Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 13.06.2009 року. Відповідно до копії домової книги у вказаному житлі зареєстрована, [PERSON], яка була зареєстрована 26 жовтня 1996 року. Однак, відповідач з 2008 року виїхала з вказаного житла та не повертається вже протягом більш ніж шість років, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі. Зазначені обставини підтверджуються атаками про не проживання: від 10 грудня 2011 року, від 04 лютого 2012 року, від 31 липня 2012 року, від 10 січня 2013 року, від 04 березня 2014 року. Відповідач не повідомила позивача про причини своєї відсутності у вказаному житловому приміщенні, а позивач не перешкоджала їй у доступі до вказаного житла. Тому позивач просила визнати [PERSON], такою що втратила право користування житлом за адресою: 08150, [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день час та місце розгляду справи, була повідомлена належним чином. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власницею 2/3 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 13.06.2009 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до копії домової книги та довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС України в м. Києві у вказаному житловому будинку зареєстрована, [PERSON], з 26 жовтня 1996 року. Згідно актів депутата Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 грудня 2011 року, від 04 лютого 2012 року, від 31 липня 2012 року, від 10 січня 2013 року, від 04 березня 2014 року, вбачається що громадянка [PERSON] [INFO], не проживає за місце реєстрації [ADDRESS], з 2008 року. При обстежені будинку встановити факт постійного проживання [PERSON] за даною адресою не виявилось можливим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved