Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] , фізична особа-підприємець [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі ТОВ «ФК «Поліс»), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. про захист права власності, скасування рішення про реєстрацію права власності. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 21.08.2007року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено генеральну кредитну угоду №12 терміном дії до 21.08.2017року включно, за якою банк зобов`язався надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в кредитних договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди, які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позикової заборгованості [PERSON] за наданими в рамках даної угоди кредитними договорами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 160 000,00доларів США. В рамках зазначеної генеральної кредитної угоди між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 21.08.2007року був укладений кредитний договір №25.30-12/07-СК, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 140 000,00доларів США строком користування до 20.08.2014року, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 21.08.2007року між ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП [PERSON] було укладено договір поруки №ДП-1, згідно з яким поручитель зобов`язалася перед кредитодавцем солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 23.08.2007року між ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №ДІ-1, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави 27.11.2015року ПАТ «ВТБ Банк» передало ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» своє право вимоги за вказаним вище договором іпотеки та кредитним договором. 01.11.2016року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. розглянувши заяву представника ТОВ «ФК «Поліс» провів реєстрацію прав власності за ТОВ «ФК «Поліс» на спірне нерухоме майно. Підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки від 23.08.2007року, договір відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 27.11.2015року, а також існуюча заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором. Вважають, що звернення стягнення шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки відбулося в порушення вимог ст.ст.35-36 Закону України «Про іпотеку» та за відсутності боргу іпотекодавця за кредитним договором. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2016року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за генеральною кредитною угодою №12 від 21.08.2007року та кредитним договором №25.30-12/07-СК від 21.08.2007року. В ході розгляду справи судом установлено, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ ВТБ Банк» за кредитним договором №25.30-12/07-СК від 21.08.2007року в сумі 57 948,14 доларів США, що еквівалентно 750 432,90грн. відсутня. Отже, факт відсутності кредитної заборгованості позивачів перед відповідачами був установлений рішенням суду і в силу вимог ст.82 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку»(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Приписами ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїм правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя . Аналіз зазначених норм права свідчить, що право на задоволення вимог у іпотекодержателя виникає у разі порушення позичальником основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, і саме, це основною умовою для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Проте, на момент прийняття рішення приватним нотаріусом Бондаренко Р.О. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Поліс» позичальник і іпотекодавць не мали жодної заборгованості перед кредитодавцем за кредитним договором №25.30-12/07-СК від 21.08.2007року, тому оформлення права власності приватним нотаріусом на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Поліс» 27.11.2015року не відповідає вимогам законодавства. Під час підготовчого судового засідання позивачі уточнили позовні вимоги, також зазначали, що приватним нотаріусом порушено порядок вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідно до ст.ст.3,20,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчиняє нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію речових прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії. В той час, як матеріали справи не містять доказів, які б вказували на вчинення відповідачем будь-якої з перелічених у ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії зі спірним об`єктом нерухомого майна, а тому не мав передбачених законом підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. Окрім того, здійснюючи реєстраційні дії, нотаріус порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Поліс» на нерухоме майно, за відсутності необхідних правових підстав, а саме, не пересвідчившись про отримання позивачами письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як це вимагає законодавство. Так, в порушення п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015року(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підтвердженням отриманням іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, має бути або повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009року №270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006року №211, або відповідний підпис іпотекодавця на письмовій вимозі іпотекодержателя отриманій особисто під розписку. Натомість до заяви про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Поліс», окрім оригіналу договору іпотеки, його копії та довіреності, було додано копію рекомендованих повідомлень та поштових конвертів з відмітною про повернення у зв`язку з неможливістю їх вручення іпотекодавцю, тобто вимоги Порядку щодо підтвердження завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя не виконано. Проте, приватний нотаріус провів державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Поліс» на нерухоме майно. З огляду на викладене, з урахуванням змін, внесених 05.12.2019року до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просили: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростіслава Олександровича від 01 листопада 2016року за №32163427, яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] в за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», з визнанням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що існувало до внесення такого рішення за №32163427 від 01.11.2016року. Ухвалою суду від 16.02.2017року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою суду від 16.02.2017року задоволено заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на нежиле приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» Ухвалою суду від 22.02.2018року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, оскільки наказом №762/7 від 21.09.2017року начальника управління припинена приватна діяльність та дія реєстраційного посвідчення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. з 25.09.2017року. Ухвалою суду від 21.05.2019року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника, після померлого [INFO] позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 21.01.2021року відновлено провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступника, померлого [PERSON] - [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] . У відзиві представник ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» адвокат Добжанський В.В. заперечуючи проти позову, зазначав, що твердження позивачів, з приводу того, що приватний нотаріус не мав прав вчиняти дії щодо реєстрації права власності без проведення нотаріальної дії, спростовуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діяв в редакції від 19.10.2016року та передбачав, що нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державні реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Необґрунтованим є також твердження позивачів відносно того, що для проведення державної реєстрації не було надано документів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги від іпотекодержателя, оскільки згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержаель мусив направити боржникові, іпотекодавцю вимоги про усунення порушень. Окрім того,вимога зі сплати заборгованості мала залишитися не виконаною після спливу 30-денного строку з моменту її отримання. 16.06.2016року за вих. 2.293 боржнику [PERSON] була направлена вимога про усунення порушень, яка була отримана останнім 29.06.2016року, що підтверджується його підписом на поштовому відправленні. Окрім того, [PERSON] у листі повідомленні від 25.07.2015року визнав факт отримання ним вимоги про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». Товариством неодноразово направлялися вимоги про усунення порушення, згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку», які однак, поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, на вимогу товариства приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. неодноразово направлялися [PERSON] нотаріально посвідчені вимоги про усунення порушення, які також поверталися до відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання». ТОВ «ФК «Поліс» направляло вимоги про усунення порушень, на всі відомі останньому адреси іпотекодавця, в тому числі на адресу зазначеному в договорі іпотеки. Отже, твердження позивачів про не вручення вимоги про усунення порушення є помилковим, адже в даному випадку діє презумпція належного повідомлення іпотекодавця про необхідність усунення наявних порушень, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.09.2020року по справі № 757/13243/17. В позовній заяві позивачі також, посилаються на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2016року по справі №666/7945/14-ц, яким встановлено факт відсутності заборгованості. Однак, у заяві про зміну підстав позову не зазначали, що рішення суду від 22.09.2016року скасовано ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.02.2017року, тобто на даний час відсутнє рішення суду, яким було встановлено відсутність заборгованості за кредитним договором, і в боржника на час звернення стягнення на предмет іпотеки була наявна заборгованість за кредитним договором. Окрім того, позивачі не просять у позові визнати, змінити, припинити права з приводу предмету іпотеки, що в свою чергу, унеможливлює подальше виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог згідно зі ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на даний час, а отже позивачами обрано неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали повноваження представнику. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Гетьман А.А. наполягала на задоволенні позовних вимог. В судовому засідання представник ТОВ «ФК «Поліс» адвокат Добжанський В.В. просив у задоволенні позову відмовити. Представник Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у передбаченому законом порядку. Враховуючи, подані заяви, належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справи у відсутність сторін, що не з`явилися. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Стаття 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі і його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування , їхніх посадових і службових осіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.08.2007року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено генеральну кредитну угоду №12 терміном дії до 21.08.2017року включно, за якою банк зобов`язався надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в кредитних договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди, які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позикової заборгованості [PERSON] за наданими в рамках даної угоди кредитними договорами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 160 000,00доларів США. В рамках зазначеної генеральної кредитної угоди між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 21.08.2007року був укладений кредитний договір №25.30-12/07-СК, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 140 000,00доларів США строком користування до 20.08.2014року, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 21.08.2007року між ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП [PERSON] був укладений договір поруки №ДП-1, згідно з яким поручитель зобов`язалася перед кредитодавцем солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 23.08.2007року між ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №ДІ-1, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави 27.11.2015року ПАТ «ВТБ Банк» передало ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» своє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №25.30-12/07 від 21.08.2007, укладеним між ним та ПАТ «ВТБ Банк» та забезпеченими договорами поруки №ДП-1, іпотеки №ДІ-1 укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП [PERSON] . За умовами п. 1.4 цього договору та додатковою угодою первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» передав новому кредитору ТОВ «ФК «Поліс» право замість первісного кредитора вимагати від боржників сплати грошових коштів за кредитними договорами у розмірі заборгованості боржників, що відступається за договором, а у випадку невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки та застави і в рахунок предметів застави задовольнити свої вимоги за кредитним договорами у розмірі, що буде визначений на момент їх фактичного задоволення, а також вимагати від боржників виконання інших зобов`язань за договорам іпотеки та застави. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2016року задоволено заяву [PERSON] про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 21.12.2015року по цивільній справі №666/7945/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Рішення суду від 21.12.2015року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В ході розгляду справи судом установлено, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ ВТБ Банк» за кредитним договором №25.30-12/07-СК від 21.08.2007року в сумі 57 948,14 доларів США, що еквівалентно 750 432,90грн. відсутня. 01.11.2016року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. розглянувши заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» провів реєстрацію прав власності за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на нерухоме майно: магазин промислових товарів, за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 23.08.2007року, договір відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 27.11.2015року, а також існуюча заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором. Порядок і можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку»( далі Закон №898-IV). Згідно з ч. 1 ст.35 Закону №898-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Пунктом 4.1-4.2 договору іпотеки №ДІ-1 від 23.08.2007року визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат пов`язаних з пред`явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов`язання та/або цього договору іпотеки. У разі невиконання зобов`язань іпотекодавця за будь-яким договором, що є невід`ємною частиною генеральної угоди, іпотекодержатель має право достроково вимагати виконання зобов`язань в повному обсязі за всіма іншими договорами, укладеними на підставі цієї угоди та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекодержателя, іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною п.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з ч.1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону №1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається, із наданої на ухвалу суду приватним нотаріусом Бондаренко Р.О. реєстраційної справа за заявою ТОВ «ФК «Поліс» про реєстрацію прав та їх обтяжень, товариством не були надані нотаріусу документи, які б підтверджували наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові. Натомість до заяви, крім оригіналу договору іпотеки, його копії та довіреності, було додано копії рекомендованих повідомлень та поштових конвертів, з відміткою про повернення «за закінчення терміну зберігання». Суд вважає неприйнятним твердження представника відповідача про те, що товариство направляло вимоги про усунення порушень на всі відомі останньому адреси іпотекодавця, а позивачі через власну недбалість чи ухилення не отримували їх, оскільки зазначене твердження було б правильним лише у разі доведення, що позивачі, знаючи, що на їх адресу надійшов рекомендований лист товариства, не отримували його. Проте таких обставин судом не установлено. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено, що у матеріалах реєстраційної справи відсутні відомості про отримання [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя - ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, а також інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що відповідно до ч.3 ст.37 Закону №898-IV є обов`язковою умовою набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. За таких обставин, залишення приватним нотаріусом без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» права власності на спірне нерухоме майно, не можна вважати законними, оскільки конституційне право іпотекодавця на захист права власності не може бути формальним, а принцип рівності сторін договору - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною. Посилання відповідача на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 04.09.2018року у справі №666/7945/14-ц, якою скасовано рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06.02.2018року і ухвалено нове рішення про солідарне стягнення на користь ТОВ «ФК «Поліс» із [PERSON] , [PERSON] заборгованості за генеральною угодою №12 від 21.08. 2007року та кредитного договору №25.30-12/07 -СК від 21.08.2007року у розмірі 57 948,34дол. США, як на правомірність своїх дій і дій державного реєстратора, суд до уваги не приймає, враховуючи, що на час проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно 01.11.2016року, між сторонами існував спір щодо заборгованості за кредитним договором, що на думку суду унеможливлювало вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку до остаточного врегулювання спору. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи викладене суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки належним способом відновлення порушених прав позивачів є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Поліс», а відновлення порушеного права обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за попереднім власником спірного нерухомого майна. У задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса слід відмовити,оскільки належним відповідачем у даному спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а не державний реєстратор. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.3,15-16ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial