Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працювала у відповідача на посаді менеджера у Представництві Фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) з 02.01.2004, а з 01.01.2007 переведена на посаду маркетолога із знанням англійської мови у тому ж Представництві. 01.06.2011 позивач була переведена на посаду заступника голови Представництва, а з 30.09.2015 позивач звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією представництва. Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач просила суд, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2015 по день ухвалення рішення з розрахунку 1529 грн. 45 коп. середньоденної заробітної плати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з кількості календарних днів затримки в розмірі 1092027 грн. 30 коп. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Вказав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішенням італійського суду стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі, штрафні санкції, а стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні італійським законодавством не передбачено. Разом з тим, визнав наявну заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу, яка не погашена на час розгляду даної справи. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача Фірма HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) на посаді менеджера у Представництві Фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) з 02.01.2004, а з 01.01.2007 переведена на посаду маркетолога із знанням англійської мови у тому ж Представництві. 01.06.2011 позивач була переведена на посаду заступника голови Представництва, а з 30.09.2015 позивач звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією представництва /а. с. 4-10, 11/. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. Рішенням Колегії четвертої по цивільним справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья (Італія) у справі № 173/15 (173/2015) від 16.12.2015 визнано вимоги позивача [PERSON] на стягнення невиплаченої заробітної плати та не проведення розрахунку при звільненні на загальну суму 10336,41 Євро /а. с. 83/. При цьому, вказаним рішенням італійського суду визначено, що будь-які нарахування припиняються позивачу з моменту порушення справи про банкрутство. Проте рішення Італійського суду не визнане в установленому законом порядку на території України, відповідно до ст. 390 ЦПК України, Закону України «Про правонаступництво», положення Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів 1978 року, Конвенції між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210 1979 року, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки не зважаючи на наявність рішення італійського суду про стягнення невиплаченої заробітної плати, чинним трудовим законодавством України передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 30.09.2015 по день ухвалення рішення суду, тобто по 13.09.2017, з розрахунку 1529 грн. 45 коп. середньоденної заробітної плати позивача, відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, що становить 747901 грн. 05 коп., що вираховується наступним чином: 489 х 1529 грн. 45 коп., де 489 - робочі дні за період з 30.09.2015 по 13.09.2017. З огляду на зазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в правовому висновку Верховного Суду України у справі за №6-2807 цс16 визначено, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Також суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 7479 грн. 01 коп., що становить 1 % від сум задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial