Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], треті особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Оболонське районне управління Головного управління МВС України в м. Києві, [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] у якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він перебуває на службі в органах внутрішніх справ. На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2014 року №675 «Про включення квартир до числа службових та надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі [PERSON] та членам його сім»ї. На підставі вказаного розпорядження Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація 19.12.2014 року видала [PERSON] ордер серії [NUMBER] на вселення з сім»єю в квартиру [ADDRESS]. 20.12.2014 року [PERSON] в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві разом з сім»єю здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS]) та уклав договір найму житлової площі з балансоутримувачем будинку - КП «Житлосервіс «Приозерне». При цьому, [PERSON] не зміг поселитися до вказаного помешкання з огляду на те, що квартира була безпідставно та самовільно зайнята [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] добровільно не звільняє квартири [ADDRESS], позивач просив про задоволення позовних вимог. Позивач, представник позивача, представник Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, представник Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві та наполягали на задоволенні позовних вимог. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON] в судові засідання не з»являлись, причин неявки не повідомляли. Представник [PERSON] після своїх заперечень проти позову та клопотання про оголошення перерви в судові засідання не з»являвся. За таких обставин, суд розцінює систематичні неявки [PERSON] та її представника, а також [PERSON] в судові засідання як зловживання своїми процесуальними правами і намір зволікати розгляд справи та, з огляду на позицію [PERSON], представника позивача, представника Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, представника Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], вважає можливим завершити розгляд справи за відсутності осіб, які не з»являлись до суду. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, представника Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] заперечення представника [PERSON], дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Міськвиконкому від 13.12.1975 року кімната готельного типу [ADDRESS] рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23.02.1976 року використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК Української РСР. Зі змісту ст. 127 ЖК Української РСР та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208 вбачається, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання. У відповідності до ст. 132 ЖК Української РСР, працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин. З аналізу діючого законодавства вбачається, що кімната у гуртожитку надається громадянам у тимчасове користування. Тимчасовим, сезонним робітникам, студентам та учням воно дається на термін, заздалегідь обумовлений у законі: на час виконання тимчасової або сезонної роботи або на час навчання в навчальному закладі. Що стосується постійних робітників та службовців, то хоча договір найму житлової площі укладається з ними на невизначений термін, вони також є по суті тимчасовими користувачами, тому що, по-перше, отримання житлової площі в ньому не задовольняє повністю їх потреби у житлі, по-друге, рано чи пізно трудові відносини припиняться. В судовому засіданні встановлено, що з 1992 року в ОВС на посаді оперуповноваженого групи карного розшуку 23 МВМ Мінського РУ ГУ МВС України в м. Києві проходив службу [PERSON], який був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] в гуртожитку по [ADDRESS]. При цьому, в 2001 році [PERSON] був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ та виселився з гуртожитку. З копії паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що вона дійсно 15.08.1996 року була зареєстрована по [ADDRESS], однак не в конкретній кімнаті, а в гуртожитку, при цьому після виселення [PERSON], [PERSON], яка на той час перебувала з останнім у розірваному шлюбі, залишилась бути зареєстрованою в гуртожитку. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності вселення та зайняття [PERSON] не лише квартири [ADDRESS] але й проживання в гуртожитку. Суд критично ставиться до довідки Форма №3 без дати та номеру видачі, за якою [PERSON] разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] начебто зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з огляду на відомості Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві за якими згідно журналів реєстрації вхідної кореспонденції останні про видачу такої довідки не зверталися, більше того, відбиток печатки який використовується у службовій діяльності в Оболонському РУ з 2012 року не співпадає з відбитком печатки та підписом керівника на вказаній довідці. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2014 року №675 «Про включення квартир до числа службових та надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі [PERSON] та членам його сім»ї [PERSON] - дружині, [PERSON] - доньці. Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №675 19.12.2014 року [PERSON] видано ордер серії [NUMBER] на вселення з сім»єю в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ч. 2 ст. 61 цього Кодексу зазначає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2014 року [PERSON] в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві разом з сім»єю здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS]) та уклав договір найму вказаної житлової площі з балансоутримувачем будинку - КП «Житлосервіс «Приозерне». Згідно копій квитанцій [PERSON] з січня 2015 року здійснює оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS]. Таким чином, правомірність отримання та право на зайняття квартири [ADDRESS] [PERSON] разом з сім»єю підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні. У відповідності до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на порушення [PERSON] його права та права його родини на вселення та проживання в квартирі [ADDRESS]. Судом встановлено та підтверджується рапортом старшого дільничного інспектора Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві по обслуговуванню адміністративної дільниці №96, поясненнями сусідів та орендарів, що [PERSON] самовільно займає квартиру [ADDRESS], здає вказане помешкання в оренду та не бажає його добровільно звільнити. Згідно ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Виселення згідно ст. 109 ЖК Української РСР проводиться добровільно або в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved