Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його членом сімї [PERSON], наймача квартири [ADDRESS], який помер 14 серпня 2015 року та визнати за ним право користування вказаною квартирою, визнавши наймачем з відкриттям фінансово-особового рахунку на його імя та реєстрацією місця проживання. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 14 серпня 2015 року помер його рідний брат - [PERSON], який був наймачем квартири [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який отримав ордер на вказане приміщення 11.02.1991 року. Позивач, будучи рідним братом померлого, з 1991 року по теперішній час постійно мешкає у вказаній квартирі, а з серпня 2007 року мешкає без реєстрації. Вказане житлове приміщення для позивача є єдиним та постійним місцем проживання, він має намір продовжувати проживати за вказаною адресою та укласти відповідний договір, але той факт що документально основним квартиронаймачем є його померлий брат, позивач позбавлений права належним чином користуватися спірним майном. Для захисту свої прав, як члена сімї наймача, позивач був змушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Представник відповідача по довіреності [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи - ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суду не повідомив, заперечень не надав. Допитаний у суді свідок [PERSON] вказала суду, що з позивачем та його померлим братом, знайома з 1991 року, з моменту їх вселення в квартиру. Коли помер [PERSON], його похованням займався брат [PERSON]. Вона працює майстром у ТОВ «Житлокомцентр» та є головою будинкового комітету, тому в силу свої обовязків бувала у квартирі [PERSON]. Позивач постійно мешкав та продовжує мешкати у квартирі, особисто сплачує всі комунальні нарахування. Свідок [PERSON] суду вказала, що є сусідкою позивача з 1991 року, який разом з братом [PERSON] постійно мешкали у квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство. Батько позивача помер першим, потім помер [PERSON]. Після смерті [PERSON], позивач залишився мешкає у квартирі, зробив невеликий косметичний ремонт, підтримує помешкання у належному стані. Свідок [PERSON] вказала суду, з позивачем знайома зі шкільного віку, він разом з братом постійно мешкав у квартирі [ADDRESS], а з минулого року мешкає сам, брат помер. Позивач постійно мешкає у вказаній квартирі, на тривалий час жодного разу не виїжджав, дана квартира є його єдиним місцем проживання. Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, заслухавши свідків, дослідивши та перевіривши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступних підстав. Згідно копії ордеру на житлове приміщення № 457 виданий на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів від 11 лютого 1991 року (а.с. 13), квартира [ADDRESS] була надана у користування [PERSON] та членам його сімї: дружині [PERSON] та синам [PERSON], [PERSON] 14 жовтня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть. 14 серпня 2015 року помер [PERSON], свідоцтво про смерть І-КИ № 642554 видане 15 серпня 2015 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно виписки з фінансово-особового рахунку № 620000600033 від 04 лютого 2016 року основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], інші члени сімї зняті з реєстраційного обліку. Як встановлено судом, позивач постійно проживав та продовжує проживати без реєстрації у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, вказане також підтверджено показами свідків допитаних у судовому засіданні та актом від 08 лютого 2016 року, складений мешканцями будинку № 45 по вулиці Кремлівська в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені посадовими особами ТОВ «Житлокомцентр». Позивач має намір укласти відповідні договори з комунальними установами міста на своє імя на обслуговування житлового приміщення, проте основним квартиронаймачем є його померлий брат [PERSON], що позбавляє його права належним чином користуватись квартирою. Відповідно до ст. ст. 64, 65 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, членом сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, кі проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. За частиною 1 та 2 статті 106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього найму. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно дослідженої у судовому засіданні інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54467272 від № 03.03.2016 року, за [PERSON] право власності не зареєстровано, що, у сукупності з іншими дослідженими доказами, приводить суд до переконання, що спірна квартира є єдиним та постійним місцем для проживання позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved