Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів та вказує, що ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2014 року затверджено мирову угоду між нею та [PERSON] , згідно якої їй виділено у власність 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що складається з житлової кімнати 1-4 площею 17,7 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 14,2 кв.м, частини приміщення І - коридору площею 4,8 кв.м., а всього з приміщень загальною площею 36,7 кв.м. [PERSON] виділено у власність решту приміщень у будинку, що становить 52/100 його частини. Вказує, що після укладення мирової угоди відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] залишаються проживати у житловому будинку по [ADDRESS] , використовуючи для проживання і кімнати, які на праві власності належать їй. На неодноразові її звернення особисто, а також через свого представника до відповідачів звільнити належну їй частину будинковолодіння, останні не реагують та не допускають її до будинковолодіння. Оскільки відповідачі самовільно зайняли та використовують для власного проживання належну їй частину будинковолодіння без будь-якого погодження із нею, тому просить усунути їй перешкоди у користуванні 48/100 частинами спірного будинковолодіння шляхом виселення відповідачів із зазначеної частини будинковолодіння, а також вселити її у належну їй на праві власності частину будинковолодіння по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Кравчук В.М. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Костенко К.В., які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. Відповідачка [PERSON] , яка також повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2019 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2014 року у цивільній справі №683/1496/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинковолодіння в натурі, яка 12 листопада 2014 року набрала законної сили, затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] про розподіл в натурі належного їм на праві спільної часткової власності будинковолодіння по [ADDRESS] . За умовами мирової угоди [PERSON] виділено у власність 48/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що складається із житлової кімнати 1-4 площею 17,7 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 14,2 кв.м, частини приміщення І - коридору площею 4,8 кв.м, а всього з приміщень загальною площею 36,7 кв.м. [PERSON] виділено у власність 52/100 частини вищезазначеного будинковолодіння, що складається з коридору 1-1 площею 4,4 кв.м, кухні 1-2 площею 8,1 кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 17,4 кв.м, частини приміщення І - коридору площею 4,5 кв.м, приміщення ІІ - комори площею 5,8 кв.м, а всього з приміщень загальною площею 40,2 кв.м. Для здійснення роздільного користування виділеними частинами житлового будинку [PERSON] та [PERSON] зобов`язно провести відповідні переобладнання. 20 листопада 2014 року право власності [PERSON] на частину будинковолодіння на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди від 06 листопада 2014 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом №29795887 від 20.11.2014 року. З часу набуття права власності [PERSON] на 48/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] та розподіл його в натурі, [PERSON] разом зі своєю сім`єю, а саме: дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] проживають у зазначеному будинку, використовуючи для проживання усі його приміщення, в тому числі й ті, які на праві власності належать [PERSON] 17 жовтня 2018 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] лист із вимогою звільнити належні їй приміщення у житловому будинку по [ADDRESS] , виконати свою частину робіт, необхідних для роздільного користування житловим будинком, що зазначені у судовому рішенні, а також надати їй та її доньці, яка є її представником за довіреністю, вільний доступ до належної їй частини житлового будинку. Лист із аналогічними вимогами на адресу [PERSON] 20 січня 2018 року також було направлено представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] . Однак, зазначені вимоги залишились без відповідного реагування з боку відповідачів, які на час розгляду даної справи продовжують проживати у житловому будинку по [ADDRESS] та використовувати для власного проживання належні позивачці приміщення без її згоди, а також не допускають [PERSON] та її представника за довіреністю [PERSON] до житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження будинковолодіння по [ADDRESS] від 28 серпня 2018 року, складеним депутатом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Михайлюком В.І. Крім того, факт проживання відповідачів у житловому будинку по [ADDRESS] та користування усім житловим будинком, а також факт вчинення ними перешкод [PERSON] у користуванні належною їй часткою у цьому будинковолодінні підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Принцип непорушності права власності закріплено і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини, які за змістом ч.4 ст.10 ЦПК України є джерелом права в Україні і підлягають застосуванню судами. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, ч.2 ст.319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст.383 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] самовільно використовують належну [PERSON] 48/100 частину будинковолодіння по [ADDRESS] , проживають у ній без згоди останньої, не пов`язані із нею спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, суд вважає за необхідне захистити порушене право власності позивачки шляхом виселення відповідачів із належної їй частини приміщень. Крім того, судом встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці у вільному володінні та користуванні належною їй частиною спірного житлового будинку, не допускають її до житлового будинку, тому порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом вселення її у належну їй на праві власності частину спірного житлового будинку. Оскільки позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідачів на її користь слід стягнути по 512 грн. 27 коп. (1536,80 грн. : 3) судового збору з кожного.

Outcome: approved