Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У лютому місяці 2015 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 11 вересня 2012 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 23 000 доларів США, строк повернення боргу 01.01.2014 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 11.09.2014 року. Відповідач мала повернути отримані кошти 01 січня 2014 року, однак у визначений договором строк позичальник коштів не повернула. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 531 990 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2015 року становить 23 000 доларів США та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в частині неповернутої суми позики в розмірі 23 000 доларів США, що за курсом НБУ складає 531 990 грн. Позивач суду пояснив, що для придбання квартири відповідач коштів не мала, і попросила, аби він їй їх позичив. Вважає, що між ними виникли зобов»язання за договором позики, що підтверджуються письмовою розпискою та показами свідка [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявлених вимог не визнали та просять у задоволенні позову відмовити. [PERSON] суду пояснила, що грошей у позику у [PERSON] вона не брала. Не заперечує, що гроші в сумі 23 000 Доларів США передавались позивачем у приміщенні нотаріуса [PERSON], однак означені кошти належали особисто їй та були передані позивачеві раніше для обміну з гривні на долар США для придбання житла. Означеної розписки вона не підписувала та грошей не брала. Вважає, що висновок експерта не слід брати до уваги, позаяк він є неправдивим, оскільки відповідач проживає у м. Хмельницькому та домовився із експертом про такий висновок. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 11 вересня 2012 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 23 000 доларів США на придбання квартири, що підтверджується письмовою розпискою від 11.09.2012 року та договором купівлі-продажу квартири за № 7 у будинку № 24/2, що по вулиці Зарічанській у м. Хмельницькому, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 11 вересня 2012 року Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи убачається, що згідно розписки датованої 11 вересня 2012 року [PERSON] зобов'язалась повернути грошові кошти в розмірі 23 000 доларів США до 01 січня 2014 року, однак таких коштів не повернула чого сама у судовому засіданні не заперечує. Судом критично оцінюються і не беруться до уваги покази відповідача [PERSON] стосовно того, що грошей у позику від [PERSON] вона не отримувала та розписку не підписувала. Вони спростовуються висновком експерта за № 1668/15-26 від 07.07.2015 року котрий підтверджує, що підпис від імені позичальника [PERSON] у розписці про позику коштів в сумі 23 000 доларів США від 11.09.2012 року виконано самою [PERSON] та підтверджуються показами свідка [PERSON], котра підтвердила суду, що у приймальній нотаріуса [PERSON] кошти в оплату за придбану квартиру [PERSON] передав відповідачці [PERSON], а вона відповідно підписала розписку. Таких обставин не заперечувала по суті і сама [PERSON], однак пояснювала це тим, що кошти у національній валюті гривні були передані нею раніше [PERSON] для обміну на долар США, а потім він їй повернув при посвідченні договору купівлі-продажу для оплати за придбану нерухомість. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом,встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тому з врахуванням того, що станом на день розгляду справи курс Національного банку становить 21, 916 грн. за один долар США позов підлягає лише частковому задоволенню з врахуванням курсу долара США на день ухвалення рішення суду і становить (23 000 х 21,916 = 504 068.0 грн.). Оскільки відповідач [PERSON] за умовами договору мала повернути борг у строк до 01 січня 2014 року, але не повернула їх, тому кошти в розмірі 504 068,0 грн., що еквівалентно 23 000 доларів США на день ухвалення рішення підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог закону у примусовому порядку на користь позивача. Оскільки станом на час ухвалення рішення суду офіційний курс долара США був вищим, аніж станом на час ухвалення рішення суду, за наведених підстав позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 504 068,0 грн., що еквівалентно 23 000 доларів США станом на 13 липня 2015 року за офіційним курсом НБУ 21, 916 грн. за один долар США та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial