Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

у листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. 11.07.2018 року за реєстровим номером 717. В обґрунтування позову вказала на те, що спадкодавець [PERSON] - її батько, котрий 08.12.2010 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М. за реєстровим номером 2868, відповідно до якого належне йому на праві приватної власності нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] заповідав їй -своїй доньці. [INFO] [PERSON] помер. Звернувшись до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , отримала довідку від 05.10.2018 року за вих. № 10709/02-14, з якої дізналась про існування іншого заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. 11.07.2018 року за реєстровим номером 717, яким [PERSON] заповів усе належне йому майно на користь своєї колишньої дружини - [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця увійшли: -нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; -автомобіль Jaguar моделі F-Pace, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; -володіння La Villa (Вілла) № 285, що представляє собою земельну ділянку № [NUMBER] , площею 1,562 м2, а також забудову площею 243 м2, розташовані на земельній ділянці номер 20,139, записаного в документі № 1314559, у Секції Власності, Провінції Cocle, Суспільного регістру, яка знаходиться у містечку Farallon, Адміністративного округу Rio Hato, району Anton, провінції Cocle, Республіки панама. Вважала, що батько на момент складання заповіту від 11.07.2018 року (менше місяця до смерті) об`єктивно не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, оскільки протягом тривалого часу проходив інтенсивне лікування у зв`язку із діагностованим раком шлунку ІІІ стадії, що супроводжувалось здійсненням численних курсів хіміотерапії, а також застосуванням медичних препаратів, приймання яких здійснювало серйозний вплив на його психічний стан, через що він був позбавлений можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тому, на підставі ч. ч. 1-4 ст. 203, ч. 1 ст. 225, ст. 125 ЦК України, заповіт від 11.07.2018 року підлягає визнанню недійсним як таким, що був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, її волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. В подальшому, позивачем двічі було збільшено позовні вимоги (т. 2 а.с. 95-100, т. 3 а.с. 151-157), та остаточно пред`явлено вимоги про: -визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Якименко В.О. 11.07.2018 року за реєстровим номером 717; -визнання недійсною з моменту посвідчення довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим номером 405, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гул М.Л., котрою [PERSON] уповноважував [PERSON] та [PERSON] керувати та розпоряджатися автомобілем марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] ; -визнання недійсним з моменту укладення договору комісії № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року між [PERSON] (через представника на підставі довіреності [PERSON] ) та ТОВ «Спецавтомото» на відчуження автомобіля марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] ; -визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року, укладеного між ТОВ «Спецавтомото» в інтересах [PERSON] та [PERSON] , яким було відчужено на користь [PERSON] автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] ; -повернення за наслідками визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року автомобіля марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.07.2018 року) у власність [PERSON] . Збільшені вимоги [PERSON] мотивувала тим, що на момент складання заповіту від 11.07.2018 року (менше місяця до смерті) її батько об`єктивно не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, оскільки протягом тривалого часу, зокрема, починаючи з 2016 року, проходив інтенсивне лікування у зв`язку із діагностованим раком шлунку ІІІ стадії, що супроводжувалось здійсненням численних курсів хіміотерапії, а також застосуванням медичних препаратів, приймання яких здійснювало серйозний вплив на його психічний стан, через що він був позбавлений можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] перебував на обліку в Київському міському клінічному онкологічному центрі, під час лікування переніс операцію, пройшов численні курси хіміотерапії та інші медичні препарати. Особливо різко чисельність застосування курсів хіміотерапії зросла в останні місяці життя [PERSON] , а саме: навесні-влітку 2018 року. Крім того, вказала, що [PERSON] двічі був госпіталізований: з 17.04.2018 року по 19.04.2018 року, та з 03.07.2018 року по 04.07.2018 року, а 03.05.2018 року, 29.05.2018 року та 15.06.2018 року проходив курси хіміотерапії, що також свідчить значне погіршення його фізичного та психологічного стану та про факт неможливості усвідомлення ним своїх дій на момент складання заповіту та відсутність вільного його волевиявлення. З цих же підстав [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і під час видачі довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим номером 405, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гул М.Л., котрою [PERSON] уповноважував [PERSON] та [PERSON] керувати та розпоряджатися автомобілем марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] , оскільки на момент її видачі стан здоров`я [PERSON] був особливо підірваним. До того ж, в цей період [PERSON] скаржився на значне погіршення зору, що могло йому завадити в повному обсязі розуміти значення вчинюваних ним дій. Зазначала, що [PERSON] знала про важку хворобу [PERSON] , але не повідомила нотаріуса, який посвідчував довіреність, про наявність у нього захворювання, а нотаріус, в свою чергу, не з`ясувала вказаної обставини, як того вимагає ст. 44 Закону України «Про нотаріат», та відповідно до п. 1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій не виконала свого обов`язку по зверненню до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. До того ж, з довіреності вбачається, що в ній відсутній запис нотаріуса про те, що [PERSON] оголошувався текст довіреності, розтлумачувався її зміст та наслідки її видачі. Тому, вважала, що з огляду на викладені обставини, є обґрунтованими і похідні вимоги про недійсність договору комісії № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року, що фактично є наслідком недійсності довіреності від 05.06.2018 року. Повернення автомобіля марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.07.2018 року) у власність [PERSON] вважала реституцію як наслідок визнання недійсним правочину, котрим є довіреність. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.12.2018 року (т. 1 а.с. 193-194). Ухвалою від 19.11.2018 року на задоволення клопотання представника позивача про забезпечення позову накладено арешт на нежиле приміщення загальною площею 202,8 м2, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 201). Постановою Київського апеляційного суду від 26.02.2019 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року в частині задоволення клопотання про забезпечення позову скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову про часткове задоволення заяви про забезпечення позову й накладено арешт на 46/100 частин нежитлового приміщення (літ. А) площею 4385,68 м2 по [ADDRESS] , що відповідає 200,30 м2, яка належить на праві власності [PERSON] (т. 4 а.с. 125-130). Ухвалою суду від 19.12.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. належним чином завірену копію заповіту [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчену 11.07.2018 року за реєстровим номером 717 (т. 2 а.с. 127-128). Ухвалою суду від 19.12.2018 року витребувано з Першої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 992/2018, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] зі всіма супутніми матеріалами (т. 2 а.с. 129-130). Ухвалою суду від 19.12.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року, задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, державний номерний знак [NUMBER] (попередній номерний знак [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.07.2018 року (т. 2 а.с. 132, т. 5 а.с. 96-100). 19.12.2018 року задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , змінено процесуальний статус приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. з відповідача на третю особу, підготовче засідання відкладено на 27.02.2019 року (т. 2 а.с. 136-138). Ухвалою від 04.02.2019 року виправлено описку в ухвалі від 19.12.2018 року про забезпечення позову та накладення арешт на автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] (т. 2 а.с. 155-156). 27.02.2019 року справа не розглядалась, підготовче засідання відкладено на 11.04.2019 року (т. 3 а.с. 139). 11.04.2019 року справа не розглядалась, підготовче засідання відкладено на 14.08.2019 року (т. 3 а.с. 168). Ухвалою від 01.07.2019 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів, зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати до суду в строк десять днів з дня отримання копії ухвали інформацію про перетинання державного кордону України [PERSON] у період з 01.01.2015 року по 08.08.2018 року (т. 3 а.с. 204). Ухвалою від 14.08.2019 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів, витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України [PERSON] у період з 04.04.2018 року до 08.08.2018 року (із вказівкою кількості таких перетинів та напрямків) (т. 6 а.с. 34-35). 14.08.2019 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідка - [PERSON] , підготовче засідання відкладено на 18.11.2019 року (т. 6 а.с. 36-39). Ухвалою від 18.11.2019 року за клопотанням позивача призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи (т. 6 а.с. 128-131). Ухвалою від 30.06.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26.08.2020 року (т. 7 а.с. 19). Ухвалою від 26.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи (т. 7 а.с. 93-95). Ухвалою від 26.08.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 03.09.2020 року (т. 7 а.с. 99). Ухвалою від 01.09.2020 року передано на вирішення іншого судді, визначеного в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, питання про відвід судді Хоменко В.С. (т. 7 а.с. 112-113). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. від 02.09.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді Хоменко В.С. (т. 7 а.с. 116-118). 03.09.2020 року відкладено судове засідання на 15.09.2020 року (т. 7 а.с. 134-135). 15.09.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні до 26.10.2020 року (т. 7 а.с. 152-153). 26.10.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні до 09.11.2020 року (т. 7 а.с. 240-245). Стороною відповідача [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України було подано відзиви на позов та зміни до нього (т. 2 а.с. 18-23, т. 3 а.с. 87-88, т. 6 а.с. 136-139). В останніх [PERSON] через своїх представників вказала про те, що позов не визнає через його безпідставність, надуманість та недоведеність, та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються лише на її припущеннях про те, що [PERSON] під час складання як заповіту 11.07.2018 року, так і довіреності від 05.06.2018 року, не мав вільного волевиявлення, оскільки не міг усвідомлювати значення своїх дій через діагноз, медичні препарати, під впливом яких він перебував, та отриману ним хіміотерапію. Однак, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції позивач не надала. Вказала, що дійсно [PERSON] в період з 2016 року по 08.08.2018 року страждав на рак шлунку та проходив відповідне лікування, проте, за весь час проходження лікування він не скаржився на зміни в розумовій діяльності, не вимагав консультації та допомоги психіатра, а лікарі, які здійснювали його амбулаторне та стаціонарне лікування, не спостерігали ознак розладу психіки. Крім того, [PERSON] у 2018 році було продовжено дозвіл на право зберігання/носіння газової зброї до 18.01.2021 року, було видано медичну довідку для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи, що констатує відсутність у [PERSON] скарг на розумовий та психічний стани через вжиття лікарських препаратів. Зазначила, що [PERSON] , склавши 11.07.2018 року заповіт, реалізував свої права, які надані йому ст. ст. 1234-1236 ЦК України, у відповідності до тих відносин, які існували між ними, зокрема, того, що навіть після розлучення, котрому сприяли певні життєві обставини, вони продовжили проживати однією сім`єю (спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, мали обопільні права та обов`язки) до самої смерті [PERSON] . До того ж, складання [PERSON] нового заповіту узгоджується з фактичними обставинами, які мали місце перед його підписанням, зокрема, даруванням за її згодою 17.06.2011 року [PERSON] домоволодіння у [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1474 га за вказаною адресою. Тому, підстав для визнання недійсним заповіту від 11.07.2018 року немає. Також, зазначила, що з підстав недоведеності відсутні й підстави для визнання недійсною довіреності від 05.06.2018 року та похідних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля, оскільки всі вимоги позивача з даного приводу базуються на її припущеннях щодо відсутності вільного волевиявлення [PERSON] внаслідок нерозуміння значення своїх дій, викликаного лікуванням від раку. Позивачем в порядку ст. 179 ЦПК України було надано відповідь на відзив, у якій остання виклала свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення (т. 3 а.с. 1-4). Вважала, що відповідачем не було належним чином спростовано тверджень та аргументів стосовно суті позовних вимог. Зокрема, вказала про те, що подана стороною відповідача медична документація та довідка медичного центру «Універсальна клініка «Оберіг» ТОВ «Капітал» від 06.12.2018 року № 444 жодним чином ані підтверджує, ані спростовує наявності чи відсутності у [PERSON] психічних та/або розумових розладів, оскільки в них взагалі не міститься інформація щодо психічного та/або розумового стану [PERSON] . Медична довідка для продовження дозволу на право носіння/зберігання зброї від 04.04.2018 року, видана за три місяці до складання оскаржуваних правочинів, протягом яких [PERSON] був двічі госпіталізований, з урахуванням численних курсів хіміотерапії, починаючи з 2017 року, не може свідчити про фізичний та психічний стан особи під час укладення правочинів, яке відбувалось більш ніж за три місяці з моменту її видачі та після значного погіршення стану здоров`я. Крім того, оскаржуваний договір купівлі-продажу автомобіля був укладений в день виписки [PERSON] з медичного закладу після госпіталізації. Таким чином, на момент укладення даного правочину стан здоров`я [PERSON] був підірваним. Заперечуючи факт не усвідомлення та неможливість керування своїми діями [PERSON] , відповідач не бере до уваги можливість виникнення у [PERSON] саме фізичних чинників, які б могли завадити йому розуміти значення своїх дій та керувати ними, зокрема, у вказаний період спадкодавець скаржився на значне погіршення зору, що могло завадити йому у повному обсязі розуміти значення вчинюваних ним дій. Вказала, що вказана відповідачем обставина перебування її та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах також не відповідає дійсності, оскільки відповідно до місця проживання, вказаного у паспорті [PERSON] , останній з 23.11.2011 року був прописаний у [ADDRESS] . Згідно даних будинкової книги для прописки громадян з 29.05.2015 року [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] , а відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва № 32838030 від 29.08.2018 року та листа Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Шевченко Л.В. з 13.02.2017 року і до моменту смерті проживав зі своєю донькою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Оплату наданих послуг клінікою «Оберіг» [PERSON] також оплачував самостійно, а тому твердження відповідача про фактичне продовження шлюбних відносин та ведення спільного побуту з [PERSON] не відповідають дійсності. Також, зазначила, що посилання відповідача на те, що укладенню оскаржуваного заповіту передувала обставина дарування [PERSON] позивачу будинку та земельної ділянки, має надуманий характер з огляду на семирічний проміжок часу між вказаними правочинами. До того ж все майно, що увійшло до спадкової маси спадкодавця, було придбано ним за особисті кошти, а тому посилання відповідача на те, що [PERSON] склав новий заповіт через те, що подарував доньці домоволодіння за сім років до його складання, є беззмістовним. Тому, оскільки позивач є спадкоємцем як за законом, так і за попереднім заповітом, вважає свої права порушеними, що обумовлює її законне звернення до суду з метою захисту своїх прав. В порядку ст. 180 ЦПК України відповідачем були подані заперечення на відзив, в яких остання не визнала аргументи позивача, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що хвороба, на яку страждав [PERSON] , могла негативно вплинути на його психічний та/або розумовий стан, медична довідка для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи серії 10 ААБ № 067855 від 04.04.2018 року підтверджує відсутність у [PERSON] психічних та/або розумових розладів, а також на те, що [PERSON] до моменту своєї смерті проживав з нею, і саме вона допомагала і доглядала за ним, здійснювала витрати на його лікування, що загалом склали 983 179,52 грн., та нею було організовано та проведено його поховання (т. 3 а.с. 41-47). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вадовський В.С. вимоги позову з уточненнями підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених в ньому, та посилаючись на доведеність своєї позиції доказами, наявними в матеріалах справи, та показами свідків, допитаних в ході розгляду справи. Зазначили, що [PERSON] через хворобу перебував вкрай незадовільному стані під впливом лікарських засобів, котрі впливали на його психічне та розумове здоров`я, що особливо проявлялось приблизно за півтора місяця до смерті. Вказали, що [PERSON] хоча і проживав зі [PERSON] , проте, донька з ним бачилась кожні 2-3 дні. Також, просили суд не приймати до уваги як недопустимий доказ висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та доопрацьований висновок від 20.08.2020 року, оскільки останні були здійснені без їх оплати замовником, а саме: позивачем у справі, мала місце заміна одного висновку іншим, відомості, викладені в них, є недостовірними, необґрунтованими. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Рокицький В.А. в судовому засіданні проти заявленого позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у письмових заявах по суті справи. Вказали, що позов не визнають по двом головним причинам, перша з яких і головна, це те, що [PERSON] усвідомлював свої дії навіть на момент смерті. Останній жодного разу не звертався до лікарів за весь період лікування щодо свого психіатричного чи психічного стану, він мав дозвіл на зберігання зброї, а жоден з препаратів, які він приймав під час лікування, не можуть впливати на його усвідомлення вчинюваних ним дій. Друга причина, яка є підставою для невизнання позову, це те, що померлий до моменту смерті проживав зі [PERSON] , починаючи з 90- років, котра несла матеріальні витрати по його лікуванню, а в подальшому і по його похованню. А тому, немає нічого незвичайного в тому, що [PERSON] змінив свою волю та змінив заповіт, розпорядившись своїм майном на власний розсуд. При цьому, [PERSON] подарував позивачу майно, яке є співмірним з майном, котре він заповів відповідачу. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання за його відсутності (т. 7, а.с. 126). Відповідач - ТОВ «Спецавтомото» явку представника в судове засідання не забезпечило. В ході розгляду справи подало заперечення на позов, в якому у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу № 744/18/002686 від 04.07.2018 року та договору комісії № 744/18/002686 від 04.07.2018 року просило відмовити через безпідставність вказаних вимог, оскільки вказані договори були укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, що регулює саме цей вид правовідносин. Також, подало заяву про розгляд справи за відсутності товариства (т. 7 а.с. 81-87, 151). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. в судове засідання не з`явилась, в ході розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 3 а.с. 36, 147, 219, т. 6 а.с. 68, т. 7 а.с. 187, 189 ). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позов не подала. Третя особа - Міністерство закордонних справ України явку представника не забезпечило, пояснення на позов не подало, надало заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 14-15). Свідок [PERSON] показала суду про те, що знає родину [PERSON] понад 50 років. [PERSON] був дуже відповідальний та усім допомагав, дуже любив свою доньку - [PERSON] . Показала, що [PERSON] бачила лише два рази, бачились в м. Ірпінь, де вони жили у приватному будинку. та у 2018 році незадовго до смерті, а так підтримували телефонний зв`язок не дуже часто, про те, що хворів на онкохворобу їй не говорив. Свідок [PERSON] показала суду, що знайома з позивачем, яка виросла на її очах, оскільки товаришувала з її батьками, з [PERSON] перебувала у дружніх стосунках, зі [PERSON] незнайома. Показала, що після розлучення батьків позивача, її батько - [PERSON] сім`ю не покинув, а завжди приймав активну участь у вирішенні усіх питань, допомагав у навчанні позивача, коли остання пішла до школи, а вподальшому постійно допомагав їй матеріально. З приводу здоров`я [PERSON] показала про те, що останній завжди був хворобливою особою, йому, починаючи з молодості робили операції, він лежав в інституті урології. Про онкологічне захворювання [PERSON] вона дізналась від позивача, проте, з ним період його онкохвороби з ним не спілкувалась і не пам`ятає, коли останній раз бачила [PERSON] , на його похованні не була. Також показала, що з приводу заповіту на користь [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] показала суду про те, що знає родину [PERSON] понад 50 років, між ним та [PERSON] були нормальні відносини батька та доньки, він її виховував, допомагав, побудував для доньки житло. Останній раз бачилася з [PERSON] десь у 2016 році чи 2017 році, а так - з [PERSON] та [PERSON] не спілкувались, адже, до останньої - ми були невхожі. Показала, що на похованні [PERSON] присутня не була, з приводу заповіту, то їй померлий казав, що залишить усе 3 дівчатам. Свідок [PERSON] показав суду про те, що дружив з [PERSON] та [PERSON] понад 25 років, останні мали між собою чудові, взірцеві стосунки. Останні 7 років постійно зустрічалась раз на тиждень. 12.07.2018 року була передостання зустріч, а 21.07.2018 року - остання. Показав, що до дня смерті [PERSON] перебував при повному розумі. Свідок [PERSON] показав суду про те, що є пастирем церкви, яку з 2016 року відвідував [PERSON] , дуже добре знав останнього, був його духовним наставником. Показав, що [PERSON] приїздив кожну неділю на богослужіння, завжди був при ясній пам`яті. Показав, що спілкувався з ним протягом травня, червня, липня 2018 року, і [PERSON] повністю усвідомлював свої дії. Свідок [PERSON] показала суду про те, що працює лікарем. У 2018 році з [PERSON] бачилася не рідше одного разу на тиждень, підстава для спілкування була - стан здоров`я. Остання зустріч мала місце 28.07.2018 року, [PERSON] мав зв`язну мову, логічно і багато розповідав, він самостійно піднявся на третій поверх, хоча фізично був слабим. Показала, що не помічала того, щоб [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій. Також, показала, що завжди захоплювалась відносинами між [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , лікуючий лікар [PERSON] , працює в Київському клінічному онкологічному центрі, показала суду про те, що знайома зі [PERSON] , з [PERSON] не знайома. Показала, що [PERSON] знала з 2016 року, він завжди приїзжав зі [PERSON] . У 2018 році спілкувалась з [PERSON] , проте, ознак неусвідомлення останнім своїх дій та їх значення не було. Також показала, що медичні препарати «Гертруда», «Клексан», «Нутритринг», «Контролок», «Альбумін», «Детралекс» не впливають на здатність усвідомлювати значення своїх дій. Коли [PERSON] перебував на лікуванні, то ходив по палаті самостійно без сторонньої допомоги. Останній раз бачила [PERSON] на початку липня 2018 року, десь 3.07.2018 року він проходив хіміотерапію. Показала, що про складений [PERSON] заповіт їй не відомо. Відповідач [PERSON] , будучи допитаним в якості свідка за його згодою в порядку ст. 92 ЦПК України, показав суду про те, що сторони у справі йому відомі: у [PERSON] він працював, з [PERSON] - знайомий візуально. Показав, що сезонно працює в Київтеплоенерго, а після закінчення сезону, зокрема, з квітня 2018 року працював у [PERSON] та [PERSON] з понеділка по п`ятницю з 8.00 до 17.00, виконуючи роботи у дворі та будинку. Крім того, виконував функції водія, коли [PERSON] проходив курси хіміотерапії, оскільки у весь інший час [PERSON] самостійно водив автомобіль. Також, показав, що щодня спілкувався з [PERSON] , останній був адекватним, при хорошій пам`яті, пам`ятав дрібниці, мав гарну мову, ніколи не напружувався, щоб щось пригадати, завжди все рівно розповідав. Вказав, що [PERSON] розумово був абсолютно здоровим, хоча фізично згасав, однак, ходив самостійно, самостійно сідав в автомобіль та виходив з нього. Лежав він лише останні дні, лежав на першому поверсі у своєму кабінеті на дивані. [PERSON] тоді заказала спеціальне медичне ліжко, коли Нова пошта здійснила його доставку, вони його переклали з дивана. На цьому ліжку [PERSON] пролежав тиждень чи днів 8. Також, показав, що дійсно [PERSON] звернувся до нього з питанням переоформлення автомобіля на [PERSON] , причини переоформлення йому не повідомили. В ході спілкування з даного приводу, він повідомив [PERSON] процедуру переоформлення авто через сервісний центр, як він і сам робив. Через деякий час [PERSON] повідомив йому, що, поспілкувавшись з друзями з питання переоформлення авто через сервісний центр, які підтвердили дійсно існування такої, випише на нього довіреність, щоб він провів всю цю паперову процедуру. Через декілька днів після розмови [PERSON] та [PERSON] кудись поїхали, а пізніше [PERSON] йому зателефонував та повідомив, що вони у нотаріуса, оформлюють довіреність і потрібна його адреса. З даного моменту пройшло багато часу, і лише 04.07.2018 року, завізши [PERSON] на крапельницю, він та [PERSON] поїхали та переоформили авто. Показав, що вперше [PERSON] побачив після смерті [PERSON] , за період роботи він її не бачив. За [PERSON] здійснювала догляд [PERSON] , між ним були нормальні подружні стосунки. Від допиту решти свідків сторони у справі відмовились в судовому засіданні 09.11.2020 року. Заслухавши позивача [PERSON] та її представника - адвоката Вадовського В.С., відповідача [PERSON] та її представника - адвоката Рокицького В.А., котрі не заперечували проти розгляду справи по суті та ухвалення рішення у справі за відсутності учасників процесу, котрі не з`явились, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що 08.12.2010 року [PERSON] на випадок свої смерті зробив розпорядження: належне йому на праві власності нежиле приміщення в літері А загальною площею 202,8 м2 по [ADDRESS] заповідав своїй доньці - [PERSON] (т. 1 а.с. 15, т. 2 а.с. 187). 05.06.2018 року [PERSON] довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, уповноважив [PERSON] , [PERSON] розпоряджатись належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центр 8044 26.08.2016 року, автомобілем легковим марки Jaguar, модель F-Pace, 2016 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованим Центр 8044 26.08.2016 року, надавши на виконання цієї довіреності право, зокрема, зняти автомобіль з обліку, продати автомобіль, керувати автомобілем тощо (т. 3 а.с. 89-90). 04.07.2018 року між ТОВ «Спецавтомото» (Комісіонер) в особі [PERSON] та [PERSON] (Комітент) в особі [PERSON] укладено договір комісії № 7449/18/002686, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу - марки Jaguar, модель F-Pace, 2016 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] (т. 3 а.с. 91-92). 04.07.2018 року між ТОВ «Спецавтомото» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 7449/18/002686 транспортного засобу - марки Jaguar, модель F-Pace, 2016 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] (т. 3 а.с. 93-95). 11.07.2018 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим номером 717, відповідно до якого на випадок свої смерті усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом він матиме право, як в Україні, так і за її межами, він заповів [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (т. 2 а.с. 164-165). Судом також встановлено, що [INFO] у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області у віці 73 років помер [PERSON] (т. 2 а.с. 174). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль Jaguar моделі F-Pace, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; володіння La Villa (Вілла) № 285, що представляє собою земельну ділянку № [NUMBER] , площею 1,562 м2, а також забудову площею 243 м2, розташовані на земельній ділянці номер 20,139, записаного в документі № 1314559, у Секції Власності, Провінції Cocle, Суспільного регістру, яка знаходиться у містечку Farallon, Адміністративного округу Rio Hato, району Anton, провінції Cocle, Республіки панама (т. 1 а.с. 20-46). Першою Київською державною нотаріальною конторою 22.08.2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 992/2018, з матеріалів якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись його донька - позивач у справі [PERSON] та відповідач - [PERSON] (т. 2 а.с. 170-233). Судом встановлено також, що спадкодавець [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , - за місцем проживання [PERSON] . Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. З приводу стану здоров`я спадкодавця [PERSON] матеріалами справи встановлено, що останній з 2016 року, проходив інтенсивне лікування у зв`язку із діагностованим раком шлунку ІІІ стадії. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається (ст. 1234 ЦК України). Частиною 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України). Відповідно до положень ч. ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом ст. ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним. Суд може визнати заповіт частково недійсним і в тому випадку, якщо в нього не включені особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині (їх перелік наводиться вище). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 47 ЦПК України особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб захищають у суді їх піклувальники чи опікуни. Відповідно до ст. ст. 36, 39 ЦК України суд, за заявою заінтересованої особи, може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними або фізична особа за заявою заінтересованої особи, може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування свого позову посилалась на те, що її батько - [PERSON] на момент складання заповіту від 11.07.2018 року (менше місяця до смерті) об`єктивно не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, оскільки протягом тривалого часу проходив інтенсивне лікування у зв`язку із діагностованим раком шлунку ІІІ стадії, що супроводжувалось здійсненням численних курсів хіміотерапії, а також застосуванням медичних препаратів, приймання яких здійснювало серйозний вплив на його психічний стан, через що він був позбавлений можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними Разом з тим, заяв про обмеження цивільної дієздатності [PERSON] чи визнання його недієздатним до суду не надходило, піклувальника чи опікуна не має, рішення суду з цього приводу, що набрало законної сили, суду також не надано. Крім того, відомості про те, що [PERSON] перебував на обліку у лікаря-психіатра матеріали справи також не містять. Натомість, матеріали справи містять відомості, зокрема, довідку МЦ «УК «Оберіг» ТОВ «Капитал», у якому померлий проходив лікування, про те, що у медичній документації даних про розлад психіки, зміни у розумовій діяльності, проведенні консультацій психіатра, немає; медичну довідку серії 10 ААБ від 04.04.2018 року для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи з висновком ЛКК про те, що медичні протипоказання для отримання дозволу (ліцензії) на зберігання та носіння вогнепальної та газової зброї відсутні (т. 2 а.с. 24, 25, 26). Посилання позивача на те, що медична довідка для продовження дозволу на право носіння/зберігання зброї від 04.04.2018 року, видана за три місяці до складання оскаржуваних правочинів, протягом яких [PERSON] був двічі госпіталізований, з урахуванням численних курсів хіміотерапії, починаючи з 2017 року, не може свідчити про фізичний та психічний стан особи під час укладення правочинів, яке відбувалось більш ніж за три місяці з моменту її видачі та після значного погіршення стану здоров`я, суд вважає припущенням позивача та неспроможними з огляду на недоведеність, зважаючи загалом на кількість курсів лікування [PERSON] , котрі останній пройшов до видачі цієї довідки, тому оцінює критично та не приймає до уваги. При цьому, здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в ході розгляду справи підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі безпосередньо спілкувались з померлим як від початку його хвороби, так і до моменту його смерті. Покази даних свідків є логічними, послідовними та об`єктивними, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення. В той час як покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дані суду в ході розгляду справи, стосувались періоду з 1991 року по 2000 рік, і вся повідомлена ними інформація відома їм зі слів позивача та її матері, через що суд не приймає їх до уваги з огляду на їх недопустимість (ч. 2 ст. 90 ЦПК). Посилання сторони позивача про неприйняття до уваги показів свідка [PERSON] з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 70 ЦПК України, судом також до уваги не приймаються, оскільки покази даним свідком давались про обставини, які не були ним отримані в ході сповіді померлого, а були йому відомі, виходячи із спілкування осіб. При цьому, позивачем не ставиться під сумнів, виходячи з характеру правовідносин, учасником яких був [PERSON] , договори надання послуг, укладення яких фактично мало місце між [PERSON] та МЦ «УК «Оберіг» ТОВ «Капитал», оплату за які, як зазначала позивач, [PERSON] проводив самостійно, адже останнє також вимагало усвідомлення значення своїх дій та розумного керування ними. До того ж, основною підставою для оспорювання заповітів є порок волі та/або волевиявлення заповідача. Доказом у цій категорії справ, для встановлення психічного стану спадкодавця на момент підписання заповіту, який би давав підстави вважати, що особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними на момент складання заповіту, є висновок судово-психіатричної експертизи. Проте, в ході розгляду справи позивачем клопотань з даного приводу завлено не було. Проте, в ході розгляду справи на задоволення клопотання сторони позивача по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні запитання: - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717, в графі «підпис»? - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано рукописний текст, а саме прізвище, ініціали ім`я, по-батькові, на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717, в графі «підпис»? - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано рукописний текст, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.», - на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717? - чи виконано підпис від імені [PERSON] на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717, під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), зокрема фізіологічного, емоційного чи психологічного впливу? - чи виконано рукописний текст, а саме прізвище, ініціали ім`я, по-батькові, на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717, під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), зокрема фізіологічного, емоційного чи психологічного впливу? - чи виконано рукописний текст, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.», - на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717, під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), зокрема фізіологічного, емоційного чи психологічного впливу? - чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час підписання заповіту, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717? - чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме прізвище, ініціали ім`я, по- батькові, на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717? - чи могла вплинути на [PERSON] 6 діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.», - на заповіті, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко Валентиною Онисимівною від 11.07.2018 року за реєстровим номером 717? - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано підпис на довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. в графі «підпис»? - ким, [PERSON] чи іншою особою виконано рукописний текст, а саме: прізвище, ініціали ім`я, по-батькові, на довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. в графі «підпис»? - чи виконано підпис від імені [PERSON] на довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), зокрема фізіологічного, емоційного чи психологічного впливу? - чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст., під час підписання довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.? - чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст., під час виконання рукописного тексту, а саме прізвище, ініціали ім`я, по- батькові, на довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, посвідченій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.? У розпорядження експерта надано: копію ухвали, витребуваний з Першої Київської державної нотаріальної контори оригінал спадкової справи за № 992/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з усіма супутніми документами, витребуваний у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуд Л. М. оригінал довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 405, експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, у розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи. За результатами експертизи було складено висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та висновок (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року (т. 7 а.с. 1-18, 41-59). Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року підпис від імені [PERSON] , який міститься у графі «Підпис:» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис:» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; рукописний запис, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; встановити, чи виконаний підпис від імені [PERSON] у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, під впливом збиваючих факторів, не виявилось можливим з причин, що вказані у п. 5 дослідницької частини висновку експертів; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] під дією збиваючих факторів ймовірніше за все - природного характеру; рукописний запис, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною о 09 год. 07 хв.» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] під дією збиваючих факторів ймовірніше за все - природного характеру; питання ухвали: «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час підписання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме прізвище, ініціали ім`я, по- батькові, на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.», - на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?» - експертами не вирішувались з причин, вказаних у п. 6 дослідницької частини висновку експертів. Згідно висновку (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року підпис від імені [PERSON] , які містяться у графі «Підпис:» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис:» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; рукописний запис, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] ; будь-які ознаки, які б свідчили про виконання підпису від імені [PERSON] у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, під впливом збиваючих факторів, відсутні; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] під дією збиваючих факторів відносно стійкого (хронічного) характеру (до яких зокрема можливо віднести вікові зміни (похилий або старечний вік виконавця); рукописний запис, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною о 09 год. 07 хв.» у заповіті від 11.07.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. за реєстровим № 717, виконаний [PERSON] під дією збиваючих факторів відносно стійкого (хронічного) характеру (до яких зокрема можливо віднести вікові зміни (похилий або старечний вік виконавця); питання ухвали: «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час підписання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме прізвище, ініціали ім`я, по- батькові, на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме: Рак шлунку III ст. під час виконання рукописного тексту, а саме: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів, прочитаний мною уголос та підписаний мною особисто о 09 год. 07 хв.», - на заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. від 11.07.2018 року за реєстровим номером № 717?» - експертами не вирішувались у зв`язку із тим, що вказані питання виходять за межі компетенції експерта-почеркознавця. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом. Наразі, у суду відсутні підстави для неприйняття висновку судово-психологічної експертизи до уваги. При цьому, суд відхиляє твердження позивача щодо неприйняття судом висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та висновку (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року до уваги як неналежного доказу, виходячи з наступного. Згідно положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Порядок проведення судово-почеркознавчої експертизи (експертизи на підставі ухвали суду), регламентований вичерпним переліком нормативно-правих актів, а саме: ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Згідно ст. 71 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Відповідно до п. 1.1. Інструкції призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам державних спеціалізованих науково- дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією. Згідно п. 1.8 Інструкції, підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. З наведеного вбачається, що в разі призначення експертизи судом (на підставі ухвали суду), експерт, якому було доручено проведення відповідного дослідження, повинен провести його згідно вимог відповідної ухвали суду та законодавства з питань проведення судових експертиз. Проведення почеркознавчої експертизи визначається Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями). Так, згідно п. 1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, криміналістична: почеркознавча. Згідно розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень «Криміналістичні експертизи» основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Орієнтовний перелік вирішуваних питань: Чи виконано рукописний текст (рукописні записи) у документі (назва документа та його реквізити, графа, рядок) певною особою? Чи виконані рукописні тексти (рукописні записи) у документі (документах) (назва документа та його реквізити, графа, рядок) однією особою? Чи виконано підпис від імені особи (прізвище, ім`я, по батькові особи, від імені якої зазначено підпис) у документі (назва документа та його реквізити, графа, рядок) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Чи виконано рукописний текст у документі (назва документа та його реквізити, графа, рядок) під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Чи виконано підпис від імені особи (прізвище, ім`я, по батькові особи, від імені якої зазначено підпис) у документі (назва документа та його реквізити, графа, рядок) під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Особою якої статі виконано рукописний текст? До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту? Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації (п. 1.3.). У документі про призначення експертизи (залучення експерта) слід указати на встановлені органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), особливі обставини виконання рукописного тексту, які могли вплинути на змінення ознак почерку (незвична поза або незвичний стан виконавця тощо). Якщо є дані, що виконавцем є особа, у якої порушена координація рухів, про це також слід повідомити експерта. У разі виконання рукописного тексту особою похилого або старечого віку потрібно надати відомості про рік її народження і стан здоров`я на момент можливого виконання об`єкта почерку, що досліджується (п. 1.12.). Висновок експерта (повідомлення про неможливість надання висновку) розглядається керівником підрозділу та керівником експертної установи (або його заступником) і направляється органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта) (п. 4.13.). Якщо при ознайомленні з висновком експерта буде встановлено, що дослідження проведені з недотриманням чи відхиленням від методики дослідження, керівник експертної установи може передоручити проведення судової експертизи комісії експертів, до якої включається також експерт, який проводив попереднє дослідження. Висновок експерта або повідомлення про неможливість надання висновку, який дається поза експертною установою (у судовому засіданні, на місці події), розглядається керівником експертної установи після надходження матеріалів експертизи до експертної установи. Про зауваження, які виникли в керівника експертної установи після ознайомлення з висновком експерта (повідомлення про неможливість надання висновку), він може повідомити органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У разі виявлення у висновку експерта технічних помилок та/або недоліків за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівника установи висновок повертається експерту для доопрацювання. Згідно ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок; Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства судовий експерт має право: 1) подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи; 2) вказувати у висновку експерта на виявлені в ході проведення судової експертизи факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; 3) з дозволу особи або органу, які призначили судову експертизу, бути присутнім під час проведення слідчих чи судових дій і заявляти клопотання, що стосуються предмета судової експертизи; 4) подавати скарги на дії особи, у провадженні якої перебуває справа, якщо ці дії порушують права судового експерта; 5) одержувати винагороду за проведення судової експертизи, якщо її виконання не є службовим завданням; 6) проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом. Інші права судового експерта передбачаються процесуальним законодавством. Згідно Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями),зокрема: п. 2.2. на експерта покладаються такі обов`язки: заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин; прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані; п. 2.3. Експерту забороняється: проводити експертизу без письмової вказівки керівника (заступника керівника) експертної установи, керівника структурного підрозділу; передоручати проведення експертизи іншій особі; самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно; вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами; вступати у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з особами, якщо такі особи прямо чи опосередковано зацікавлені в результатах експертизи; п. 3.1. Експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив (ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції п. 3.2. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо); п. 3.3. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи; п. 3.5. Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта); п. 4.12 Документальні матеріали, які були об`єктом дослідження, а також надані для порівняльного дослідження зразки позначаються відповідними штампами і після проведення експертизи (дослідження) повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Згідно ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів. Отже, матеріалами справи встановлено, що з урахуванням предмету позову при призначені судово-почеркознавчої експертизи по справі судом була врахована потреба спеціальних знань у цій галузі, а оскільки висновок експерта може суттєво вплинути на прийняття обґрунтованого та законного рішення, і при призначені експертизи, судом був взятий за основу перелік питань, які поставлені стороною позивача перед експертом у письмову клопотанні, яке залучено до матеріалів справи, було визначено об`єкти, що підлягають дослідженню, а також в ухвалі від 18.11.2019 року були указані встановлені судом обставини. Стороною позивача дана ухвала суду з вказаних підстав оскаржена не була. Так, посилаючись на належність висновків судово-почеркознавчої експертизи, позивач вказала на те, що остання була проведена без оплати з її сторони, як то було постановлено судовою ухвалою від 18.11.2019 року, невстановленими особами, що може свідчити про певного роду упередженість та зацікавленість експертів у проведенні експертизи та в її результатах, що є порушенням принципів незалежності та об`єктивності дослідження. Крім того, після повернення висновку після доопрацювання відбулась заміна одного висновку на інший, зокрема, доопрацьований висновок складений вже комісією експертів, у дослідницьких частинах висновків від 17.06.2020 року та від 20.08.2020 року по-різному викладено описання процесу вирішення діагностичних завдань стосовно умов виконання досліджуваних почеркових об`єктів; у заключних розділах «Висновки» відповіді на деякі питання також відрізняються між собою. До того ж, у висновку експертів від 17.06.2020 року немає суттєвих технічних посилок, а заключні відповіді на питання викладено більш повно та конкретно, ніж у доопрацьованому висновку від 20.08.2020 року. Вказала, що висновки містять помилки, неточності та порушення законодавства, що підтверджується рецензіями а також консультативним висновком, кандидату юридичних наук, експертом вищого класу [PERSON] . Разом з тим, на думку суду, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України сторона позивача на обґрунтування своєї позиції не надала. Так, згідно ч. 5 п. 1.13. Інструкції у разі невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення. Матеріалами справи встановлено, що експертиза на виконання ухвали суду від 18.11.2019 року, відомості неможливості її проведення останні не містять. Твердження позивача, що оплата проведена не нею, а іншою невстановленою особою, про що їй стало відомо з відповіді КНДІСЕ, наданої на адвокатський запит її представника, не стверджує, на думку суду, що оплата була проведена стороною відповідача, а також не виключає проведення оплати особою за дорученням позивача, адже чітких вимог до процедури оплати за проведення експертизи законодавством не встановлено. До того ж, стороною позивача для з`ясування вказаної обставини клопотань заявлено не було. Крім того, в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року (справа 373/1917/15-ц) зазначено, що визнання факту, для з`ясування якого призначалася експертиза, або відмова у визнанні цього факту здійснюється судом з урахуванням оцінки доказів, аналізу правової позиції цієї особи та того результату, якого вона домагається. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Отже, з огляду на позицію позивача про не проведення нею оплати за проведення експертизи, котра призначалась судом на задоволення її клопотання, розцінюється судом як спроба ухилення від участі у експертизі та як недобросовісність поведінки. Також, аналізуючи вищенаведені положення нормативних актів з проведення судової експертизи, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року, вступну та резолютивні частини висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та висновку (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року, суд приходить до висновку, що експерти, викладаючи питання, які були поставлені на вирішення у відповідній редакції, здійснили це у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Крім того, відповідно до п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) також належить до компетенції експерта. Таким чином, посилання позивача на незаконність проведення експертизи комісією експертів та заміна одного висновку іншим з невірним застосуванням способів та методика проведення є помилковими. Потреба у комісійній експертизі може бути викликана особливою складністю досліджень та вона може бути призначена як судом так і експертною установою. Також, експертом може використовуватися та обиратися та методика, за допомогою якою він може виконати поставлене перед ним завдання. Надані позивачем рецензії, а також консультативний висновок, від 23.09.2020 року, складені кандидатом юридичних наук, експертом вищого класу [PERSON] (т. 7 а.с. 201-230), судом до уваги не приймаються через невизначеність підстав їх проведення у відповідності до вимог Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, наказом Міністерства юстиції України 03.02.2020 року № 335/5. Крім того, на думку суду, останні надані стороною позивача як аналог висновку додаткової експертизи, у клопотанні про призначення якої судом ухвалою від 26.08.2020 року було відмовлено через недоведеність його неясності чи неповноти, оскільки наведені позивачем обставини щодо наявності підстав для призначення додаткової експертизи, не знайшли свого підтвердження. До того ж, стороною позивача не було заявлено клопотань про виклик для дачі пояснень в суді експертами, котрими було складено висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та висновок (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року. Крім того, з аналізу змісту останніх рецензентом висловлюється його власна думка щодо висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року та висновку (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року із використанням висловів «на думку рецензента», «необхідно було», «слід було заявити клопотання», «слід було використати», в них не оцінюються докази, а оцінюються методи і повнота дослідження, логіка висновків. Проте, висновку про те, що чи впливають помилки, які містяться на думку рецензента, у висновках впливають на їх результати подані позивачем документи не містять. Твердження позивача про відсутність помилок у висновку від 17.06.2020 року, які б обумовлювали необхідність його доопрацювання, також недоведена в установленому законом порядку при умові того, що рішення про повернення висновку експерту для доопрацювання може прийматись і керівником установи. Приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Судом встановлено, що текст заповіту набраний на комп`ютері. Заповіт прочитаний вголос та власноручно підписаний сторонами у присутності нотаріуса, дієздатність особи перевірено. Заповіт посвідчений нотаріусом і є чинним. Позивачем в ході розгляду справи не надано доказів того, що при складанні заповіту 11.07.2018 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки, як було зазначено вище, при складанні заповіту його дієздатність було перевірено. Крім того, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи підписи у відповідних графах заповіту здійснено [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, що було відображено в заповіті, який був досліджений в судовому засіданні, позивачем не доведено протилежного. При цьому посилання сторони позивача на те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали як одна сім`я та не мали відносин, притаманних подружжю, так само як і твердження сторони відповідача про те, що складання [PERSON] нового заповіту 11.07.2018 року узгоджується з фактичними обставинами, які мали місце перед його підписанням, зокрема, даруванням за її згодою 17.06.2011 року [PERSON] домоволодіння у [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1474 га за вказаною адресою, судом до уваги не приймаються з огляду на те, що останні не доводять наявності чи відсутності факту психічного стану [PERSON] , котрий міг впливати на усвідомлення значенням ним своїх дій та можливість керувати ними в період укладення оспорюваного правочину. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання недійсним заповіту від 11.07.2018 року. Щодо заявленої позивачем вимоги про визнання: - недійсною з моменту посвідчення довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим номером 405, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гул М.Л., котрою [PERSON] уповноважував [PERSON] та [PERSON] керувати та розпоряджатися автомобілем марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] , -недійсним з моменту укладення договору комісії № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року між [PERSON] (через представника на підставі довіреності [PERSON] ) та ТОВ «Спецавтомото» на відчуження автомобіля марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] ; - недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року, укладеного між ТОВ «Спецавтомото» в інтересах [PERSON] та [PERSON] , яким було відчужено на користь [PERSON] автомобіль марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] , суд зазначає наступне. В обґрунтування вказаних вимог позивач також посилалась на те, що під час видачі довіреності від 05.06.2018 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки протягом тривалого часу, зокрема, починаючи з 2016 року, проходив інтенсивне лікування у зв`язку із діагностованим раком шлунку ІІІ стадії, що супроводжувалось здійсненням численних курсів хіміотерапії, а також застосуванням медичних препаратів, приймання яких здійснювало серйозний вплив на його психічний стан, через що він був позбавлений можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Як наслідок, недійсними є й договори комісії № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року й купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року, укладені на підставі довіреності від 05.06.2018 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 4, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст.223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 255 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушенні. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, в п. 7, зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. А також на п. 16, відповідно до якого правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (в попередній редакції) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (в попередній редакції). З наведеного вбачається, що розглядаючи спір про визнання правочину недійсним на підставі положень ст. 225 ЦК України суд повинен належним чином встановити укладення відповідного оспорюваного правочину дієздатною особою (питання щодо недієздатності чи обмеженої дієздатності якої не встановлювалось) та, безпосередньо факт неусвідомлення цією особою своїх дій, або ж неможливість цією особою керувати своїми діями в момент вчинення оспорюваного правочину. При цьому, факт неусвідомлення чи неможливості керувати своїми діями повинен бути належним чином доведений особою, яка просить визнати його недійсним, та бути належним чином встановлений судом. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Так, з довідки МЦ «УК «Оберіг» ТОВ «Капитал», у якому померлий проходив лікування, вбачається, що у медичній документації даних про розлад психіки, зміни у розумовій діяльності, проведенні консультацій психіатра, немає; медичну довідку серії 10 ААБ від 04.04.2018 року для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи з висновком ЛКК про те, що медичні протипоказання для отримання дозволу (ліцензії) на зберігання та носіння вогнепальної та газової зброї відсутні. (т. 2 а.с. 24, 25, 26). Здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в ході розгляду справи підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі безпосередньо спілкувались з померлим як від початку його хвороби, так і до моменту його смерті. Покази даних свідків є логічними, послідовними та об`єктивними, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення. В ході розгляду справи позивачем клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи завлено не було. Аналізу матеріалів цивільної справи, наявних в ній копій медичної документації, дає підстави для висновку про те, що [PERSON] за життя не перебував на обліку у лікарів-наркологів та психіатрів, за психіатричною допомогою не звертався, стаціонарно чи амбулаторно в психо-наркологічних медичних закладах не лікувався. Відомо, що [PERSON] у 2016 році було діагностовано рак шлунку ІІІ стадії. З цим діагнозом [PERSON] постійно спостерігався лікарями, багаторазово лікувався стаціонарно, проте, скарг на розумову діяльність, психічні розлади, порушення пам`яті не заявляв. Свідок [PERSON] , котра була лікуючий лікар [PERSON] , підтвердила в судовому засіданні, що ліки, котрі використовувались при лікуванні [PERSON] не впливали на здатність останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 17.06.2020 року підпис від імені [PERSON] , який міститься у графі «Підпис:» у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис:» у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконаний [PERSON] ; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконаний [PERSON] ; встановити, чи виконаний підпис від імені [PERSON] у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, під впливом збиваючих факторів, не виявилось можливим з причин, що вказані у п. 5 дослідницької частини висновку експертів; питання ухвали: «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме Рак шлунку III ст., під час підписання довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим. № 404, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме Рак шлунку III ст., під час виконання рукописного тексту, а саме прізвище, ініціали ім`я, по- батькові, на довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 404, посвідченій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.» - експертами не вирішувались з причин, вказаних у п. 6дослідницької частини висновку експертів (т. 7 а.с. 1-18). Згідно висновку (доопрацьований) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3955/3956/20-32 від 20.08.2020 року підпис від імені [PERSON] , які містяться у графі «Підпис:» у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис:» у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконаний [PERSON] ; рукописний запис у графі «Підпис:», а саме: « [PERSON] » у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, виконаний [PERSON] ; будь-які ознаки, які б свідчили про виконання ідпису від імені [PERSON] у довіреності від 05.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим номером 404, під впливом збиваючих факторів, відсутні; питання ухвали: «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме Рак шлунку III ст., під час підписання довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим. № 404, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.?», «Чи могла вплинути на [PERSON] діагностована хвороба, а саме Рак шлунку III ст., під час виконання рукописного тексту, а саме: « [PERSON] » у довіреності від 05.06.2018 року за реєстровим № 404, посвідченій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М.» - експертами не вирішувались у зв`язку із тим, що вказані питання виходять за межі компетенції експерта-почеркознавця (т. 7 а.с. 41-59). Отже, долучені до матеріалів справи медичні документи про стан здоров`я [PERSON] , висновок судово-почеркознавчої експертизи та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не дають суду підстав ставити під сумнів психічний стан [PERSON] в момент складання як заповіту, так і довіреності, безспірних доказів того, що [PERSON] виявляв психічні розлади і розлади поведінки, які перешкоджали йому усвідомлювати йому значення своїх дій та керувати ними, позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надала. Тому, з врахуванням положень ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача про те, що [PERSON] не міг виразити свою волю щодо написання та підписання оспорюваних правочинів, такі спростовуються доказами, здобутими в ході розгляду справи. Отже, суд надходить до висновку про те, що волевиявлення [PERSON] на момент складання та посвідчення оспорюваних правочинів було вільним і відповідало його внутрішній волі, що є однією із вимог, додержання якої є необхідною для чинності правочину відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України. Тому, позов [PERSON] і в цій частині не підлягає задоволенню. Як наслідок, не підлягає задоволенню й вимога про повернення за наслідками визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7449/18/002686 від 04.07.2018 року автомобіля марки Jaguar моделі F-Pace, номер кузова [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.07.2018 року) у власність [PERSON] . Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Також, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed