Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 16 у будинку № 148 по вулиці Робочій у місті Дніпрі. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Починаючи з 30.06.2006 року в даній квартирі зареєстрований [PERSON]. Відповідач проживав у вказаній квартирі до початку березня 2016 року. Починаючи з 10.03.2016 року і до теперішнього часу відповідач за цією адресою не проживає. У даний час речей, що належать відповідачу, в квартирі немає, відповідач квартирою не цікавиться та житлово-комунальні послуги не оплачує. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але від її представника до суду надійшла заява, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2001 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Як вбачається з довідки № 505 від 25 вересня 2017 року, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], сини - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає з 10 березня 2016 року, жодного разу там не зявлявся, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується актом про не проживання від 25 вересня 2017 року. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], не проживає більше одного року в квартирі [ADDRESS], а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved