Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком № 90 з надвірними побудовами і спорудами по вул. Східній м. Добропілля Донецької області. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2008 року він є власником житлового будинку №90 по вул. Східній м. Добропілля Донецької області. 27 лютого 1998 року у зазначеному будинку був зареєстрований відповідач - його брат [PERSON], який припинив проживати в цьому будинку з 2006 року, але реєстрацію за іншою адресою не змінив. Відповідач тривалий час не мешкає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщення. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся в суд з заявою про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився,\~про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2008 року визнано право власності за [PERSON], [INFO], на житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані за адресою: м. Добропілля, вул. Східна, буд. 90, за набувальною давністю. (а.с.6-7) Право власності позивача на зазначену квартиру також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19153866 від 11 червня 2008 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації та копією Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 20514077 від 09 жовтня 2008 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації. (а.с.8,9) З домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO], вбачається, що відповідач зареєстрований за даною адресою з 27 лютого 1998 року. (а.с.10-12) Довідкою голови квартального комітету по вул. Східна, 68 [PERSON] від 12 лютого 2019 року підтверджено, що зареєстрований за адресою: [INFO], [PERSON] фактично не проживає з 2006 року, що також підтвердили сусіди. (а.с.13) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як розяснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно д вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає в будинку № 90 по вулиці Східній м. Добропілля Донецької області, суд вважає, що він втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved