overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 16 липня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 757. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що подружнє життя із відповідачем не склалося. На протязі спільного життя чоловік до сімейних обов'язків проявляв себе байдуже, про матеріальний стан сім'ї не дбав. Між подружжям постійно виникали сварки, які негативно відображались на дитині позивача від попереднього шлюбу. Вже деякий час сторони проживають окремо. Згодом, зрозумівши, що відносини між ними погіршились остаточно, що вони один до одного втратили почуття любові та поваги, також приймаючи до у ваги те, що тривалий час вони не ведуть спільного господарства, позивач вирішила звернутися до суду з даною позовною заявою. Шлюб набув формального значення, продовження подружнього життя неможливе та недоцільне, так як це суперечитиме особистим інтересам сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 16 липня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після шлюбу прізвище дружини, [PERSON] (а. с. 4). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 16 червня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1224. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Між сторонами постійно виникають непорозуміння та сварки. Вважає, що примирення неможливе. Шлюб набув формального значення і зберігати його є недоцільним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 16 червня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про їх народження (а.с.6-7). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 19 грудня 2003 року виконкомом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 46. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що півтора роки назад відповідач покинув сім'ю та проживає з іншою жінкою. Весь цей час будь-хто з подружжя не намагалися відновити сімейні відносини. Фактично сім'я перестала існувати, припинилося ведення спільного господарства та сумісного проживання один з одним. Шлюб набув формального значення і зберігати його для позивача недоцільно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 19 грудня 2003 року виконкомом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін [INFO] року народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 21 січня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, актовий запис № 11. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21.01.2000 року вони із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, тому що останній не працює, не приймає участі в матеріальному утриманні сім'ї, відсторонився від виховання та утримання дочки. Шлюбні відносини між подружжям припинені з 2013 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та наполягала на розірванні шлюбу. Крім того, повідомила що вагітна, але не від відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 09 квітня 2014 року позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечив, а також вказав, що позивач вагітна, але він не є батьком дитини. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21 січня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради Київської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (а.с.4). У судовому засіданні встановлено, що на час подачі даного позову до суду позивач вагітна. Так, згідно ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] визнав, що він є батьком зачатої дитини позивача. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «БМ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В судове засідання представник позивача [PERSON] не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що відповідач [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 312884-IS від 11.07.2012 року в розмірі 3372,64 грн., яка саме складається з строкової заборгованості по кредиту 0,00 грн., прострочений кредит 3178,60 грн., прострочені проценти 70,56 грн., строкові проценти 123,48 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн. покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про визнання позову. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.07.2012 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] було укладено договір № 312884-IS відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором; щомісячні платежі не здійснював, чим порушив права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 20.01.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «БМ Банк» заборгованість в розмірі 3372,64 грн., яка саме складається з строкової заборгованості по кредиту 0,00 грн., прострочений кредит 3178,60 грн., прострочені проценти 70,56 грн., строкові проценти 123,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Тому, суд вважає до необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 3372,64 грн., та витрати зі сплати судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшло подання старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Бойко О.В. встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов»язань за рішенням суду. У поданні виконавець зазначав, що на примусовому виконанні у Октябрському відділі ДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавчий лист № 554/4738/14 від 30.10.2014 року виданий Октябрським райсудом м. Полтави про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], по 500,00грн. щомісячно до закінчення навчання. 04.11.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої за вих. № 61538,61539 направлено сторонам. Боржнику було направлено виклик з попередженнями про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів. Станом на 01.02.2015 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] складає 4883, 33 грн. Боржник зявився до відділу 05.02.2014 та надав письмові пояснення. Просив суд тимчасово обмежити, [PERSON] у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням Карлівського районного суду Полтавської області. В судовому засіданні [PERSON] подання підтримала. Представник Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ та [PERSON] в судове засідання не з»явились. Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця , погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Разом з тим суду не надано даних що б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення суду. Вивчивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у звдоволенні подання необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У лютому 2015 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у їх матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 21.08.2012 року, від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.12.1999 року виконавчим комітетом Надрічненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.05.2007 року виконавчим комітетом Надрічненської сільської ради Тарутинського району Одеської області (а.с.5,6). Діти проживають разом з матір'ю в [ADDRESS] та знаходяться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У лютому 2015 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатною. У судовому засіданні представник заявника не заперечувала проти задоволення заяви та презначення заявника опікуном. Представник зацікавленої особи - органу опіки та піклування Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області в судове засідання надав заяву про розгляд заяви без його участі та не заперечує проти задоволення заяви та призначення його опікуном. 06.05.2015 року до суду надійшло подання органу опіки та піклування Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, в якому прохає встановити над [PERSON] опіку та призначити [PERSON], [INFO], уродженця і жителя с. Рашівка Гадяцького району Полтавської області її опікуном. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розгляд у вигляді важкої розумової відсталості. Ступінь розумової відсталості є таким, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд вважає за необхідне визнати її недієздатною (а.с. 24-28). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно рішення опікунської ради Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 35 від 16.03.2015 року, звільнено [PERSON] від обов'язків опікуна над її дочкою [PERSON], інвалідом дитинства. Відповідно до подання органу опіки та піклування Рашівської сільської ради Гадяцького раойну Полтавської області, останній просить встановити опіку над [PERSON] та призначити [PERSON] її опікуном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У лютому 2015 року заявник [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що при зверненні до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення пенсії, йому було відмовлено, у зв'язку із тим, що у трудовій книжці допущена описка у прізвищі, а саме замість прізвища «[PERSON]» вказано «[PERSON]». В результаті чого зайва буква «а» була закреслена, але запису про правильність виправлення зроблено не було. Оскільки даний факт позбавляє його можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудової книжки від 21 червня 1971 року. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, правильність написання прізвища заявника підтверджується паспортом громадянина України, виданого 15.03.2000 року Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO] у с. Запокровський Калганського району Читинської області. Одночасно правильність написання прізвища заявника підтверджується військовим квитком, виданим 10.05.1974 року Калганським райвійськкоматом Читинської області на ім'я [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 05.09.1979 р. [PERSON], [INFO] народився у с. Запокровський Калганського району Читинської області. Крім того, факт роботи [PERSON] у Жданівському СУ № 1 треста «Укрметаллургремонт», про що є записи в спірній трудовій книжці, підтверджуються посвідченням на раціоналізаторську пропозицію № [NUMBER] від 18.10.1988 року. Відповідно до виписки № 812/26931 з реєстру власників іменних цінних паперів Емітента: ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.. Ілліча» за станом на 17.04.1998 р. [PERSON], є власником цінних паперів, в свою чергу в спірній трудовій книжці є записи про роботу на вказаному підприємстві. Разом з тим, із трудової книжки від 21 червня 1971 року вбачається, що у прізвищі його власника, [PERSON], друга літера «а» закреслена та мається запис про те, що прізвище на [PERSON] виправлено на підставі паспорта. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за умови, що організація, яка видала правовстановлюючий документ не має можливості внести до нього виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки.

Outcome: approved