Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (надалі - АТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що18.04.2019 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі ТВБВ № 10015/0574 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (з 15.07.2019 - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та [PERSON] на підставі заяви про приєднання № 1139259/041116 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 3.1 заяви про приєднання, відповідач беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на офіційному інтернет-сайті банку та складає з банком кредитний договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Пунктом 3.2. заяви про приєднання передбачено, що відповідно до умов договору банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою. Відповідно до підпунктів 3.4.1.-3.4.2. заяви про приєднання банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривні України на умовах тарифного плану «Мій комфорт» та платіжну картку і ПІН-конверт до неї. Поточний рахунок відповідача було змінено з № [NUMBER] на № [NUMBER] , відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162. Відповідно до п. 4.1. заяви про приєднання, підписанням цієї заяви відповідач підтвердив своє клопотання щодо отримання кредиту та усвідомлення того, що укладає договір в повному обсязі з урахуванням всіх його складових, зокрема договору, банківського рахунку, договору банківського вкладу (депозиту), кредитного договору умови яких викладені в особливій частині договору, та усвідомлює правові наслідки укладення таких договорів. Відповідно до п 1.6. договору банківського обслуговування фізичних осіб відповідачу надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії на його картковий рахунок у загальній сумі 33 600 гривень. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає щомісячно 38% річних за користування кредитними коштами. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку, проте відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим станом на 18.02.2020 виникла заборгованість в загальному розмірі 34 173, 37 грн, яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту - 29 225, 28 грн; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 4 602, 27 грн; загальної суми нарахованої пені - 1, 75 грн; заборгованість за процентами за несанкціонованим овердрафтом - 0, 21 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 285, 29 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 58, 57 гривень. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 травня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Юциков Е. С., надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 013, 49 грн визнав, у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування відзиву на позовну заяву указував, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача неодноразово змінювався самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом. Надана банком роздруківка договору із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Указував, що у заяві про приєднання № 1139259/041116 від 18.04.2019 відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а наданий позивачем договір, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - у заяві про приєднання позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наявність у матеріалах справи редакцій та положень Договору не мають правового значення, оскільки визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід 'ємну складову змісту договору. З тих же підстав не можна вважати складовою частиною кредитного договору Умови користування кредитною лінією (кредитом) Банку, оскільки вони також не містять підпису позичальника. Зазначив, що у заяві про приєднання № 1139259/041116 від 18.04.2019 року відсутня домовленість сторін про сплату процентів за несвоєчасне погашення кредиту, надана Банком редакція договору не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з чим вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій за договором є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо основного боргу відповідача перед банком зазначив, що в наданій позивачем виписці по картковому рахунку станом на 18.02.2021 містяться ряд списань коштів, здійснення правомірності яких на підставі вищевикладеного є недоведеним належними та допустимими доказами, оскільки ці списання не були обумовлені у підписаній відповідачем заяві про приєднання до договору, зокрема списання відсотків, штрафних санкцій, комісій за отримання готівки. За виключенням зазначених списань, відповідно до виписки відповідачем було витрачено загалом 235 222, 88 грн та внесено на картку загалом 224 209, 39 грн, тому залишок за тілом кредиту відповідача складає різницю між вищевказаними сумами та становить 11 013, 49 грн, проти стягнення яких відповідач не заперечує, у підтвердження чого надав розрахунок витрачених та внесених коштів. 16 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси від АТ «Ощадбанк» надійшла відповідь на відзив, у якому банк просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві. Додатково указував, що наведені відповідачем у відзиві доводи є безпідставними та такими, що підлягають відхиленню, оскільки відповідачу було надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії на його картковий рахунок. [PERSON] підтвердив своє письмове клопотання на отримання кредиту та усвідомлення того, що укладає договір у повному обсязі з урахуванням всіх його складових частин, зокрема, договору банківського рахунку, договір банківського вкладу (депозиту), кредитного договору, умови якого викладені в особливій частині договору та усвідомлює правові наслідки укладення таких договорів, окрім того, відповідач підтвердив усвідомлення та розуміння свого права на відмову від отримання послуг, що пропонуватимуться банком, яке реалізується у порядку, передбаченому договором та зобов`язався своєчасно, у спосіб, строки та в порядку, визначеному у договорі та/або банком в момент пропонування послуги, вживати заходи, які б свідчили про його волевиявлення (надання або відмови) щодо отримання послуги, яка пропонується банком. Зазначив, що відповідач надав право та доручив АТ «Ощадбанк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих в АТ «Ощадбанк» без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких його грошових зобов`язань перед позивачем, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого документу, що укладений або буде укладений клієнтом у майбутньому. Указує, що банк не отримував заяви від відповідача про розірвання договору та останнім не вчинено інших дій, які б свідчили про намір відповідача розірвати з банком договір. Посилався на те, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною картою, що включало у себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки за період з 22 квітня 2019 по 28 травня 2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку, а до моменту звернення позивача з указаним позовом до суду жодних заперечень стосовно розміру нарахованих відсотків згідно відсоткової ставки за договором не висловлював, а навпаки, певний період часу вносив кошти на погашення нарахованих сум. Кредитний договір повністю або у частині недійним не визнавався, отже, він є чинним. У судовому засіданні представник позивача Поплавська О. В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засідання представник відповідача Юциков Е. С. позовні вимоги визнав частково, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 18 квітня 2019 року [PERSON] підписав заяву про приєднання № 1138259/041116 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а. с. 21-22). Відповідно до п. 3.1 заяви про приєднання, відповідач беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на офіційному інтернет-сайті банку та складає з банком кредитний договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Пунктом 3.2. заяви про приєднання передбачено, що відповідно до умов договору банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою. Відповідно до підпунктів 3.4.1.-3.4.2. заяви про приєднання банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривні України на умовах тарифного плану «Мій комфорт» та платіжну картку і ПІН-конверт до неї. Відповідно до п. 4.1. заяви про приєднання, підписанням цієї заяви відповідач підтвердив своє клопотання щодо отримання кредиту та усвідомлення того, що укладає договір в повному обсязі з урахуванням всіх його складових, зокрема договору банківського рахунку, договору банківського вкладу (депозиту), кредитного договору, умови яких викладені в особливій частині договору, та усвідомлює правові наслідки укладення таких договорів. Відповідно до п 1.6. договору банківського обслуговування фізичних осіб відповідачу надано кредит шляхом встановлення кредитної лінії на його картковий рахунок у загальній сумі 33 600 грн. До заяви про приєднання № 1138259/041116 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) позивачем додано витяг з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами користування кредитною лінією (кредитом) (а. с. 10-20). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором, станом на 18 лютого 2021 року у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 34 173, 37 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 29 225, 28 грн; проценти за користування кредитом - 4 602, 27 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1, 69 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0, 06 грн; сума заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом - 0, 21 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 285, 29 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 58, 57 грн (а. с. 23). Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК) Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов?язань відповідачем, що пов?язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд зазначає, що в Заяві про приєднання № 1138259/041116 від 18.04.2019, підписаній сторонами, не зазначено розмір відсотків за користування кредитом, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, банк посилається на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами користування кредитною лінією (кредитом), додані позивачем до позовної заяви. Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами користування кредитною лінією (кредитом), наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: підстави, порядок нарахування і строки погашення відсотків, неустойки, у тому числі у разі виникнення прострочених зобов`язань. При цьому, матеріали справи, з огляду на те, що він не підписаний позичальником, не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами користування кредитною лінією (кредитом) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - АТ «Ощадбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17. Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами користування кредитною лінією (кредитом) не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відповідно до якої, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 квітня 2019 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у визначений сторонами строк у вигляд відсотків та їх розміру. З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору зі [PERSON] АТ «Ощадбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Отже, умови договору, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості не були погоджені позичальником, а тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача. У той же час із наданого розрахунку заборгованості та виписки руху коштів по картковому рахунку слідує, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснюючи повернення кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання. При цьому кредитор має довести існування заборгованості, а відповідач у разі незгоди з розміром заборгованості, про стягнення якої заявив кредитор, - спростувати її повністю або частково. Доведення заявлених вимог є процесуальним обов`язком позивача, а заперечень на позов - відповідача. Банк, пред`являючи вимоги про сплату заборгованості, просить, у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути з выдповыдача й інші самостійно обраховані та списані ним суми. Відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача у період з 22.04.2019 по 18.02.2021 витрачено кредитні кошти в розмірі 235 322, 91 грн, водночас за той самий період відповідач вніс на свій рахунок 224 209, 39 грн, різниця між указаними сумами складає 11 113, 52 грн. З виписки АТ «Ощадбанк» за договором встановлено здійснення автоматичного списання нарахованих позивачем відсотків та пені шляхом збільшення суми боргу. Суд вважає, що позивачем необрунтовано включено до суми заборгованості за кредитом, окрім сум витрачених коштів, ще й відсотки за користування кредитом та пеню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Розраховуючи суму 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд ураховує пояснення представника позивача, надані у судовому засіданні, відповідно до яких 3 % річних нараховувались позивачем за період з 26.01.2020 по 22.10.2020, з чого слідує, що сума 3 % річних за указаний період складає 246, 87 грн. (11 113,52 x 3 % x 271 : 366 : 100). З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення зі [PERSON] простроченого основного боргу по кредиту в сумі 18 111, 76 грн, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 4 602, 27 грн, загальної суми нарахованої пені в сумі 1, 75 грн, заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом в сумі 0, 21 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 38, 42 грн та 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків в сумі 58, 57 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) станом на 18 лютого 2021 року в сумі 11 113, 52 гривень (одинадцять тисяч сто тринадцять грн, 52 коп.) простроченого основного боргу по кредиту та 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 246, 87 гривень (двісті сорок шість грн 87 коп.). Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 754, 63 грн.

Outcome: partial