Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 20.07.2018 приблизно о 22 год. 15 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Pointer», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по Прибережній магістралі з боку вулиці Української у напрямку вулиці Лермонтова в м. Запоріжжі, в районі ЛЕП № 208, на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину зліва-направо відносно руху транспортного засобу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, закритої травми грудей, контузії легень, закритої травми живота без пошкодження внутрішніх органів, відкритого осколкового перелому дистального відділу правого плеча, вивиху правого передпліччя з пошкодженням серединного та ліктьового нервів, закритого осколкового перелому верхньої треті обох кісток правої голені зі зміщенням фрагментів, відкритого осколкового перелому обох кісток правої голені зі зміщенням фрагментів 2Б типу. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та наслідків від неї, пішоходу [PERSON] було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим завдано матеріальної та моральної шкоди. 15.07.2019 потерпілий [PERSON] через свого представника звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, 10.09.2019 було отримано відповідь, в якій зазначено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, а тому ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не має підстав щодо визнання випадку страховим, і змушена відмовити у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі і складає мінус 50% у зв`язку із виною в дорожньо-транспортній пригоді потерпілої особи [PERSON] . Посилаючись на положення ст. 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач вважає, що відповідачем грубо порушено діюче законодавство та цивільні права потерпілого [PERSON] , якому без достатніх правових підстав було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, не відшкодовано шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності [PERSON] , хоча до страховика неодноразово направлялася медична документація, що підтверджує отримання позивачем ІІ групи інвалідності саме через травми, завдані у результаті дорожньо-транспортної пригоди від 20.07.2019. Сам факт того, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплатив на користь [PERSON] 31 059 грн. 01 коп. страхового відшкодування з формулюванням «мінус 50%» від витрат на лікування суперечить позиції страховика про те, що відсутність цивільно-правова відповідальність не виникла та те, що відсутні підстави для визнання випадку страховим. Внаслідок завдання тілесних ушкоджень позивачу було завдано шкоди, яка пов`язана із витратами на його лікування, у загальному розмірі 74 924,62 грн., на підтвердження чого надано чеки та квитанції, з яких відповідачем виплачено 31 059,09 грн., тобто невиплачена сума становить 43 865,61 грн. Крім того, позивачу згідно висновків медико-соціальної експертної комісії було встановлено інвалідність ІІ групи по враженню ЦКС, ОДН, що згідно зі ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для виплати позивачу страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в сумі 67 014 грн. Отже, сукупний розмір матеріального збитку, завданого позивачу, внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки, становить 110 879,61 грн. (43 865,61+67014 грн.) До того ж, з урахуванням положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу повинна бути виплачена моральна шкода, яка завдана йому у результаті дорожньо-транспортної пригоди, завданих тілесних ушкоджень та їх наслідків, яка становить 5% від суми шкоди здоров`ю, яка становить 110 879,61 грн., а саме 5 543,98 грн. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 110 879,61 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 5 543,98 грн. завданої моральної шкоди та 6 000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правової допомоги. Ухвалою судді від 25.11.2019 прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 20.12.2019 до суду надійшов відзив ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на позовну заяву, в якому представник відповідача частково визнав позовні вимоги і вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування на користь позивача, яке полягає у завданій шкоді, пов`язаній із стійкою втратою непрацездатності (ІІ група інвалідності та моральна шкода) у розмірі 35 182 грн., а в іншій частині позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що 20.07.2018, приблизно о 22 год. 15 хв., за участю водія [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. За фактом дорожньо-транспортної пригоди, 21.07.2018 Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження № 12018080050002450 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 31.05.2019 року, кримінальне провадження № 12018080050002450 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно цієї ж постанови слідчого, дорожньо-транспортна пригода сталася через нехтування та невиконання позивачем п.п. 4.14. «а», «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких пішоходам забороняється виходити на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху і раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] станом на дату ДТП була застрахована у відповідача згідно полісу № АК/3678082 від 21.08.2017, з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., франшиза - 2000 грн. Представником позивача було спрямовано на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» заяву на виплату страхового відшкодування від 15.07.2019 з додатками, в якій містилися вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП у разі встановлення ІІ групи інвалідності, що становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку на загальну суму 67 014 грн.; витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілого на загальну суму 76 026 грн. та моральної шкоди, заподіяної фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на суму 7 152 грн., в сього 150 192 грн. Листом за вих. № 0824.609.18.01.02 від 10.09.2019, відповідач повідомив представника позивача про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 31 059,01 грн. та відмову у виплаті решти суми страхового відшкодування на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України. Представник відповідача зазначає, що підстави для виплати позивачу страхового відшкодування в повному розмірі відсутні, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася через нехтування та невиконання позивачем п.п. «а», «б» п. 4.14 Правил дорожнього руху України, що у відповідності до ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру страхового відшкодування. Крім того, заявлена позивачем сума для відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача у розмірі 74 924,62 грн. є необґрунтованою, оскільки зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально, відповідним закладом охорони здоров`я. Так, за період з 21.07.2018 по 11.06.2019, сума документально підтверджених витрат, здійснених на лікування позивача, тобто витрати за ліки, на які є призначення лікаря становить 59 160,02 грн. Тобто, з урахуванням положень ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума страхового відшкодування, яку ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повинно сплатити на користь позивача в якості моральної шкоди у розмірі 5% від обґрунтованої суми витрат на лікування становить 2 958 грн., а загальна сума до виплати 62 118,02 грн., з яких 59 160,02 грн. обґрунтовані витрати на лікування та 2 958 грн. 5% від суми обґрунтованих витрат на лікування. З огляду на викладені обставини відповідачем правомірно було враховано всі обставини дорожньо-транспортної пригоди від 20.07.2018 та приписи ч. 2 ст. 1193 ЦК України і зменшено суму страхової виплати на користь позивача з 62 118,02 грн. до 31 059,01 грн., що становить 50% від загальної суми страхового відшкодування. Що стосується вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності позивачем, то представник відповідача зазначив, що відповідно до положень п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентованої виплати, яку ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повинно здійснити на користь позивача за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою непрацездатності, становить 67 014 грн. Додатково підлягає сплаті моральна шкода, яка відповідно до положень ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 5% від страхової виплати, заподіяної здоров`ю, тобто 3 350,70 грн. Тобто, загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності позивачем, внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності становить 70 364 грн, але з урахуванням ст. 1193 ЦК України, виходячи з 50% від встановленого розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності позивачем, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повинно здійснити на користь позивача регламентовану виплату у розмірі 35 182 грн. Крім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн., оскільки до позову не додано належних доказів на підтвердження фінансових витрат позивача перед адвокатом. 20.01.2020 до суду надійшло клопотання представника ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про долучення додаткових пояснень щодо позову та доказів до матеріалів справи, в якому в тому числі повідомлено про складання 09.01.2020 відповідачем страхового акту № 0824.609.18.01.03 і перерахування на реквізити представника позивача страхового відшкодування у сумі 35 182,35 грн., яку страхова компанія визнавала згідно відзиву на позовну заяву, на підтвердження чого суду надані відповідні докази. 22.01.2020 до суду надійшли заперечення представника позивача - адвоката Тихоліза С.П. на відзив на позовну заяву, в яких представник позивача зазначає про безпідставність зменшення відповідачем страхової виплати, оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження ні непереборної сили, ні умислу потерпілого на отримання тілесних ушкоджень не було встановлено. Крім того, при зменшенні розміру страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності, відповідачем безпідставно не враховано положення ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди завданою смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. До того ж, відповідач не роблячи ніяких запитів, безпідставно відкинув частину витрат на лікування позивача. Щодо відшкодування витрат на адвоката, зазначено, що позивачем буде надано додаткові розрахункові документи. 31.01.2020 до суду надійшли заперечення представника відповідача - адвоката Лук`янчука А.В. щодо відповіді на відзив, в яких звернуто увагу на те, що відповідь на відзив надійшов з порушенням строку, який визначено судом, а тому представник відповідача просив суд залишити відповідь на відзив без розгляду. Крім того, зазначено, що розмір страхового відшкодування було зменшено правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням тієї обставини, що дії позивача сприяли настанню дорожньо-транспортної пригоди та збільшенню розміру завданої шкоди. Твердження про те, що відповідачем не вживалися заходи з приводу направлення запитів до закладу охорони здоров`я для підтвердження медичних витрат є недоречними, оскільки вичерпний перелік документів було надано відповідачу безпосередньо самим позивачем. І серед наданих квитанцій та чеків мали місце ліки та засоби, необхідність придбання яких не було підтверджено документально закладом охорони здоров`я. Судові засідання у цій справі, призначені судом неодноразово відкладалися, 17.12.2019 - у зв`язку з першою неявкою в судове засідання представника відповідача, 29.01.2020 - у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, 25.02.2020 - у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, 24.03.2020 та 23.04.2020 у зв`язку із клопотаннями представників сторін про відкладення розгляду справи через запровадження з 12.03.2020 в Україні карантину. В судове засідання 06.05.2020 сторони та їх представники, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися, від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність. З урахуванням поданих представниками сторін у справі заяв про розгляд справи у їх відсутність, суд ухвалив розглядати дану справу у судовому засіданні 06.05.2020 за відсутністю всіх учасників цієї справи, без фіксування звукозаписувальнимтехнічним засобом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.07.2018 приблизно о 22 год. 15 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Pointer», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по Прибережній магістралі з боку вулиці Української у напрямку вулиці Лермонтова в м. Запоріжжі, в районі ЛЕП № 208, на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину зліва-направо відносно руху транспортного засобу. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080050002450 від 21.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 10627 , [PERSON] 20.07.2018 було доставлено до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» та встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, закрита травма грудей, контузія легень, закрита травма живота без пошкодження внутрішніх органів, відкритий осколковий перелом дистального відділу правого плеча, вивих правого передпліччя з пошкодженням серединного та ліктьового нервів, закритий осколковий перелом верхньої треті обох кісток правої голені зі зміщенням фрагментів, відкритий осколковий перелом обох кісток правої голені зі зміщенням фрагментів 2Б типу. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.05.2019, [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності. Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 31.05.2019, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080050002450 від 21 липня 2018 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Як встановлено слідчим в ході досудового розслідування кримінального провадження, що знайшло своє відображення у його постанові про закриття кримінального провадження, причиною дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання пішоходом [PERSON] вимог п.п. а, б п. 4.14. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху і раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. При цьому, у даній дорожній ситуації водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , оскільки останній знаходився на розділювальному газоні не створюючи небезпеку для руху водію [PERSON] , а безпосередньо перед автомобілем, що наближається, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників, [PERSON] зробивши один крок, раптово вийшов на проїзну частину де відразу і стався наїзд, а тому у водія не було достатнього часу для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки свого автомобіля чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Таким чином, причиною дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання самим пішоходом [PERSON] вимог п.п. а, б п. 4.1.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на час виникнення дорожньо-транспортної пригода була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», згідно полісу АК/3678082 від 21.08.2017, з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., франшиза - 2000 грн. Правовідносини щодо права фізичної особи на відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в тому числі шкоду, заподіяну здоров`ю та моральну шкоду, а також обсяг відповідальності та коло відповідальних осіб регулюються, зокрема, правилами статей 1166, 1167, 1187, 1188, 1193 ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правила статей 1166, 1167 ЦК України передбачають загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду (генеральний делікт). Юридичною підставою деліктної відповідальності є склад цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність), настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина заподіювача шкоди. В окремих випадках законодавець по іншому вирішує питання підстав відповідальності за заподіяння шкоди (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо), тобто встановлює спеціальні делікти. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди незалежно від вини у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, передбачено правилами частини 2 статті 1167 ЦК України. Складовою правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, є захист інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків) шляхом страхування ризиків, в тому числі й відповідальності перед третіми особами. Зміст договорів страхування складає обов`язок страховика в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату) на відшкодування шкоди, в тому числі, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (статті 979, 980, 999 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим та моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За правилами пункту 24.1 статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Статтею 26 Закону передбачено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення II групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку Особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 261 Закону). Судом встановлено, що документально підтверджені позивачем [PERSON] витрати на лікування внаслідок отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень становлять 59 160 грн. 02 коп. При цьому, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] про стягнення витрат на лікування в сумі 76 026 грн., які позивач просив перерахувати у заяві на виплату страхового відшкодування, не підтверджені належними доказами, з точки зору необхідності їх здійснення, і ні в позовній заяві, ні в подальших заявах по суті справи позивач з цього приводу не подав жодних належних та допустимих доказів, а тому суд погоджується із доводами ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», що підтвердженими витратами на лікування позивача є витрати у розмірі 59 160 грн. 62 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 26 Закону, відповідачу, у зв`язку зі стійкою втратою працездатності, належить до виплати сума страхового відшкодування у розмірі 67 014 грн. (18 мінімальних заробітних плат х 3 723 грн. розмір мінімальної заробітної станом на 01.01.2018). Таким чином, загальна сума страхової виплати, від якої позивачу необхідну рахувати моральну шкоду згідно зі ст. 261 Закону, становить 126 174 грн. 02 коп. Таким чином, моральна шкода згідно зазначеної статті повинна становити 6 308 грн. 70 коп. Вказані обставини свідчать, що згідно із Законом, страхова компанія, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, повинна була сплатити потерпілому суму страхового відшкодування в загальному розмірі 132 482 грн. 72 коп. Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на виконання свого обов`язку щодо виплати потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 20.07.2018, [PERSON] страхового відшкодування сплатила останньому в загальному розмірі 66 241 грн. 36 коп., що становить 50% від загального розміру страхового відшкодування (132 482 грн. 72 коп.) Так, відповідачем сплачено позивачу 31 059,01 грн., що становить 50% від обґрунтованих витрат на лікування позивача (59 160,02 грн.) та моральної шкоди, обрахованої виходячи із 5% від суми обґрунтованих витрат на лікування, а також 35 182,35 грн., що становить 50% від регламентованої виплати за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності та моральної шкоди, обрахованої виходячи із 5% від суми страхового відшкодування. Обставини перерахування позивачу вказаних сум ні [PERSON] , ні його представником не оспорювались в ході судового розгляду справи. Зменшуючи в половину розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виходила із положень ст. 1193 ЦК України, враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок нехтування та невиконання самим позивачем п.п. «а», «б» п. 4.14. Правил дорожнього руху України. Відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із вимог ст. 1193 ЦК України, а також обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася внаслідок невиконання самим пішоходом [PERSON] вимог п.п. а, б п. 4.1.4 Правил дорожнього руху України, які передбачають, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху і раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, суд доходить висновку, що відповідач правомірно здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від її обґрунтованої суми. Винні дії пішохода [PERSON] встановлені у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що викладено у постанові про закриття кримінального провадження. Крім того, вказаною постановою також встановлено, що водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , а сам пішохід у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди знаходився у стані алкогольного сп`яніння, про що він зазначав у своїх поясненнях, що також правомірно враховано відповідачем при визначенні розміру страхового відшкодування. З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідачем виплачено суму страхового відшкодування у розмірі, який судом визнано обґрунтованим. Доводи представника позивача про безпідставність зменшення відповідачем страхової виплати, оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження ні непереборної сили, ні умислу потерпілого на отримання тілесних ушкоджень не було встановлено є безпідставними, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» при зменшенні розміру страхового відшкодування керувалася ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а обставини встановлення непереборної сили або умислу потерпілого на отримання тілесних ушкоджень, в силу ч. 5 ст. 1187 ЦК України, мають значення для вирішення питання про відмову у виплаті страхового відшкодування, а не для його зменшення. Є необґрунтованими і доводи представника позивача, що при зменшенні розміру страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності, відповідачем безпідставно не враховано положення ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди завданою смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, оскільки в даному випадку зменшення суми страхового відшкодування відбулося з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, а не ч. 3 ст. 1193 ЦК України, крім того, вказаний спір не стосується відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, завданих смертю годувальника та відшкодування витрат на поховання. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed