Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору обміну від 27.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Ашла О.К., зареєстрованого у БТІ м.Маріуполя за № 37436 від 27.11.2001 року. У вищезазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі. З червня 2014 року та по теперішній час відповідачі не мешкають у вказаному будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці користуватись квартирою, вона не може оформити субсидію. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника, позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору обміну від 27.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Ашла О.К., зареєстрованого у БТІ м.Маріуполя за № 37436 від 27.11.2001 року, позивачка є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 086-13.07-02445 від 04.02.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 особи, у тому числі і відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вказана інформація також підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] , станом на 30.03.2020 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно до акту № 2 від 19.02.2020 року, складеного головою КСН «Мрія-А», відповідачі [PERSON] та [PERSON] з червня 2014 не проживають за адресою: [ADDRESS] , що посвідчують свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідачі більше трьох років не проживають за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі більше трьох років не проживають в [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved