Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У листопаді 2020 р. позивач, [PERSON] , звернувся з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 04 вересня 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 65. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Позивач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просив суд задовольнити їх. Відповідач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 04 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 65, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 2242 від 24.07.2012 року, вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сім`ї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечувала, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачеві 50 відсотків судового збору сплаченого ним під час звернення з позовом до суду відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.1908855225.1 від 17.11.2020 року, що становить 420 грн. 40 коп. Крім того, судом задоволено заяву позивача в проханні не стягувати з відповідача на його користь судових витрат по справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved