Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У лютому 2016 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Таврійського державного агротехнологічного університету, в якій він просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 695,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № 32-Облік і аудит (надалі Договір). За умовами цього Договору відповідач була прийнята до позивача на денну форму навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» за спеціальністю «7.03050901 Облік і аудит», та взяла на себе зобовязання своєчасно сплачувати вартість навчальних витрат в передбаченому Договором розмірі. Позивач забезпечив наданню відповідачу освітніх послуг. У звязку із закінченням навчання відповідач була відрахована з університету наказом від 30.05.2014 року № 701-С. За відповідачем залишилась заборгованість у розмірі 695,00 грн., які вона в позасудовому порядку не сплатила. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог повністю. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 29.08.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № 32-Облік і аудит про навчання фахівця за ОКР «Спеціаліст». Умовами цього Договору було встановлено, що позивач, як виконавець послуги, бере на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача, як замовника, надати освітні послуги, на рівні державних стандартів освіти, з навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» з напряму підготовки «7.03050901 Облік і аудит» (п. п. 1.1), а відповідач зобовязується сплачувати вартість навчальних послуг у розмірі, визначеному в п. 4.1 та 4.2 Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору загальна вартість освітньої послуги становить 6950,00 грн. та підлягає внесенню поетапно до 01.09.2013 року в розмірі 3475,00 грн. та до 01.02.2014 року у такому ж розмірі. Наказом ректора позивача № 701-С від 30.05.2014 року відповідач була відрахувана з університету у звязку із закінченням навчання. За визнанням обох сторін, відповідач не повністю внесла оплату за другий семестр 2013-2014 років, до доплативши платіж за останній місяць в розмірі 695,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, наведені вище обставини суд вважає встановленими у звязку з тим, що вони визнані обома сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною шостою статті 64 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, що була чинною на момент існування спірних правовідносин) розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Типовий договір затверджується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі освіти і науки. За змістом Типового договору, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 11.0.2002 року № 182, предметом освітньої послуги є навчання (підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації кадрів та додаткові послуги). Суд виходить з того, що зобовязання з надання освітньої послуги за своєю природою є таким, що може бути належним чином виконане лише у разі зустрічного належного виконання студентом своїх зобовязань, а тому до цих відносин має застосовуватись ст. 538 ЦК України. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач своїх обовязків щодо повної оплати навчання не виконала, - позов є законним та обґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 526, 538, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 64 Закону України «Про вищу освіту», п. 1.1, 4.1, 4.2 Договору № 32-Облік і аудит від 29.08.2013 року,

Outcome: approved