Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У лютому 2019 року до суду звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08.09.2016 р. в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Renault Master», держ.номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, що здійснив наїзд на позивача, яка в той час переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 17.02.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 60 000 гривень і просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.04.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, Представник позивача подав клопотання про розгляду справи за його відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечив, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08.09.2016 р. в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Renault Master», держ.номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, що здійснив наїзд на позивача, яка в той час переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 17.02.2017 року у справі № 707/212/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП, а саме, в тому, що він 08.09.2016 р., рухаючись на автомобілі «Renault Master», держ.номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода, який знаходився на нерегульованому пішохідному переході та рухався справа наліво по ходу руху транспортних засобів, чим спричинив пошкодження транспортного засобу (а.с. 26). Внаслідок ДТП позивачу було завдано тілесні ушкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму, ссадна обличчя, забій грудної клітки, забій передньої черевної стінки, забій шийного відділу хребта, ускладнений остеохондроз, закритий крайовий неповний перелом латерального виростку лівої гомілкової кістки з нерівною лінією відламків, перелом головки гомілкової кістки без зміщення уламків, розрив заднього року медіального меніска правового колінного суглобу, помірний синовит, що підтверджується випискою № 24610 із медичної картки стаціонарного хворого від 20.09.2016 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення питання про наявність моральної шкоди суд враховує те, що позивач перенесла страждання та сильні душевні переживання, що потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Суд вважає аргументованими доводи позивача про те, що внаслідок ДТП у позивача було порушено нормальний спосіб життя, оскільки позивач була змушена докладати додаткові зусилля для лікування у закладах охорони здоров`я, їй було завдано страждань. Отримані позивачем травми супроводжувалися запамороченням, болісними відчуттями у місцях ушкоджень, позивач мала пригнічений стан. Також, позивач витрачала значну частину свого часу, зусиль і інших ресурсів на юридичне врегулювання питань, пов`язаних з ДТП. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості. На думку суду, визначений розмір моральної шкоди (60 000 гривень) не в повній мірі обгрунтований, не відповідає засадам розумності та є завищеним. Враховуючи зазначене, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 гривень є достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких зазнала позивач у зв`язку з завданням їй шкоди дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а саме, для відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стороною позивача було надано витяг з договору про надання правової допомоги № 11/2018 року від 21.02.2018 року, однак не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також доказів щодо фактичного понесення позивачем вказаних витрат в розмірі 12 000 гривень. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial