Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

у листопаді 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 168987 грн 54 коп., моральну шкоду у розмірі 30000 грн 00 коп. та суму судового збору у розмірі 1989 грн 88 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.11.2017 у м. Києві на В. Кільцевій дорозі мала місце ДТП за участю автомобілів «Nissan» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача по справі та «Ford» н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, в результаті чого автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень, а тому позивач звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування та надав необхідні документи для виплати страхового відшкодування на підставі чого ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило позивачу 90394 грн 56 коп., однак вказана сума є не повним відшкодуванням завданого збитку, тому позивач, як потерпіла особа звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страхового виплатою, оскільки вартість ремонту транспортного засобу перевищує його вартість до моменту ДТП, згідно звіту №14765 сума матеріального збитку складає 276723 грн 79 коп., що також включає витрати у розмірі 2500 грн 00 коп. на послуги оцінювача, юридичні послуги у розмірі 6500 грн 00 коп., витрати на послуги евакуатора у розмірі 11049 грн 00 коп. та 3,19 Євро послуги нотаріуса, крім цього позивачу також було завдано моральної шкоди у результаті ДТП яка складає 30000 грн 00 коп. так як позивач та його родина зазнали душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, оскільки кошти на ремонт автомобіля не відшкодовані, а також відповідач відмовляється добровільно відшкодувати вказані кошти. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2018 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 43). 17.12.2018 відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якій зазначила, що вказаний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки на момент ДТП у автомобіля позивача був пошкоджено задній бампер, багажник та спущене праве колесо, акт виконаних робіт, який надає позивача по ремонту вищевказаних ушкоджень на суму 11000 грн 00 коп. є значно нижчою за суму збитків, які намагається стягнути позивач, а висновок наданий позивачем про визначення вартості матеріального збитку, проведений об`єктом оціночної діяльності, а не судовим експертом, як того вимагає ЦПК України, а тому оцінка матеріального збитку є значено завищеною (а.с. 46-48). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2019 залучено по справі третю особу СГ «ТАС» (а.с. 54). 10.05.2019 позивачем подано відповідь на відзив в якому зазначив, що твердження відповідача про відсутність доказів знищення ТЗ «Ford» н.з. № [NUMBER] є безпідставним та необгрунтованим, оскільки у звіті чітко помітний так як вартість ремонту перевищує вартість автомобіля (а.с. 63, 64). У ході розгляду справи ухвалою суду від 22.05.2019 по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с. 96, 97). Однак експертом ДНД ЕКЦ було надіслано на адресу суду повідомлення про неможливість проведення зазначеної експертизи у зв`язку з відсутністю вихідних даних, які необхідні для проведення дорученої експертизи (а.с. 102, 103). 06.08.2019 ухвалою суду провадження по справі відновлено (а.с. 105). Позивач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 124). Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 01.06.2020 представник відповідача надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину та через участь у судовому засіданні у м. Луцьк (а.с. 128). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 123). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 18.11.2017 приблизно о 16 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по Великій Кільцевій дорозі (перетин з вул. Котельникова, 7) не дотрималась безпечної дистанції та допустила зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Ford» н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2018 [PERSON] у вчиненні ДТП було визнано винною (а.с. 11). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку про визначення вартості матеріального збитку проведеного ФОП [PERSON] від 28.11.2017 №14765 вартість матеріального збитку транспортного засобу «Ford» н.з. [NUMBER] , складає 276723 грн 79 коп. (а.с. 12-17). Також як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку від 07.12.2017 №2411 проведеного ФОП [PERSON] згідно договору від СГ «ТАС» вартість матеріального збитку транспортного засобу «Ford» н.з. [NUMBER] , складає 244050 грн 46 коп., а утилізаційна вартість автомобіля складає 153655 грн 90 коп. (а.с. 78-91 Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу. Відповідно до ст. 6 Закону Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Як зазначив позивач ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило йому виплату страхового відшкодування у розмірі 90394 грн 56 коп. (а.с. 40). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки судово-автотоварознавча експертиза по справі не була проведена, фактично не встановлено реальної суми відшкодування матеріальної шкоди. Крім цього позивач також просить стягнути з 6500 грн 00 коп. вартість юридичних послуг, внаслідок чого слід зазначити наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання юридичних послуг. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц. На підтвердження наданих послуг адвокат позивача подав квитанції №108760, сума 3500 грн 00 коп. та № 237860 на суму 3000 грн 00 коп. та акти викоанних робіт по надання юридичних послуг, однак суд враховує, що у вищевказаному розрахунку суми судових витрат не зазначено, в межах розгляду якої цивільної справи понесені вказані витрати на правничу допомогу, та не надано жодних доказів того, що зазначені витрати понесені саме в ході розгляду даної цивільної справи, а тому в цій частині слід відмовити. Щодо вартості послуг оцінювача у розмірі 2500 грн 00 коп. вартості послуг евакуатора у розмірі 11049 грн 00 коп. та вартості послуг нотаріальних послуг у розмірі 104 грн 39 коп., слід зазначити, що позивачем не надано платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які б підтверджували про переказ та сплату таких коштів. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останійне довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні у даній частині вимог. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed