Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

У лютому 2014 року представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON]В про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку, посилаючись на те, що рішенням адміністрації концерну «Азовмаш» від 14 листопада 1996 року за заявою працівниці [PERSON] їй було виділено житлову площу у гуртожитку № 6 ПАТ «МЗВМ», розташованому в м. Маріуполі по вул. Покришкіна, буд. 11, де вона займає кімнату № 6 (2 койко - місця). Відповідно до розяснень до Положення про порядок оплати за проживання у гуртожитках ПАТ «МЗВМ» від 29 листопада 2006 року, орендна плата за користування житлом одиноких осіб, які не перебувають у трудових відносинах з підприємством, працівників бюджетної сфери, становить 49,93 грн. на місяць, а вільних койко місць 131,40 грн. Згідно ст. 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03 липня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилим приміщенням. Отже, відповідачка зобовязана щомісяця своєчасно вносити на розрахунковий рахунок підприємства, або у касу грошові кошти у розмірі 181,33 грн. за проживання у кімнаті № 6 гуртожитку. Статтею 39 Примірного положення оговорено строки внесення плати за користування жилою площею та комунальні послуги, а саме плата вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Оскільки відповідачкою обовязки по сплаті за проживання у гуртожитку не виконуються, у неї утворилась заборгованість перед ПАТ «МЗВМ» за період 01 січня 2011 року по 01 січня 2014 року у розмірі 6477,88 грн. Позивачем неодноразово направлялися на адресу відповідачки попередження про наявність у неї заборгованості за проживання у гуртожитку та необхідність її сплатити. Проте відповідачка свої зобовязання не виконала, у звязку з чим ПАТ «МЗВМ» вимушено було звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідачки заборгованість за проживання у гуртожитку в розмірі 6477,88 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила стягнути з відповідачки заборгованість за проживання у гуртожитку за період з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року в розмірі 6477,88 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона проживає у кімнаті №6 гуртожитку №6 по вул. Покришкіна, 11 в м. Маріуполі з 1990 року. З якого часу проживає в кімнаті одна не памятає, але на момент стягнення з неї заборгованості за проживання у гуртожитку у 2003 році вона вже мешкала одна. Не заперечує проти того, що вона одна займала кімнату №6 протягом періоду виникнення заборгованості. Між тим, тарифи на проживання у гуртожитку, на її думку, не відповідають технічному стану приміщення, в якому вона проживає. Зокрема, місця загального користування у блоці, де вона мешкає, потребує ремонту, який власником гуртожитку не здійснюється. Крім того, у картці реєстрації форми А зазначено, що у кімнаті №6 зареєстрований також і якийсь [PERSON] у якості її дитини, у той час як дітей в неї не має і нікого з таким іменем вона не знає. Таким чином, вона не зобовязана сплачувати за проживання у гуртожитку за невідому їй особу. При цьому не заперечувала сплатити заявлену позивачем суму за умови, що їй буде видано ордер на проживання у кімнаті №6 гуртожитку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, просила відмовити у їх задоволенні та пояснила, що єдиною підставою вселення особи у гуртожиток є ордер, який відповідачці не видавався. У довідці про місце проживання та склад сімї зазначено, що [PERSON] займає одне койко-місце і відповідно їй має нараховуватись плата за проживання у гуртожитку за одне койко-місце. Між тим, відповідачка готова визнати наявну заборгованість, якщо їй буде виданий ордер на проживання у кімнаті №6 гуртожитку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ «МЗВМ» є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON], допитана в якості свідка в судовому засіданні, пояснила, що працює паспортистом у ПАТ «Азовзагальмаш» з 2010 року. Відповідачка [PERSON] проживає у гуртожитку №6 по вул. Покришкіна, 11 на першому поверсі. Займає кімнату №6, де мешкає одна. Перелік осіб, які проживають у гуртожитку, ведеться у домовій книзі гуртожитку. Вказану книгу веде сестра-господарка гуртожитку, яка і вносить в неї відповідні відомості. Згідно форми А у гуртожитку зареєстрована [PERSON] Щодо реєстрації у гуртожитку [PERSON] їй нічого не відомо, вказана особа у гуртожитку ніколи не мешкала, реєстрації фактично у гуртожитку не має. Нею дійсно видавалась довідка [PERSON] про місце проживання та склад сімї для постановки на квартирний облік, в якій зазначено, що відповідачка зареєстрована та проживає у гуртожитку №6 по вул. Покришкіна, 11 в м. Маріуполі та займає одну кімнату. При цьому койко-місце у вказаній довідці зазначено у якості одиниць виміру замість квадратних метрів, оскільки фактично займана площа у гуртожитку вказується не у квадратних метрах, а в койко-місцях. Якщо ж особа займає цілу кімнату, то кількість наявних у ній койко-місць не зазначається. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює начальником дільниці гуртожитків у ПАТ «МЗТМ», пояснила, що відповідачка [PERSON] мешкає у гуртожитку №6 та займає кімнату. На її імя відкритий особовий рахунок, з якого вбачається, що вона мешкає у кімнаті одна та займає два койко-місця. Ордер [PERSON] не видавався, оскільки на момент її вселення у 1990 році і до 2004 року ордери на проживання у гуртожитку не видавались. У 2013 році до неї звернулись з вимогою сплатити заборгованість, однак вона повідомила, що фактично займає і має сплачувати за одне койко-місце. Коли їй запропонували звільнити одне койко-місце, вона відмовилась це зробити і повідомила, що з самого початку мешкає у кімнаті сама і не згодна на те, щоб з нею проживав хтось сторонній. У особовому рахунку зазначаються особи, які зареєстровані і фактично проживають у кімнаті. Щодо реєстрації у гуртожитку [PERSON] їй нічого не відомо. Відповідно до ч.3 ст. 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 638113 від 01 вересня 2011 року, зареєстрованого в Міському комунальному підприємстві «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № 3620763, є власником будинку № 11 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі Донецької області, в якому розташовано гуртожиток № 6. (а.с. 25). На підставі рішення адміністрації концерну «Азовмаш» від 14 листопада 1996 року відповідачці за її заявою було виділено житлову площу у гуртожитку № 6 ПАТ «МЗВМ», розташованому в м. Маріуполі по вул. Покришкіна, буд. 11, де вона займає кімнату № 6 (2 койко - місця). Згідно довідки з відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області [PERSON], [INFO], з 23 січня 1990 року зареєстрована у гуртожитку № 6 по вул. Покришкіна, буд. 11 в м. Маріуполі Донецької області, що також підтверджується і копією картки реєстрації. (13, 43). З повідомлення начальника управління персоналом ПАТ «Азовмаш» № 299-1039 від 09 квітня 2014 року вбачається, що відповідачка [PERSON] з 2007 року і по теперішній час у трудових відносинах з підприємствами групи ПАТ «Азовмаш» не перебувала, що також підтверджується і копією картки реєстрації, в якій зазначено, що відповідачка працює майстром дільниці № 1 у ЖЕУ Іллічівського району м. Маріуполя. (а.с. 13, 47). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка відноситься до категорії осіб, які повинні сплачувати орендну плату за проживання у гуртожитку, таких як одиноких осіб, які не перебувають у трудових відносинах з підприємством, працівників бюджетної сфери. Відповідачка дійсно з 1990 року проживає у кімнаті № 6 гуртожитку № 6 по вул. Покришкіна, буд. 11, розташованого в м. Маріуполі Донецької області, де зберігаються її особисті речі. У кімнаті вона займає 2 койко-місця, що підтверджується актом, складеним 07 квітня 2014 року начальником дільниці гуртожитків [PERSON] у складі комісії сестри господарки гуртожитку № 7 [PERSON], швейцару гуртожитку № 6 [PERSON] та мешканців гуртожитку № 6 [PERSON] (кімн. 7), [PERSON] (кімн. 10), та [PERSON] (кімн. 1), а також довідкою, виданою 02 грудня 2013 року сестрою господаркою гуртожитку [PERSON] (а.с. 17, 46). На імя відповідачки [PERSON] відкрито особовий рахунок № 5 та за проживання у гуртожитку їй нараховано орендну плату за період з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року у розмірі 6477,88 грн. при цьому в особових рахунках вказано, що у кімнаті №6 мешкає одна людина, яка займає два койко-місця з пяти, наявних у блоці. (а.с. 14-16). Наказом № 364, виданим 04 жовтня 2006 року ПАТ «МЗВМ», визначено порядок розрахунку за проживання у гуртожитку, а саме орендна плата за користування житлом одиноких осіб, які не перебувають у трудових відносинах з підприємством, працівників бюджетної сфери, становить 51,71 грн. на місяць, а у вільних койкомісць 136,08 грн. (а.с. 6). Даний розрахунок розміру плати за проживання у гуртожитку узгоджено рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 285 від 20 жовтня 2006 року (а.с. 12) та порядок його застосування розяснено положенням генерального директора ПАТ «МЗВМ» про порядок оплати за проживання у гуртожитках від 29 листопада 2006 року. (а.с. 11). У звязку із уточненням порядку застосування податку на додану вартість при розрахунку вартості проживання у гуртожитках генеральним директором ПАТ «МЗВМ» 04 грудня 2006 року видано наказ № 434, відповідно до якого орендна плата за користування житлом осіб, які не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, які входять до сфери корпоративного управління ПАТ «Азовмаш», становить 49,93 грн. на місяць, а вільних койкомісць 131,40 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 3 п.10 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», наймачі жилих приміщень у гуртожитку та співнаймачі допоміжних приміщень у гуртожитку зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням гуртожитку і прибудинкової території відповідно до договору про найм житла у гуртожитку. Згідно п. 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03 липня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилим приміщенням. Пунктом 39 Примірного положення оговорено строки внесення плати за користування жилою площею та комунальні послуги, а саме плата вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Таким чином, відповідачка повинна була своєчасно вносити плату за проживання у гуртожитку в розмірі 181,33 грн. щомісячно. Натомість відповідачка взяті на себе обовязки по сплаті орендної плати за проживання у гуртожитку не виконує, у звязку чим за період її проживання у гуртожитку з 01 січня 2011 року по 01 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6477,88 грн. Позивачем неодноразово направлялися на адресу відповідачки попередження про наявність у неї заборгованості за проживання у гуртожитку та необхідність її сплатити (а.с. 19,21,23), проте ці вимоги відповідачкою були залишені без задоволення. Посилання відповідачки та її представника на те, що фактично [PERSON] займає одне койко-місце суд вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Так, судом встановлено, що рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 03 червня 2003 року з відповідачки на користь ПАТ «МЗВМ» було стягнуто суму заборгованості за проживання у гуртожитку у розмірі 621,87 грн. (а.с. 24). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу вказаних положень процесуального закону наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обовязковими для врахування судом. Зі змісту вищезазначеного рішення суду вбачається, що [PERSON] була виділена жила площа у виді кімнати №6, розташованої у гуртожитку №6 по вул. Покришкіна, 11 в м. Маріуполі. У звязку з несплатою послуг за проживання у гуртожитку, ВАТ «МЗВМ» звернулось до суду і просило стягнути з відповідачки заборгованість станом на 01.06.2003 року за проживання у кімнаті. При цьому [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за проживання у кімнаті (тобто заняття двох койко-місць) визнавала. Позов було задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось, що не оспорюється сторонами. Оскільки рішенням суду було встановлено, що [PERSON] фактично займає цілу кімнату, даний факт не підлягає доказуванню. До того ж, про це свідчать і покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], досліджені матеріали справи та пояснення самої відповідачки, яка не оспорює той факт, що тривалий час одна займає кімнату №6. Що стосується незгоди [PERSON] сплачувати за проживання за два койко-місця через наявність у картці реєстрації форми А сторонньої особи [PERSON], суд зазначає наступне. Дійсно у картці реєстрації форми А (а.с. 13) в графі 11 «діти до 16-річного віку» вказаний [PERSON]. Згідно пояснень відповідачки, дітей вона не має і в її кімнаті ніколи не мешкала вказана особа. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що [PERSON] ніколи в гуртожитку не мешкав та згідно домової книги не зареєстрований у гуртожитку. З відповіді Іллічівського РВ у м. Маріуполі ГУ ДМСУ в Донецькій області вбачається, що [PERSON], [INFO], в Іллічівському районі м. Маріуполя зареєстрованим не значиться. (а.с. 93). Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначення вказаної особу у картці реєстрації є технічною помилкою, яка підлягає усуненню шляхом внесення виправлень у фору А. При прийнятті рішення суд враховує також і той факт, що з моменту повідомлення відповідачки шляхом надіслання на її адресу рекомендованим листом з повідомленням попередження про необхідність сплати заборгованості за проживання у гуртожитку у жовтні 2013 року, [PERSON] жодного разу не звернулась до адміністрації гуртожитку із заявами про те, що вона не згодна з нарахуваннями, які здійснюються, виходячи з того, що вона займає два койко-місця. Також нею не надано і відомостей про звернення у встановленому порядку до адміністрації підприємства з претензіями щодо невиконання власником гуртожитку обовязків по його утриманню, не доведений вказаний факт. Щодо позиції відповідачки про визнання позовних вимог за умови видачі їй ордеру на проживання, суд вважає, що вказане питання не є предметом розгляду даної справи. На теперішній час ніхто не оспорює право [PERSON] на проживання у кімнаті №6 гуртожитку №6. Крім того, відповідачка не позбавлена права звернутись до суду з відповідними вимогами в окремому порядку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «МЗВМ» підлягають задоволенню та з відповідачки слід стягнути суму заборгованості за час її проживання у кімнаті №6 гуртожитку № 6, розташованому в м. Маріуполі по вул. Покришкіна, буд. 11, за період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2014 року у розмірі 6477,88 грн., оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачка не вносила орендну плату за час свого проживання у гуртожитку за вказаний період.

Outcome: approved