Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості у сумі 1519375 грн. 48 коп. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого в подальшому став ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z009 від 03.04.2007 року, відповідно до якого останній надано кредит в термін до 02 квітня 2012 року в розмірі 50000,0 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності. 03.04.2007 року між позивачем по справі та [PERSON] укладено договір поруки № 3, відповідно до якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань у повному обсязі. Відповідачі по справі свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконали, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 22.10.2009 із [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 39377,12 дол. США та 4000,05 грн. штрафу. Незважаючи на вказане рішення суду, відповідачі свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконали, кошти банку не повернули та продовжують користуватися грошовими коштами позивача. Оскільки вказаний вище кредитний договір та договір поруки між сторонами не розірваний, не припинений та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань то позивач продовжував нараховувати проценти за користування вказаними кредитними коштами у відповідності до вимог чинного законодавства та умов вказаного договору. На думку позивача наявність рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.10.2009 року, виконання якого не здійснено, не припиняє правовідносин сторін за кредитним договором, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання ними своїх зобовязання, яке складається з заборгованості за процентами й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, а тому позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував.. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставилися до відому належним чином. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Черкаській області за вих. № 11815 від 08.12.2016 року відповідач [PERSON] змінила своє прізвище на Гусейнова. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що порядок надання, повернення кредиту та сплати процентів визначений розділом другим кредитного договору №Z009 від 03.04.2007 року, відповідно до умов якого вбачається, що сторони погодили порядок повернення суми кредиту та сплати процентів за користування ним. Згідно з пунктом 4.2 вказаного кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього договору, за кожний день прострочення виконання, за реквізитами зазначеними кредитодавцем. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] погодилася із умовами вказаного кредитного договору, та взяла на себе зобовязання щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними. Відповідно до ст., ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що різниця не стягнутої суми заборгованості складає 1519375 грн. 48 коп. Відповідно до п. 2 договору поруки від 03.04.2007 року [PERSON] за цим договором поручається перед кредитором боржника за виконання ним в повному обсязі зобовязань, що випливають з кредитного договору. Згідно з п. 3 вказаного договору поруки у разі порушення (невиконання та/або неналежного виконання) боржником зобовязання, забезпеченого цим договором, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобовязання за кредитним договором, як від боржника, та і від поручителя, як в повному обсязі, так і в частині боргу. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] взявши на себе обовязки поручителя та не забезпечивши належного виконання відповідачем [PERSON] взятих кредитним договором обовязків, повинен відповідати перед позивачем разом з [PERSON], як солідарний боржник, у тому ж обсязі що і остання. Суд бере до уваги, що відповідно до п. 17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Отже суд, на підставі ст.,ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту вказаного кредитного договору приходить до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від від 23 вересня 2015 року за № 6-1206цс15. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином не виконували умови договору, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: approved