Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

У листопаді 2019 року представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] , (далі по тексту - відповідач), на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором №1/3295042 від 06.09.2018 (далі по тексту - кредитний договір) в розмірі 117 384,98 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 104 600,00 грн. строком з 06.09.2018 до 05.09.2023 зі сплатою15% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,3% в місяць від суми кредиту. Разом з тим, в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 525,526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитом. 27.05.2019 позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити прострочену заборгованість, шляхом направлення йому на адресу реєстрації листа, який повернувся до відповідача з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення. За вказаних обставин, а також у зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 06.12.2019 відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 06.12.2019 була направлена судом на адресу місця проживання відповідача, Відповідач ухвалу не отримав, лист повернувся до суду, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення, що міститься в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 104 600,00 грн. строком з 06.09.2018 року до 05.09.2023 року зі сплатою 15% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,3% в місяць від суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, банком зобов`язання за договором кредиту виконані. З долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 21.10.2019 має заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк» в розмірі 117 384,98 грн., з яких: 88 042,05 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 4 061,75 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 614,03 грн. - нараховані відсотки; 2405,80 грн. - нарахована комісія; 4 993,18 грн. - прострочені відсотки; 15 268,53 грн. - прострочена комісія; 1 999,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З відповідач на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комплексний договір №1/3295042 від 06.09.2018 у розмірі 117 384,98 грн. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн., Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 612, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved