Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що [PERSON] перебував у позивача на обліку та отримував пенсію за віком. Відповідач звернувся до УПФУ в Подільському районі м. Києва із заявою про проведення перерахунку пенсії по стажу і заробітній платі. Розпорядженням від 11.03.2011 року даний перерахунок було зроблено. Не погоджуючись з перерахунком, відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року зобов'язано УПФУ в Подільському районі м. Києва здійснити перерахунок пенсії. 28.04.2012 року Київським апеляційним адміністративним судом була ухвалена постанова, якою скасовано постанову Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року та в задоволенні позову [PERSON] щодо перерахунку пенсії відмовлено. Розпорядженням УПФУ в Подільському районі м. Києва від 01.04.2014 року пенсійну справу з 01.05.2014 року було приведено у відповідність до постанови Київського апеляційного адміністративного суду, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 03.04.2014 року по 31.05.2014 року в розмірі 605 грн. 68 коп. У зв'язку з тим, що [PERSON] не було погашено суми переплати, Управління просило стягнути переплату пенсії за період з 03.04.2014р. по 31.05.2014р. у розмірі 605,68 грн. До початку судового засідання представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував. Подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки зміст вимог позивача про переплату пенсії в період з 03.04.2014р. по 31.05.2014р. у розмірі 605,68 грн. є незрозумілим, оскільки наказ управління про перерахунок пенсії вступив в дію 01.05.2014р. Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва № 177554 від 11.03.2011р. було зроблено перерахунок пенсії за віком (а.с. 4). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року Управління було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії [PERSON] із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 календарний рік, з 1 лютого 2011 року відповідно до ст.ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 7-9). [PERSON] на підставі розпорядження Управлінням Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва № 177554 від 29.07.2011р. було зроблено перерахунок пенсії за віком на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року (а.с. 5). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2012 року скасовано постанову Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року та в задоволенні позову [PERSON] щодо перерахунку пенсії відмовлено (а.с. 10-12). Відповідачу було направлено лист від 20.06.2014 року № 6847/06, в якому запропоновано внести переплату пенсії за період з 03.04.2014 року по 31.05.2014 року у розмірі 605,68 грн. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 13). Однак з листа від 20.06.2014 року № 6848/06 вбачається, що відповідачу було запропоновано внести переплату пенсії саме за період з 03.04.2014 року по 30.04.2014 року у розмірі 605,68 грн. (а.с. 110). Як вбачається з довідки, виданої УПФУ в Подільському районі м. Києва, та відповіді №123/с-108 від 21.05.2014 року відповідно до розпорядження від 01.04.2014 року розмір пенсії [PERSON] з 01.05.2014 року становить 2744,73 грн. (а.с. 107, 108). Відповідно до протоколу від 22.04.2014 року сума заборгованості [PERSON] за період саме з 03.04.2014 року по 30.04.2014 року складає 605,68 грн. (а.с. 103). Причинною спору, що виник між сторонами, стало те, що [PERSON] добровільно не вніс кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Частиною 1 ст. 26 Закону України від 9 липня 2007 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва та отримував пенсію за віком. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зобов'язано пенсіонерів повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. У постанові від 02.07.2014р. Верховним Судом України у справі у справі № 6-91цс14 було викладено наступну правову позицію: «За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів». Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2012 року, якою скасовано постанову Подільського районного суду м. Києва від 11.05.2011 року та в задоволенні позову [PERSON] щодо перерахунку пенсії відмовлено, набрала законної сили, суд приходить до висновку, що відповідач отримав грошові кошти - пенсію у розмірі 605,68 грн. у період з 03.04.2014 року по 30.04.2014 року без достатньої правової підстави. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у виді переплати пенсії є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення було звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Станом на день ухвалення рішення відомостей які б свідчили про звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Доказів які б належним чином підтверджували факт звільнення відповідача від сплати судового збору до суду не надано. На підставі викладеного, ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 26, 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1166, 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: approved