Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Бердянської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа - Андріївська селищна рада Бердянського району Запорізької області, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Бердянському районі про поновлення порушеного права та визнання права на земельну частку (пай). Заявою позивача [PERSON] від 24 липня 2019 року з кола третіх осіб виключено Міськрайонне управління Держгеокадастру у Бердянському районі (а.с.99). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 листопада 1974 року, [PERSON] вступила у члени колгоспу «Світанок», де пропрацювала до 28 квітня 1992 року та вийшла з членів колгоспу за власним бажанням. Потім 15 вересня 1993 року знову була прийнята до членів колгоспу та 28 липня 1995 року вийшла з членів колгоспу за власним бажанням. На час розпаювання, вона мешкала в с. Андріївка Бердянського району, цікавилася, чому її не було включено до списку на право на земельну частку (пай) в КСП «Світанок» з підстав, що не працювала в колгоспі, а була диспетчером паливно-мастильних матеріалів. Законів не знала, прийняла наведену підставу, як належну і продовжувала своє життя. В січні 2018 року побачила оголошення на Андріївській селищній раді про те, що 26 січня 2018 року відбудуться збори власників сертифікатів земельних часток (паїв) колишнього КСП «Світанок» про розпаювання земельних часток (паїв). 26 січня 2018 року вона відвідавши збори від представника Міськрайонного управління Держгеокадастру у Бердянському районі і працівника Бердянської РДА дізналася, що не приймає участь у розпаюванні пасовищ колишнього КСП «Світанок», оскільки не включена в список громадян - членів коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства КСП «Світанок», який викладений в Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю. Представник Бердянської районної державної адміністрації пояснив, що розпаювання КСП «Світанок» наразі не завершено. З усних роз`яснень спеціалістів стало очевидно саме - 26 січня 2018 року, що її право на земельну частку порушено і потребує відновленню, тому що, перебувала членом колгоспу, розташованого на території Андріївської селищної ради, Бердянського району, Запорізької області, до 28 липня 1995 року, тобто була членом КСП на час реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю коллективному сільськогосподарському підприємству «Світанок», серії ЗП №00514, виданого відповідно до рішення Бердянської районної ради народних депутатів від 25 травня 1995 року №75 та зареєстрованого в Книзі державних актів на право колективної власності на землю за №64 від 28 червня 1995 року. Вважає, що її ввели в оману і помилково не включили до Списку громадян-членів коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства КСП «Світанок», чим позбавили законного права на земельну частку (пай) як члена КСП. Відтак Державний акт на право колективної власності на землю, коллективному сільськогосподарському підприємству «Світанок», серії ЗП №00514, виданий відповідно до рішення Бердянської районної ради народних депутатів від 25 травня 1995 року №75 та зареєстровано Книзі державних актів на право колективної власності на землю за №64 від 28 червня 1995 року і що в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства КСП «Світанок» - [PERSON] не значиться, у зв`язку з чим їй не видавався сертифікат на земельну частку (пай). Вважає, що її права та законні інтереси порушені, тому просить поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права та визнати право на земельну частку (пай). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, звертаючи увагу суду на те, що тільки у 2018 році, виходячи з консультацій посадових осіб дізналася про порушене право, а тому перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися з цього часу. На задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в особі Держгеокадастру у Запорізькій області - Бакум Д.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності, просив суд застосувати відповідні норми законодавства. Належним чином повідомлений представник відповідача в особі Бердянської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області у судове засідання не прибув, матеріали справи містять лист про не заперечення проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши позивача, представника в особі Держгеокадастру у Запорізькій області, приймаючи до уваги лист Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області, перевіривши матеріали справи і обґрунтування вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 01 листопада 1974 року [PERSON] вступила у члени колгоспу «Світанок», де пропрацювала до 28 квітня 1992 року та вийшла з членів колгоспу за власним бажанням. З 15 вересня 1993 року знову була прийнята до членів колгоспу та 28 липня 1995 року вийшла з членів колгоспу за власним бажанням (а.с. 18-20). На час розпаювання і до нині [PERSON] мешкає в с. Андріївка Бердянського району. Як вбачається з інформаційної довідки Міськрайонного управління у Бердянському районі та м. Бердянську за № 36/0-0.171-30/146-18 від 29 травня 2018 року, Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок», серія ЗП № 00514, видано відповідно до рішення Бердянської районної Ради народних депутатів від 25 травня 1995 року № 75 та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 64 від 28 червня 1995 року. ( а.с. 10, 11, 17). Відповідно до розпорядження Голови Бердянської районної адміністрації Запорізької області за № 38 від 12 лютого 1997 року затверджена земельна ділянка (пай) по КСП «Світанок» в розмірі 7, 563 умовних кадастрових гектарів, вартістю 27788, 26 грн. та КСП доручено замовити Відділу земельних ресурсів по Бердянському району виконання робіт по виготовленню сертифікатів на право на земельну ділянку (пай). (а.с. 16). У списку членів КСП «Світанок», який є додатком до Державного акту, вбачається, що позивач [PERSON] не значиться. (а.с. 23-28) відповідно, як член колгоспу «Світанок» сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) не отримувала (а.с. 29). Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, отримали всі особи, які входили до складу КСП на час паювання землі і яких внесено до списку, що його додають до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були такі особи: - постійні працівники - члени КСП; - пенсіонери, які раніше працювали в КСП та залишилися його членами, незалежно від місця проживання; - жінки, які перебували у відпустці через вагітність та пологами або у відпустці для догляду за дитиною віком до 3 років…. При цьому, право на земельну частку безпосередньо не залежить від стажу роботи громадянина, його виробничих показників, особистих заслуг та ін. Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ЗК України 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] була членом та працівником КСП «Світанок» з 01 листопада 1974 року до 28 квітня 1992 року та з 15 вересня 1993 року до 28 липня 1995 року, що вбачається з архівної довідки КУ «Об`єднаний трудовий архів селищної, сільських рад Бердянського району» БРР за № 01-07/Б-85-1 від 30 травня 2018 року (а.с. 18), тому має право на земельну частку (пай), оскільки на час паювання землі входила до складу КСП, однак з невідомих підстав, можливо, помилково не була включена до списку осіб громадян-членів КСП, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП № 00514, виданого відповідно до рішення Бердянської районної Ради народних депутатів від 25 травня 1995 року № 75 та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 64 від 28 червня 1995 року. Проте, порушене право [PERSON] не підлягає захисту у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Паювання земель КСП «Світанок» мало місце у 1995 році, тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК України у редакції 1963 року. Згідно ст.71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність установлюється у законі з метою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску строку позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Таким чином, позовна давність за вимогами про визнання права на земельну частку (пай) повинна обчислюватися з часу виготовлення державного акта на право колективної власності на землю, з 28 червня 1995 року. Так, представник відповідача в особі Держгеокадастру у Запорізькій області - Бакум Д.О. звернулася до суду із клопотанням застосувати передбачені законом наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. ст.71,76 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Крім цього, оскільки строк позовної даності застосовується під час дії іншого порядку застосування строку позовної давності, до спірних правовідносин належить застосувати вимоги ст. 267 ЦК України в редакції 2003 року, що передбачають порядок застосування строку позовної даності за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] до 2018 року не зверталася із заявою про отримання акту на земельну частку (пай), не порушувала питання про захист прав та законних інтересів. Суд вважає, що у позивача була об`єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, оскільки ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав. Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву 26 лютого 2019 року до суду звернувся в суд із пропуском строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив - 28 червня 1998 року і який обчислюється з моменту виготовлення державного акта на право колективної власності на землю - 28 червня 1995 року, з огляду на те, що саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення прав та законних інтересів. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи те, що позивач має право на земельну частку (пай), але пропустила трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі, а посилання позивача на те, що про порушення свого права дізналася лише у 2018 році спростовуються матеріалами справи, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed