, що у провадженні Куп'янського міськрайонного суду Харківської області знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, позов якого обґрунтований тим, що [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 50 000 грн., які зобов'язався повернути до 30 червня 2015 року, про що видав розписку від 07 жовтня 2013 року, та 170 000 грн., які зобов'язався повернути до 20 жовтня 2014 року, про що видав розписку від 20 березня 2014 року. [PERSON] є чоловіком позивачки з 21 вересня 1986 року. Позивачка вважає, що вищевказані розписки є недійсними договорами позики, оскільки складені без фактичної передачі коштів, без її згоди під час зареєстрованого шлюбу та без урахування інтересів сім'ї. З цих підстав, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не підтвердила наведені нею обставини належними та допустимими доказами. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши телефонограму про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані доказі і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно розписки від 07 жовтня 2013 року, яка підписана [PERSON], він взяв у борг у [PERSON] 50000 грн., які зобов'язався повернути до 30 червня 2015 року (а.с. 11). Згідно розписки від 20 березня 2014 року, яка підписана [PERSON], він взяв у борг у [PERSON] 170000 грн, які зобов'язався повернути до 20 жовтня 2014 року (а.с. 12). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. ч. 1 , 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Положення ст. 65 СК щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного з подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого з подружжя, а лише для позичальника як сторони в договорі. Як вбачається із роз'яснень в п. 25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.02.2012 р.. «Положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном,що є спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при укладенні кредитного договору сторонами дотримано його форми, досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та на його укладення не вимагалось письмової згоди іншого з подружжя, оскільки кредитний договір є реалізацією права одного з подружжя на отримання кредиту, а не правочином щодо розпорядження майном подружжя.

Outcome: dismissed