Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача таким, щовтратив право користування житловою квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позову послався на те, що з 1992 року зареєстрований в указаній вище квартирі та являється її власником. З 1999 року зареєстрував у цю квартиру свого брата - відповідача по справі, який жодного дня не проживав у ній. Вказує, що відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку в указаній вище квартирі не бажає. Позивач у судове засідання не з'явився, його представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється одноосібним власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), в якій, окрім нього, зареєстрований ще й відповідач (а.с. 8-12), однак у такій від дня реєстрації - 26.01.1999 року не проживає (а.с. 13). Також як видно з матеріалів справи (повідомлення КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.02.2017 року № 689, копія договору купівлі-проажу квартири від 26.03.1999 року) відповідач являється власником квартири [ADDRESS]. Вирішуючи спір, судом ураховано наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 311 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ч.1 ст.379 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так як позивач є одноосібним власником вказаної вище квартири, а відповідач зареєстрований у цій квартирі, однак у ній не проживає, суд дійшов висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою,яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позов задовольняється. Ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд,

Outcome: approved