Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що за умовами кредитного договору № 0808/1911 від 21 серпня 2008 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 195 000 грн. на строк до 20 серпня 2013 року під 24 % річних. В забезпечення виконання останнім обов'язків за кредитним договором [PERSON] передала банку в заставу житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 79,0 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м.. [PERSON] не виконує взятих на себе зобов'язань зі сплати кредиту та процентів, внаслідок чого станом на 23 листопада 2012 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 363 600 грн. 52 коп., яка складається з 163 775 грн. 67 коп. - неповернутого кредиту, 145 777 грн. 77 коп. - процентів, 54 047 грн. 08 коп. - пені. Оскільки добровільно заборгованість за кредитним договором [PERSON] не сплатив, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на вищевказаний житловий будинок шляхом його продажу банком іншій особі - покупцеві з укладенням позивачем договору купівлі-продажу предмета іпотеки від імені іпотекодавця будь-яким способом, з отриманням банком витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, та виселити [PERSON] з будинку зі зняттям її з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 17 вересня 2014 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ізяславський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. У судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Спірідонова Н. І. не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Надіслані раніше [PERSON] рекомендовані повідомлення повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «тимчасово не проживає». У зв'язку з неможливістю вручення відповідачу судової повістки поштою судом було доручено Ізяславській міській раді Хмельницької області повідомити її про час і місце слухання справи за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З актів Ізяславської міської ради Хмельницької області від 29 вересня та 13 жовтня 2014 року №№ 1032, 1082, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] за адресою своєї реєстрації у [ADDRESS] відсутня. Таким чином, суд вважає, що використано достатньо засобів повідомлення відповідача про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення її конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У зв'язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Представник третьої особи Ізяславського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Камінська Т. О. до суду не з'явилася, направивши клопотання щодо розгляду справи за її відсутності, зазначила, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, у раніше поданій до суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, первісний позов задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 0808/1911, за яким останній отримав кредит у розмірі 195 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором забезпечено передачею в іпотеку належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] належним чином не виконував взятих на себе боргових зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 23 листопада 2013 року у нього перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 363 600 грн. 52 коп., яка складається з: 163 775 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом, 145 777 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 54 047 грн. 08 коп. - пеня. 15 жовтня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу № 30.1.0.0/2-Е60 від 12 жовтня 2012 року про усунення порушення грошового зобов'язання за кредитним договором. При цьому, банк попередив останніх про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушеного зобов'язання та звільнення квартири. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст.ст. 572, 575 ч. 1 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Оскільки [PERSON] не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, звернувши стягнення на житловий будинок. Як убачається з довідки Ізяславського РС УДМС України в Хмельницькій області від 20 вересня 2014 року № 910, відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS]. Частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 898-IV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Отже, задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 цього Закону. Матеріали справи не містять відомостей про вручення відповідачу письмової вимоги банку від 12 жовтня 2012 року № 30.1.0.0/2-Е60 про добровільне виселення з квартири. Разом із тим, дана обставина не має правового значення для вирішення спору, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок у даному випадку здійснюється на підставі рішення суду. Тому суд приходить до висновку, що вимоги про виселення [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року з наступними змінами «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із змісту указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки рішення суду про виселення відповідача з займаного будинку є самостійною підставою для зняття її з реєстрації, суд вважає, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в Ізяславському районному секторі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до задоволення не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач згідно уточнених позовних вимог просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 363 600 грн. 52 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача з житлового будинку зі зняттям її з реєстраційного обліку. Позов у частині майнових вимог задоволено в повному обсязі, а в частині немайнових вимог - наполовину. Відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за вимогами майнового характеру, та половину витрат на сплату судового збору за вимогами немайнового характеру, що становить: 3272 грн. 65 коп. - сплачених при поданні позову, 1720 грн. 50 коп. - при поданні апеляційної скарги, 2630 грн. 47 коп. - при поданні касаційної скарги, а всього - 7623 грн. 62 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 546, 549, 572, 575, 1054 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК Української РСР, ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial