Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в останній редакції позовної заяви (а.с.85), просив стягнути з ТОВ НВП «[PERSON] Южком» заборгованість із заробітної плати в сумі 419654, 71 гривні, з дотриманням діючого законодавства, зазначивши, що всі внески та податки, які підлягають утриманню з заробітної плати, відповідач повинен сплатити за власний рахунок. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що з 01 жовтня 2009 року по 30 червня 2014 року він працював у відповідача за сумісництвом на посаді начальника ВТК (4 години на день). За період з 01 жовтня 2009 року по 30 червня 2014 року відповідачем не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 419654, 71 гривні, що є порушенням його трудових прав, у звязку із зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду. Позивач, представник позивача, кожен окремо, в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Представники відповідача у судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти задоволення позовної заяви. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з наступним. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], відповідно до наказу № 01 від 30.09.2009 року, з 01.10.2009 року прийнятий на роботу до ТОВ НВП «[PERSON] Южком» за сумісництвом на посаду начальника ОТК (а.с.34). Відповідно до довідки НВП «[PERSON] Южком» [PERSON] за період: з жовтня по грудень 2009 року нараховано та виплачено заробітної плати 12550, 75 гривень; з січня по грудень 2010 року нараховано та виплачено заробітної плати - 45702, 68 гривень; з січня по грудень 2011 року нараховано та виплачено заробітної плати - 99606, 04 гривень; з січня по грудень 2012 року нараховано та виплачено заробітної плати - 107312, 61 гривень, з січня по грудень 2013 року нараховано та виплачено заробітної плати - 112641, 41 гривень; з січня по червень 2014 року нараховано та виплачено заробітної плати - 41602, 84 гривень (а.с.35-37). Згідно наказу №1 від 05.05.2014 року за систематичне порушення трудової дисципліни начальником ОТК [PERSON], а саме: розпивання спиртних напоїв в робочий час, неодноразове знаходження на робочому місці у стані алкогольного спяніння, начальнику ОТК НПП «[PERSON] Южком» - оголошено догану та знижена надбавка до посадового окладу на 55 % за травень 2014 року (а.с.112). Як вбачається з відомостей на виплату грошей ТОВ НВП «[PERSON] Южком», останніми підтверджено отримання [PERSON] нарахованої заробітної плати, відповідно до яких підтверджено отримання [PERSON] нарахованої йому заробітної плати, про що свідчить його підпис (а.с.47 -166). Відповідно до наказу №2-к від 30.05.2014 року за систематичні прогули та неодноразові перебування на робочому місці у нетверезому стані, [PERSON], начальника ОТК ТОВ НВП «[PERSON] Южком», працюючого за сумісництвом, звільнено на підставі п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.33). Згідно копії індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON], виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська, в період з жовтня 2009 року по квітень 2014 року [PERSON] здійснювалось нарахування заробітної плати (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.3\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи надані суду докази, суд робить висновок про те, що вони не доводять існування порушення права позивача з боку відповідача, а саме не доводять факт невиплати заробітної плати позивачу у розмірі 419654, 71 гривні, при цьому твердження позивача про невиплату йому заробітної плати спростовані в сукупності індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська, довідкою про нараховану та виплачену заробітну плату, а також відомостями про виплату грошей, відповідно до яких сума розрахованого розміру виплаченої позивачу заробітної плати повністю співпадає. Суд не приймає до уваги надану позивачем копію висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6242-16 від 17 січня 2017 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по кримінальному провадженню №12014040680002330, оскільки під час проведення вказаної експертизи досліджувалась платіжна відомість за червень 2010 року та відомості про виплату грошей Державного науково- виробничого підприємства «Вега», яке не має відношення до даної цивільної справи. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем під час розгляду даної цивільної справи, не надано будь яких інших допустимих доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається, у тому числі не доведено факт того, що підписи у відомостях про виплату грошей належать не йому. У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України. Відсутність відповідної почеркознавчої експертизи для визначення ідентифікації підпису позивача на платіжних відомостях, які на його думку не відповідають вимогам постанови Правління НБУ про ведення касових операцій у національній валюті України, у разі необхідності її проведення, може бути підставою для відмови у позові, при цьому зазначений факт невідповідності підпису, має довести особа, яка пред'явила позов. В попередньому судовому засіданні, позивачу, його представнику, відповідно до вимог ст.ст.130, 131, 143 ЦПК України, було роз'яснено право на звернення до суду із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, однак останні не заявили такого клопотання, таким чином, відповідно до\~ст.11 ЦПК України, розпорядились своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Виходячи з аналізу статей 27, 10, 60 ЦПК України, можна зробити висновок, що праву сторони подавати докази, кореспондує обовязок подання доказів на доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Положення ст.130 ЦПК України уточнює принцип змагальності, оскільки, крім того, що сторони повинні подати докази, на них законодавцем покладається обовязок подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. В подальшому, під час розгляду справи по суті, позивачем, його представником, неодноразово було подане клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проте, зазначене було заявлено із порушенням строків, а отже, не було подано позивачем та його представником до або під час попереднього судового засідання, та більш того, сторона позивача навіть не повідомила суд про можливість подання зазначеного доказу, у майбутньому. Згідно ч.2 ст.131 ЦПК України, докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Питання про прийняття такого доказу як призначення почеркознавчої експертизи, вирішувалось судом з урахуванням поважності причин пропуску строку, та посилання позивача на відсутність грошових коштів для проведення експертизи, не обґрунтовує поважність подання зазначеного доказу після розгляду справи по суті, а тому, судом було відмовлено у прийнятті до розгляду такого доказу, крім того, суд зауважує, що зазначене було подано з метою затягування процесу. Суд акцентує увагу на тому, що принцип змагальності, визначений статтею 10 ЦПК України, має не тільки стимулювати осіб до активної поведінки в процесі доказування та доведення, а й визначати рівні правила (процедуру) для всіх субєктів процесу доказування і доведення. Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави та обґрунтування, на які вказував позивач, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі доказами. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст.3,\~4,\~10,\~11,\~57-61,\~64,\~88,\~179,\~208,\~209,\~212-215 ЦПК України,-

Outcome: dismissed