Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] є її матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №301427, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 823. Проте, відповідач у добровільному порядку не бажає брати участь у її вихованні, утриманні та спілкуванні з нею, зловживає спиртними напоями, позбавляє позивача можливості користуватись належною їй часткою квартири. У липні 2013 року, після закінчення загальноосвітньої школи, позивач вступила на денне відділення Державного навчального закладу ІІІ рівня атестації «Запорізького вищого професійного училища моди та стилю» за спеціальністю: «Декоратор вітрин; продавець непродовольчих товарів», з терміном навчання з 01.09.2013 року по 09.11.2015 року. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її навчанні, що вкрай ускладнює можливість підтримання належного мінімального прожиткового рівня, як і отримання позитивних наслідків від процесу її виховання та навчання, оскільки приблизно з 01.10.2014 року вона повністю залишились без допомоги та відчуває не тільки брак коштів, а й брак уваги з боку її матері, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі ? частки від усіх видів доходів, але не менш ніж 30% встановленого прожиткового мінімумів щомісячно до досягнення 23 років, тобто до 29.11.2018 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в останні судові засідання двічі не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, у встановленому законом порядку, про причину своєї неявки суду не повідомила. На попередніх судових засіданнях проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що вона не має можливості сплачувати аліменти на навчання своєї доньки, оскільки її заробітна плата є незначною, вона потребує постійного лікування та має невиплачені кредитні зобовязання. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного Кодексу України. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖС №301427, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 21 грудня 1995 року. Позивач у справі на день подачі позову досягла повноліття, проте, згідно довідки № 678 від 19.01.2015 року, виданої Державним навчальним закладом «Запорізьке вище професійне училище моди та стилю», [PERSON] є студенткою зазначеного навчального закладу та навчається на ІІ курсі денної форми навчання за професією: «Декоратор вітрин; продавець непродовольчих товарів». Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою, проте продовжує навчатися, форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби [PERSON] в матеріальній допомозі батьків. Обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання повязане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Судом встановлено, що позивач у справі разом із матірю не проживає. Як вбачається з наданих суду документів, [PERSON] має постійне місце роботи, працює у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», її заробітна плата за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року складає 13\~626 грн. 28 коп. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у дільничного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» з 2007 року з діагнозом: Гіпертонична хвороба ІІ ст. Гіпертрофія лівого шлунку. Ангіопатія сітчатки очей. Ризик помірний. Крім того, як вбачається з копій кредитних договорів, [PERSON] має несплачені кредитні зобовязання перед ПАТ «ВТБ Банк». Враховуючи встановлені у справі обставини, а також те, що наявність кредитних договорів і перебування відповідача на обліку у лікарні в повній мірі не підтверджують неможливість надання матеріальної допомоги своїй доньці у звязку із продовженням навчання, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, у звязку із продовженням навчанням [PERSON] законними та обґрунтованими. Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із матеріального забезпечення відповідача, враховує те, що батьки зобовязані рівною мірою утримувати своїх дітей і вважає за розумне і справедливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, що, на думку суду, буде достатнім розміром матеріальної допомоги від матері у звязку з продовженням нею навчання. Крім того, при визначенні розміру аліментів, суд також виходив з того, що позивачем на порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що у звязку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги від матері у заявленому нею розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.\~\~\~\~ Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial