Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У лютому 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що її неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], на праві власності належить квартира [ADDRESS]. При оформленні прав на квартиру, вона як законний представник, підписала Акт прийому-передачі обєкту інвестування. Даний Акт містив п.4 щодо відсутності у неї заперечень проти переобладнання місць загального користування на потреби і використання експлуатуючої компанії, який є несправедливим в розумінні ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів». На даний час балансоутримувачем будинку є ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» і вона виконує свої обовяжи за укладеним договором щодо оплати послуг. Натоміть товариство має забезпечувати управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію. Вказала, що даний будинок будувався та вводився в експлуатацію з 4-ма поверхами та дахом. Але, ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» неправомірно було продано горище та починаючи з вересня 2016 року на даху 6 секції новим власником [PERSON] почались переобладнання, реконструкція та будівельні роботи на горищі, який фактично надбудував на горищі ще два додаткові поверхи, незважаючи на припис ДАБІ. Дане будівництво є самочинним. У квартирі нею зроблений ремонт, а від даної надбудови на стінах та стиках, що прилеглі до несучих стін зявились мікротріщини, у ванній кімнаті лопнула збоку та відійшла від пандусу акрилова ванна асиметричної форми, в коридорі лопнула посередині підвісна гіпсокартонна стеля, між двома рядами керамічної плитки лопнула стяжка від ванної до стелі, є тріщина довжиною приблизно 1,30м в місці стику внутрішньої перегородки на кухні з несучої стіни. Вважає, що дані недоліки виникли також за вини забудовника. На її вимогу ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» у 2017 році був проведений косметичний ремонт, але тріщини у стінах почали зявлятись знову. Вказала, що відповідно до ст.884 ЦК України гарантійний строк становить десять років від дня прийняття обєктом замовником. Відповідач грубо порушив показники проектно-кошторисної документації, що були в договорі інвестування і нормальну можливість експлуатувати обєкт. За ч.3ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вона має вимагати безоплатного виготовлення нової речі з також матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи протягом гарантійного строку. На підставі ч.4 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» товариство несе відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо безпеки життя, здоровя та майна споживача у розмірі 300% вартості виготовленої або одержаного товару, виконаної роботи, наданої послуги, - що становить в даному випадку 820\~536,86 грн. (вартість обєкту інвестування) х 300% = 2\~461\~691,58 грн.. оскільки відповідач грубо порушив правила належної експлуатації допоміжного приміщення горище (за рішенням Коституційного суду України даний обєкт перебуває у спільній власності власників квартир), що призвело до руйнування несучих конструкцій будинку та значних пошкоджень відремонтованої після забудови квартири. Просила суд стягнути з ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» завдані їй збитки за надані послуги (виконані роботи) в розмірі 2\~461\~691,58 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Не погоджуючись з даним позовом ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» подало письмовий відзив. Вказали, що ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» є управителем житлового будинку, а не балансоутримувачем. Між товариством та позивачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. Даним договором встановлені права та обвязки сторін. За даним договором вони зобовязані своєчасно надавати послуги належної якості саме по утриманню будинку та прибудинкової території. Вважають, що позивач не надав суду доказів щодо порушення ними умов укладеного договору та вони не є належним відповідачем по даному позову. Зазначили, що дане горище це є творчою майстернею та на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] було відчужено на користь останнього, а матеріали справи не містять будь-яких доказів недійсності договору. А їх як управителя будинком ніхто не повідомляв про наявність приписів ДАБІ та проведення будь-яких перевірок. Просили відмовити в задоволенні позову. [PERSON] подала відповідь на відзив. Вказала, що її права грубо порушені відповідачем, в тому числі щодо строків будівництва, якості будівництва. Укладений правочин щодо продажу мансарди вважає аферою забудовник та його родичів. Вказала, що відповідно до ст.884 ЦК України гарантійний строк становить десять років від дня прийняття обєктом замовником. Відповідач грубо порушив показники проектно-кошторисної документації, що були в договорі інвестування і нормальну можливість експлуатувати обєкт. Просила задоволити позов. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» проти позову заперечувалв. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує прав о. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді справи судом встановлено, що 14 грудня 2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про участь у ФФБ виду «А» №020/1 ФФБ4. Сума коштів, внесених довірителем до ФФБ 828\~546 грн. за плановий термін введення обєкту будівництва в експлуатацію 30 вересня 2010 року. [PERSON] на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8805559 від 02 вересня 2013 року. Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» №62 від 19 березня 2018 року ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» є управителем житлового будинку по вул.Бощагівська, 30а в с.Петропавлівська Борщагівка, даний будинок на балансі в управителя не перебував та не перебуває. Між ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» та [PERSON] укладеного договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2/44. За цим договором товариство зобовязується надавати споживачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку по вул.Борщагівська в с.П.П. Борщагівка, а споживач забезпечувати своєчасну оплату наданих послуг за встановленими тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 532 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим обєктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Також договором встановлені права та обовязки виконавця ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія». Так, Виконавець зобов'язаний: 1) \~ \~ \~ \~забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством; 2) подавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки; 4) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників; ^5) сплачувати споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; б) своєчасно ознайомлювати споживача з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 7) своєчасно проводити за рахунок власних коштів роботи з усунення пов'язаних з наданням послуг неполадок, що виникли з його вини; 8) відшкодовувати споживачеві збитки, завдані його майну та (або) приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що буде підтверджено результатами експертизи або рішенням суду; 9) здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень; 10) своєчасно проводити підготовку житлового будинку (гуртожитку) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Щодо відповідальності сторін, договором погоджено, що (п.4.1) споживач несе відповідальність згідно із законом за: 1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 2) несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені; 3) порушення визначених цим договором зобов'язань; 4) втручання в роботу засобів обліку, опломбованих та встановлених Виконавцями послуг. П.4.2. Виконавець несе відповідальність згідно із законом за: неналежне надання або ненадання послуги, що призвело до заподіяння збитків майну та (або) приміщенню споживача, шкоди його життю чи здоров'ю, шляхом відшкодування збитків; зниження кількісних і якісних показників послуг або перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт шляхом зменшення розміру плати. Якість надання послуг визначається відповідно до затвердженої органом місцевого самоврядування структури тарифу, періодичності та строків надання послуг; перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт шляхом виплати споживачеві компенсації в установленому законодавством розмірі; \~ \~ \~ \~порушення зобов'язань, визначених цим договором. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, що опосередковують правовідносини за договором надання послуг. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказала, що ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» порушує умови договору, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища. Разом з тим, доказів цим обставинам суду не надавала, не заявила клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що умови договору відповідачем не порушувались щодо своїх обовязків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Суд не приймає до уваги, з огляду на вимоги ст. 77,78 ЦПК України подані листи ДАБІ від 08 вересня 2017 року, 28 вересня 2017 року, 05 січня 2018 року, 30 січня 2018 року, 05 лютого 2018 року, оскільки дані листи стосуються [PERSON] та здійснення ним будівництва, жодної інформації щодо неправомірних рішень, дій чи бездіяльності ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» дані листи не містять. З тих же підстав суд не бере до уваги і подану суду постанову Миколаївського окружного адміністративного суду. Даний спір виник між ДАБІ та особою, яка здійснювала самочинне будівництво. На підтвердження доводів [PERSON] також подала акти обстеження, складені ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія», №1 від 30 січня 2018 року, та №94 від 20 червня 2017 року про появу тріщин та обстеження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, даний акт не містить зазначення жодних неправомірних дій відповідача, причинно-наслідкового звязку між діями та шкодою, яку, як вказує позивача, їй завдано. Матеріли справи не містять також доказів причин виникнення таких тріщин, а [PERSON] обґрунтовує дані обставини лише власними поясненнями. Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (абз. 3, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Згідно із ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до розяснень вищевказаної постанови Пленуму за ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення, творча майстерня №12, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святоишнський район, с. Петропалвівська Борщагівка, вул. Борщагівська, буд.30а, корп. 6, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Твердження позивача, що це був не договір, а афера з боку відповідача, суд до уваги не бере, оскільки доказів даним обставинам суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed