Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором № DNHDAN101249918 від 09.06.2008 року у сумі 43\~715,38 доларів США та судові витрати по справі у розмірі. В обґрунтування вимог зазначає, що 09.06.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNHDAN101249918, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 33\~655,29 доларів США, на термін до 08.06.2015 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.10.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі 66\~392 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 16\~639,82 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~734,47 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4\~139,16 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 34\~878,35 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 24\~776,69 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року, різниця становить 41\~615,31 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) у розмірі 19,31 доларів США, штраф (процентна складова) у розмірі 2\~080,77 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача складає 43\~715,38 доларів США. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.\~ У судовому засіданні встановлено, що 09.06.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNHDAN101249918, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 33\~655,29 доларів США, строком до 08.06.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не в повному обсязі виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 28.10.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі 66\~392 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 16\~639,82 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~734,47 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4\~139,16 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 34\~878,35 доларів США. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2011 року з відповідача вже було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 197\~222 грн. 48 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHDAN101249918 від 09.06.2008 року за тілом кредиту у розмірі 16\~639,82 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовної вимоги позивача з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 10\~734,47 доларів США, то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки нарахування відсотків здійснюється у випадку не виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Проте, належних та допустимих доказів того, що рішення суду від 29 червня 2011 року не виконано, позивачем не надано, тому й підстав для стягнення відсотків за користування кредитом не має. Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафів, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Оскільки, виконання договірних зобовязань в іноземній валюті суперечить чинному законодавству, а розрахунок комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафів здійснено в іноземній валюті, а не в гривні, то дані вимоги не можуть бути задоволенні. Крім того, нарахування та стягнення комісії пені та штрафу можливо лише у разі не виконання зобовязань, а саме не виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Проте, належних та допустимих доказів того, що рішення суду від 29 червня 2011 року не виконано, позивачем не надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed