Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У листопаді 2017 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі представника звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], по якому просила зобов'язати громадянку [PERSON] та [PERSON] привести самовільно реконструйовану квартиру № 17, яка розташована в житловому будинку за адресою: м. Одеса, пров. Лунний, 6 шляхом приведення площі балкону до вищезазначеної квартири в первинний стан та стягнути суму судового збору. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час перевірки законності проведення будівельних робіт встановлено, що громадянкою [PERSON], [PERSON], власниками квартири № 17, яка розташована в житловому будинку за адресою: м. Одеса, пров. Лунний, 6 виконані будівельні роботи без належних дозвільних документів, що є грубим порушенням норм містобудівного законодавства України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої просив, розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Представник відповідачів надав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі відповідачів, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 26.06.2018 року представником відповідачки до канцелярії суду було надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що позивачем жодним чином не підтверджено, що квартира, не відповідає правовстановлювальним документам, а також те, що відповідачем взагалі проводились будь-які підготовчі чи будівельні роботи за об'єктом нерухомості. В свою чергу, чорно-білі фотографії, які, підтверджують обставини викладені у позовній заяві Приморської районної адміністрації ОМР не дають змоги достовірно встановити за якою адресою взагалі знаходиться зображена на фотокартках будівля, яка сторона будівлі на них зображена, та більш того, що на фотографіях взагалі зображена квартира відповідачів. Згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст. 383 Цивільного кодексу України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Згідно з ч. 1 п. 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану лише у випадку, якщо це призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту. З наведеної норми випливає, що виключно за наявності двох складових, а саме: активних дій (самовільне перепланування або переобладнання) та якщо такі дії призвели до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, можливо зобов'язати винну особу привести приміщення до попереднього стану. Підпунктом 1.4.1. пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76) встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства. Також Правилами № 76 в розділі «Терміни, що використовуються у Правилах:» встановлені такі поняття, як перепланування та переобладнання, а саме: - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До того ж, відповідно до положень Наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року, № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» реконструкція жилого будинку - це комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог. Згідно із додатком 1 до 1 ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будівель та споруд, покриття будинків та споруд» горищне покриття (дах) - об'ємна верхня огороджувальна конструкція будинку (споруди) із замкнутим повітряним простором (горищем), що утворюється поверхнею горищного перекриття, фризовими стінами і покриттям (покрівлею), яке функціонально використовується, або не використовується. Відповідно до частин 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З наведеного вище суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову - відмовити.

Outcome: dismissed