Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача переплачену суми допомоги в розмірі 64801,45 грн. за період з 01.06.2017 року по 23.01.2019 рік та відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач отримала довідку внутрішньо переміщеної особи 28.10.2014 № 6328000402 та оформила, як уповноважений член сім`ї, щомісячну адресну допомогу для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, до складу якої увійшов його син - [PERSON] [INFO] . На момент подання заяви на призначення щомісячної допомоги відповідач зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає у володінні іншого житлового приміщення в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції та зобов`язалася протягом трьох днів повідомити Управління про зміну обставин, які впливають на призначення допомоги. Згідно рішення Управління відповідачу було призначено грошову допомогу з 28.10.2014 по 27.12.2014 у розмірі 1326 грн., з 28.12.2014 по 27.02.2015 у розмірі 1105 грн., та з 28.02.2015 по 27.04.2015 у розмірі 884 грн. Наступні заяви на призначення щомісячної адресної допомоги від відповідача надійшли до Управління: 22.05.2015 року - рішенням Управління призначено допомогу з 28.04.2015 по 27.10.2015 у розмірі 884 гр. щомісячно; 23.12.2015 року - рішення Управління призначено допомогу з 23.12.2015 по 21.06.2016 року у розмірі 884 грн. щомісячно; 13.07.2016 року (заява про призначення допомоги) та 15.07.2016 року відповідач надала заяву щодо включення в склад сім`ї на призначення допомоги її доньку [PERSON] [INFO] - рішенням Управління призначено допомогу з 13.07.2016 по 12.01.2017 у розмірі 1768 грн., 20.01.2017 року - рішенням Управління призначено допомогу з 20.01.2017 по 19.07.2017 у розмірі 1768 грн.; 21.07.2017 року - рішенням Управління призначено допомогу з 21.07.2017 по 20.01.2018 у розмірі 1768 грн.; 23.10.2017 року відповідач надала заяву з проханням здійснити перерахунок допомоги у зв`язку з наявністю статусу особи з інвалідністю 3 групи - Управлінням прийняті рішення щодо перерахунку допомоги з моменту звернення; 24.01.2018 року - рішенням Управління призначено допомогу з 24.01.2018 по 23.07.2018 у розмірі 3373 грн.; 23.07.2018 року - рішенням Управління призначено допомогу з 24.07.2018 по 23.01.2019 у розмірі 3400 грн.; 12.10.2018 року відповідач надала заяву щодо включення до складу сім`ї та призначення допомоги її доньку [PERSON] [INFO] - рішенням Управління здійснено розрахунок та призначено допомогу з 01.11.2018 по 23.01.2019 у розмірі 4435 грн., 25.01.2019 року - Управлінням прийнято рішення про не призначення допомоги відповідно до п. 6 Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505. В результаті проведеної перевірки встановлено, стало відомо , що відповідач є власником Ѕ частини житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 20.05.2017 року, що в свою чергу призвело до незаконного отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за період з 01.06.2017 по 23.01.2019 року. Згідно довідки Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 01.03.2019 року № 39 загальна сума надміру переплаченої суми допомоги переміщеній особі на проживання в період з 01.06.2017 року по 23.01.2019 року становить 64801,45 грн. Відповідачу було особисто вручено повідомлення про припинення надання соціальної допомоги та запропоновано добровільно сплатити кошти в термін до 11.04.2019 року, а також, попереджено, що у разі відмови та неперерахування коштів у зазначені терміни, вони будуть стягнути в судовому порядку. Але по теперішній час сплати заборгованості від відповідача не надходило. Ухвалою суду від 22.07.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням та викликом сторін по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі та просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності в частині стягнення переплаченої суми допомоги за період з 01.06.2017 року по 01.07.2017 року та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців в зв`язку з тим, що працівниками УПСЗН неодноразово було здійснено перевірку та обстеження матеріально-побутових умов її сім`ї про що було складено відповідні акти. 23.07.2018 року нею належним чином було повідомлено Управління щодо зміни місця проживання, проте жодних запитів з боку УПСЗН кому належить квартира не було, також не було і розяснень про необхідність повідомляти про обставини які впливають на призначення допомоги. На час проведення перевірки вона перебувала на восьмому місяці вагітності та відповідно потребувала допомоги на оплату житлово-комунальних послуг. В квітні 2019 року вона отримала повідомлення про припинення допомоги, що її дуже здивувало, адже до цього працівники УПСЗН перевіряли матеріально-побутові умови її сім`ї протягом 2017-2018 років та порушень виявлено не було. Після отримання вказаного повідомлення працівники УПСН жодного разу не звертались до неї з вимогами про повернення коштів та їй не було надано жодної інформації на які рахунки требу сплачувати ці кошти. Вона зі своїм чоловіком мають на утриманні трьох дітей, які в зв`язку з карантином не можуть відвідувати шкільні та дошкільні заходи. Вона є приватним підприємцем та на даний час її дохід суттєво зменшився, що суттєво впливає на можливість одноразово сплатити 64801,45 грн. Також вона має статус з інвалідності 3 групи, що потребує додаткових витрат. В зв`язку з введеним карантином доходи її чоловіка також суттєво зменшились та всі кошти ідуть на утримання дітей та сплату житлово-комунальних послуг. У необхідності повернення коштів є також вина працівників УПСЗН, тому що їм нічого не заважало перевірити інформацію про наявність підстав для відмови у наданні допомоги. В зв`язку з тим, що вона визнала позов в повному обсязі просить вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та перебувала на обліку у позивача як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою УПСЗН від 28.10.2014 року № 6328000402. Також на облік взяті діти відповідача: донька - [PERSON] , що підтверджується довідкою від 12.10.2018 року № 6328014915, [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Відповідач звернувся до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 (зі змінами) «Про облік внутрішньо переміщених осіб» довідка внутрішньо переміщеної особи є документом, який видається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції. Згідно рішення Управління відповідачу було призначено грошову допомогу з 28.10.2014 по 27.12.2014 у розмірі 1326 грн., з 28.12.2014 по 27.02.2015 у розмірі 1105 грн., та з 28.02.2015 по 27.04.2015 у розмірі 884 грн. Наступні заяви на призначення щомісячної адресної допомоги від відповідача надійшли до Управління: 22.05.2015 року - рішенням Управління призначено допомогу з 28.04.2015 по 27.10.2015 у розмірі 884 гр. щомісячно; 23.12.2015 року - рішення Управління призначено допомогу з 23.12.2015 по 21.06.2016 року у розмірі 884 грн. щомісячно; 13.07.2016 року (заява про призначення допомоги) та 15.07.2016 року відповідач надала заяву щодо включення в склад сім`ї на призначення допомоги її доньку [PERSON] [INFO] - рішенням Управління призначено допомогу з 13.07.2016 по 12.01.2017 у розмірі 1768 грн., 20.01.2017 року - рішенням Управління призначено допомогу з 20.01.2017 по 19.07.2017 у розмірі 1768 грн.; 21.07.2017 року - рішенням Управління призначено допомогу з 21.07.2017 по 20.01.2018 у розмірі 1768 грн.; 23.10.2017 року відповідач надала заяву з проханням здійснити перерахунок допомоги у зв`язку з наявністю статусу особи з інвалідністю 3 групи - Управлінням прийняті рішення щодо перерахунку допомоги з моменту звернення; 24.01.2018 року - рішенням Управління призначено допомогу з 24.01.2018 по 23.07.2018 у розмірі 3373 грн.; 23.07.2018 року - рішенням Управління призначено допомогу з 24.07.2018 по 23.01.2019 у розмірі 3400 грн.; 12.10.2018 року відповідач надала заяву щодо включення до складу сім`ї та призначення допомоги її доньку [PERSON] [INFO] - рішенням Управління здійснено розрахунок та призначено допомогу з 01.11.2018 по 23.01.2019 у розмірі 4435 грн., 25.01.2019 року - Управлінням прийнято рішення про не призначення допомоги відповідно до п. 6 Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505. Відповідно до п. 10 Порядку надання щомісячної адресної допомоги зовнішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 153907626 від 25.01.2019 року вбачається, що [PERSON] з 20.05.2017 року має у власності 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту проведення перевірки УПСЗН Адміністрації Слобідського району ХМР від 06.03.2019 року, встановлено що [PERSON] надала неповну інформацію, внаслідок чого їй були надмірно виплачені кошти в сумі 64801,45 грн. протягом періоду з 01.06.2017 року по 23.01.2019 року . Отже, відповідач необґрунтовано отримувала адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки з 20.05.2017 року вона мала у власності частку квартири. Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання , в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг» затверджений порядок , відповідно до якого «Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану». Відповідно до абз. 2, 3 п. 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови від добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Листом позивача від 11.03.2019 року, відповідача було повідомлено про припинення виплати соціальної допомоги на підставі висновків проведених відділом державних соціальних інспекторів, та зобов`язання повернути переплачену суму допомоги в розмірі 64801,45 грн. в строк до 11.04.2019 року. Вказане повідомлення було особисто вручено відповідачу 11.04.2019 року про що мається її підпис, однак вона відповідачем було проігноровано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1жовтня 2014року №505«Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505). Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку № 505). У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом. Відповідно до пункту 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505 вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). На підставі акту проведення перевірки позивачем було встановлено, що [PERSON] має у власності частку квартири, яка розташована не на тимчасово окупованій території, тому цей факт привів до неправильного призначення розміру грошової допомоги, розмір якої має бути стягнений з відповідача. Відповідачем подана до суду заява про застосування строків позовної давності у вирішенні цього спору. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Судом встановлено, що про порушення прав стосовно безпідставно виплаченої [PERSON] грошової допомоги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради дізналося 25.01.2019 року. 20.05.2017 року відповідач отримала у власність 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 р. № 505 зазначено, що уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. За таких обставин твердження відповідача щодо необізнаності повідомляти про зміни обставин є безпідставними. Таким чином , позивачами не пропущений строк звернення до суду з позовом. З відповідача підлягає стягненню сума надмірно переплаченої суми за період з 01.06.2017 по 23.01.2019 у розмірі 64801,45 грн. Відповідачем було завлено про розстрочення виконання рішення суду. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. З системного аналізу діючого законодавства суд приходить до висновку, за заява про розстрочення виконання рішення суду відповідачем заявлена передчасно, скільки зазначене питання може вирішуватись лише під час виконання рішення, а не стадії його ухвалення. Суд роз`яснює є відповідачу, що вона не позбавлена права звернутись з відповідною заявою до суду у майбутньому. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З пояснень викладених в заяві відповідача від 09.11.2020 року вбачається, що вона просить застосувати до частини позовних вимог строки позовної давності, зазначає, що існує вина працівників УПСЗН, які не перевіряли її майновий стан та продовжували приймати рішення про призначення їй допомоги, а отже вказані у заяві обставини не можна вважати визнанням позову, тому у виниклих правовідносинах не можуть бути застосовані положення ст. 142 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved