Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У лютому 2014 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з квартири та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.09.2010 року на підставі договору купівлі-продажу придбав у відповідачки двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.2.9 Договору купівлі-продажу сторони домовилися, що особи, які зареєстровані та проживають у відчужуваній квартирі звільнять квартиру та знімуться з реєстрації для безперешкодного користування квартирою покупцем на протязі шести місяців з дня підписання цього договору. Проте на день подачі позову відповідачка з придбаної квартири не виселилася, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Відповідач в судове засідання двічі не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідачки, вважає можливим розглядати справу у її відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1552. Відповідно до умов договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що належала продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності за 320 000 гривень, що на день підписання цього договору складало 40 455 доларів США. Відповідно до п. 3.2.9 Договору купівлі-продажу сторони домовилися, що особи, які зареєстровані та проживають у відчужуваній квартирі звільнять квартиру та знімуться з реєстрації для безперешкодного користування квартирою покупцем на протязі шести місяців з дня підписання цього договору (а.с.5-6). Згідно довідки форма № 3 від 26 червня 2013 року особистий рахунок [NUMBER] відкритий на [PERSON], який є власником спірної квартири (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2012 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права користування квартирою задоволено. Припинено право [PERSON], [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсним - відмовлено (а.с.18-20). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, право власності [PERSON] щодо вказаної квартири не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. В порядку ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначив, що після набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києва про припинення права користування відповідачки [PERSON] спірною квартирою законної сили, відповідач рішення суду не виконала і продовжує проживати у його квартирі і по сьогоднішній день. З часу прийняття цього рішення позивач звертався з заявою про виселення до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві. В ході перевірки встановлено, що на даний час у вищевказаній квартирі проживає [PERSON] та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду (а.с.14). В силу п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. А отже, право власності [PERSON] на спірну квартиру припинилось з моменту її відчуження. Таким чином, проживання сторонної особи в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності і виселення цієї особи є способом усунення порушення прав власника. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що права власника є порушеними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 3 000, 00 гривень. На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачів слід присудити понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial