Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 лютого 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції (актовий запис № 28). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу у сторін є повнолітня дочка. Спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні стосунки та близько 2 років проживають окремо, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Представник позивачки адвокат Бегеба Н.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 19 лютого 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (актовий запис № 28), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19 лютого 2000 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні характери та погляди на життя, внаслідок чого вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, близько 2 років проживають окремо. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню на підставі ч. 4\~ст. 206 ЦПК України. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка [PERSON] не заявляла про зміну прізвища на дошлюбне, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». При зверненні з даним позовом до суду позивачка [PERSON] сплатив 768 грн. 40 коп. судового збору. Оскільки відповідач позов визнав, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України на користь позивачки [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору, що становить 384 грн. 20 коп., решта 384 грн. 20 коп. стягується з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved