Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У лютому 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1241, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 28 грудня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1335644558201202 від 22 жовтня 2013 року, договором про відступлення прав вимоги, укладеного 10 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», додатковим договором №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року у розмірі 72 808,80 грн. Мотивувала вимоги позову тим, що 10 серпня 2013 року між ПАТ «Фідобанк» та позивачем було укладено договір кредиту №1335644558201202 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 48 500,00 гривень, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплати відсотки за користування в сумі, строки, на умовах, що передбачені в цьому договорі. В подальшому, випадково дізналася про те, що існує виконавчий напис №1241 від 28 грудня 2019 року вчинений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з неї на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1335644558201202 від 10 серпня 2013 року в розмірі 72 808,80 грн. З виконавчого напису вбачається, що відповідач на підставі договору відступлення права вимоги від 10 серпня 2018 року є правонаступником ПАТ «Фідобанк». Однак, жодного повідомлення вона не отримувала про наявність заборгованості ні від АТ «Кредобанк» ні від правонаступника про якого вона дізналася лише із змісту виконавчого напису, не отримувала жодних повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, включаючи відповідача. Виходячи із змісту виконавчого напису вона має заборгованість за кредитним договором. Проте, їй невідомо про обставини чи при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа отримувала від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та комісій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. З огляду на вищевикладене, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивачка вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, а саме не перевіривши безспірності розміру заборгованості. А відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року судом витребувано докази у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд про їх задоволення. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 22 жовтня 2013 року між ПАТ «Фідобанк» та позивачем було укладено договір кредиту №1335644558201202 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 48 500 гривень, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплати відсотки за користування в сумі, строки, на умовах, що передбачені в цьому договорі. В подальшому, випадково, позивачка дізналася про те, що існує виконавчий напис №1241 від 28 грудня 2019 року вчинений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з неї на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №1335644558201202 від 22 жовтня 2013 року в розмірі 72 808,00 грн. З виконавчого напису вбачається, що відповідач на підставі договору відступлення права вимоги від 10 серпня 2018 року є правонаступником ПАТ «ФІДОБАНК». Однак, позивач не отримувала жодних повідомлень про наявність заборгованості ні від АТ «Кредобанк» ні від правонаступника про якого вона дізналася лише із змісту виконавчого напису, не отримувала жодних повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, включаючи відповідача. Виходячи із змісту виконавчого напису позивачка має заборгованість за кредитним договором, проте, їй невідомо про обставини чи при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа отримувала від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та комісій, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. З огляду на вищевикладене, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивачка вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, а саме не перевіривши безспірності розміру заборгованості. А відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачка була змушена звернутись з даним позовом до суду. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Як було встановлено під час судового розгляду позивачка не отримувала вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримувала також повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, а тому не мала можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості. А тому, суд приймає до уваги твердження позивачки, що нотаріусу не були подані всі необхідні документи, визначені Порядком та Переліком, приватний нотаріус не встановив безспірність заборгованості на підставі належних документів та вчинив виконавчий напис на підставі неналежної нормативної підстави. Крім того, у виконавчому написі вказано тільки підстави правонаступництва прав та обов`язків за кредитним договором ПАТ «Кредобанк» та відповідача у справі, підстава правонаступництва прав та обов`язків за Кредитним договором у виконавчому написі не зазначена. Таким чином приватним нотаріусом не було встановлено чи дійсно відповідачеві належить право вимоги за кредитним договором, тобто чи є відповідач належним стягувачем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати позивачем кредитної заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням наведено, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З огляду на означене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача 840 гривень 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved