Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про встановлення факту нікчемності правочинів. Просять встановити факт нікчемності: договору купівлі-продажу 22/100 частин мансардного поверху житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 04 березня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 425; договору купівлі-продажу 28/100 часток мансардного поверху житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 04 березня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 429; договору купівлі-продажу 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 31 липня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., зареєстрованого по реєстру за № 3367; договору купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 21 вересня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 4059; договору купівлі-продажу 22/100 часток мансардного поверху житлового будинку, укладеного [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 04 березня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бриксою Т.І. та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 1726. В обгрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що 29 грудня 2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 2-9144/09 за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно - мансардний поверх загальною площею 243,4 кв.м., житловою площею 139,3 кв.м., житлового будинку [ADDRESS] . 01 березня 2010 року право власності на мансардний поверх житлового будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за №29817602, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 25450075, виданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації». Набувши право власності на мансардний поверх, [PERSON] відчужив його, уклавши з відповідачами вищевказані правочини, нікчемність яких просять встановити позивачі. [PERSON] після придбання частки у мансардному приміщенні відчужив її [PERSON] , а [PERSON] продала свою частку у вказаному майні [PERSON] , що було оформлено нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, нікчемність яких позивачі також просять встановити. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартир [ADDRESS] . Цей 2-поверховий 8-квартирний житловий будинок введено в експлуатацію завершеним будівництвом у 1957 році. Покрівлю будинку здійснено шатровим дахом, а простір між поверхнею даху, зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху утворює горище. Горище житлового будинку [ADDRESS] належить до житлового фонду, ніколи не використовувалось у цивільному обороті як окремий об`єкт нерухомості, цивільно-правових угод відносно нього не укладалось, реєстраційний номер не присвоювався. Відтак, відповідачі, як сторони оскаржуваних правочинів, при їх вчиненні зобов`язані були дотримуватись норм чинного законодавства щодо правового титулу володіння позивачами спільним майном. Придбаваючи майно, право власності на яке не встановлено рішенням суду, набувальники знали та могли знати, що заволодівають майном третіх осіб, що підтверджує спрямованість дій відповідачів на досягнення протиправних результатів. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області у справі № 22ц-2283/2010 встановлено, що реконструкція проводилась з метою надбудови (розширення) чотирьох квартир 5, 6, 7, 8, їх власниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з влаштуванням входу до мансардного поверху з цих квартир, про що свідчать нотаріально завірені заяви власників квартир та архітектурно-планувальне завдання № 735, затверджене начальником управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому від 28 квітня 2006 року. Вироком Тернопільського міськрайонного суду у кримінальній справі № 1-254/11 від 09 серпня 2008 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, покарання за яке передбачено ч. 3 ст. 190 КК України. Зі змісту цього вироку слідує, що потерпілі [PERSON] та [PERSON] також приймали активну участь у будівництві та проводили контроль будівництва мансардного приміщення. Покази свідків доводять, що факт усної домовленості на будівництво мансардного поверху над квартирами № № 5, 6 , 7 , 8 з виходами із цих квартир у мансардні приміщення, а також доводять те, що [PERSON] заволодів майном потерпілих шляхом зловживання довірою. Приміщення, з індивідуально визначеними ознаками, які зазначено у правочинах, що оспорюють позивачі, це приміщення, які влаштовані у просторі горища та є невідємними частками (крім приміщення 11-5) квартир №№ 5, 6, 7, 8, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 187 ЦК України. За наведених обставин дії відповідачів слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 228 ЦК України, а оскаржувані правочини нікчемними, такими, що порушують публічний порядок. Вказані позовні вимоги були предметом розгляду в судах першої та пеляційної інстанцій. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня - 02 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання нікчемними договорів купівлі-продажу, не звернув уваги на те, що [PERSON] у 2009 році набув право власності на спірне мансардне приміщенн по [ADDRESS] , яке в подальшому відчужив, як власник цього майна. При цьому [PERSON] та [PERSON] , уклавши із [PERSON] договори купівлі-продажу частин вказаного мансардного приміщення відповідно 03 серпня та 04 березня 2010 року, здійснили їх нотаріальне посвідчення та необхідну реєстрацію; суд також не перевірив, чи було відомо покупцям спірних часток про те, що майно, яке ними набуте, відчужене особою, яка не мала на це права, а також те, що майно вибуло з володіння титульних володільців без їхньої волі. Також в цій ухвалі зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що вказані вище правочини є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України з огляду на те, що [PERSON] шляхом вчинення шахрайських дій заволодів спірним нерухомим майном, що встановлено вироком суду, тобто такими діями порушив публічний порядок, а тому правочини щодо подальшого відчуження майна є нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України ці правочини є недійсними. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківської О.Я. від 15 листопада 2018 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про встановлення нікчемності правочинів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 17 грудня 2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Островська О.Н. подала відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у справі № 607/3851/13-ц. Цей відзив обґрунтовано тим, що право власності продавця [PERSON] було зареєстровано 01 березня 2010 року відповідно до чинного на той час законодавства та підтверджувалося Витягом по реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» (м.Тернопіль) №25450075 від 01 березня 2010 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Оспорюваний договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та право власності [PERSON] на 25/100 часток мансардного поверху зареєстровано відповідно до чинного законодавства. Покупцю [PERSON] на час укладення договору не було відомо та вона не могла довідатися чи знати про те, що майно, яке вона купує, може не бути власністю продавця. [PERSON] , уклавши спірний договір купівлі-продажу 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку по [ADDRESS] , не порушила законних прав та інтересів позивачів, а також є добросовісним набувачем майна. Крім цього, позивачі не були співвласниками мансардного поверху будинку [ADDRESS] . Вказані обставини встановлені: рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 червня 2017 року та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року у справі №607/16948/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] ; рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року у справі №607/19192/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького, 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державна реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року. З огляду на вищевикладене, вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту нікчемності договору купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Береш Л.І. 03 серпня 2010 року, зареєстрованого за реєстровим номером 3416. 03 січня 2019 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив [PERSON] в якому зазначає, що позовні вимоги до [PERSON] є безпосередньо його вимогами, оскільки саме остання вважає себе власником приналежностей квартири [ADDRESS] , співвласником якої він є та являється замовником будівництва за ст. 876 ЦК України. Приміщення ніби набуті [PERSON] у приватну власність є суто надбудовою квартири [ADDRESS] , які побудовані за кошти [PERSON] . Дані обставини підтверджені судовими рішенням, які долучено до матеріалів справи, зокрема: рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 22ц-2283; вироком Тернопільського міськрайонного суду у кримінальній справі № 1-413/1; заявами-згодами співвласників квартир житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на заначене, договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , порушує його права, а тому він звернувся за їх захистом до суду шляхом встановлення нікчемності правочинів. У виниклому між сторонами спорі питання добросовісності (недобросовісності) набувача майна не вважає пріоритетним. 10 січня 2019 року судом зареєстровано додаткове обґрунтування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у цивільній справі № 607/3861/13-ц, подане адвокатом Магдич О.О., яка просить суд врахувати при вирішенні спору наступне: Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що суд, розглядаючи справу, повинен у будь-якому разі встановити відповідність вимогам закону оспорюваного правочину та за наявності спору встановити його недійсність або нікчемність в залежності від обставин справи. У позовній заяві та у відповідях на відзив [PERSON] зазначається цілий ряд підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів, а саме: відсутність у продавця [PERSON] права власності на предмет договору; самочинність проведеного будівництва щодо надбудови квартир верхнього поверху будинку по [ADDRESS] (об`єкт даного самочинного незавершеного будівництва у подальшому став предметом спірних договорів); відсутність введення в експлуатацію даного незавершеного самочинного будівництва; тимчасове (на підставі скасованого рішення суду) здобуття [PERSON] права власності на спірний об`єкт будівництва злочинним шляхом, а саме шляхом шахрайства; порушення майнових прав позивачів у справі як інвесторів будівництва спірного самочинного незакінченого будівництвом об`єкту. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed