Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. Обґрунтовуючи заявлений позов позивач вказувала на те, що [PERSON] та [PERSON] з квітня 2007 року по лютий 2017 року проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без шлюбу. У жовтні 2013 року [PERSON] зареєстрував місце постійного проживання за адресою [PERSON] - у квартирі [ADDRESS] . Позивач указувала, що в травні 2015 року за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Організацією, здійсненням та оплатою поховання займалась [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до майна померлого. З метою визнання та оформлення спадкових прав [PERSON] звернулась з даним позовом до суду, в якому просила встановити факт проживання з квітня 2007 року по лютий 2017 року з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу, а також змінити черговість одержання права на спадкування після [PERSON] та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. Первісно позов [PERSON] був заявлений до [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми померлого [PERSON] та належать до спадкоємців першої черги. Однак у процесі розгляду цивільної справи [INFO] [PERSON] помер. Ухвалами Малиновського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2018 року та 24 квітня 2019 року витребувались докази щодо можливої наявності правонаступників померлого [PERSON] . Проте відповідних відомостей суду не надано. Відповідач [PERSON] скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти позову повністю, відповідач вказував на недоведеність тверджень позивача про її знаходження з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, а також на безпідставність заявлених вимог. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] відкрито. Не погоджуючись із висновками суду вказану ухвалу оскаржено стороною відповідача. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, але від представника позивача надходила заява про підтримання заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника відповідача надходила заява про заперечення проти заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, вислухавши думки учасників справи, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що згідно зі свідоцтвом про право власності № [NUMBER] , виданим 12 травня 2015 року Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що становить по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника. Майнові права набувачів належним чином зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Овідіопольським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21 лютого 2017 року, актовий запис №183 від 21 лютого 2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді наведеної 1/2 ідеальної частки квартири. Судом були витребувані та досліджені в судовому засіданні матеріали спадкової справи №15/2017, відкритої приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М. за заявами спадкоємців померлого [PERSON] Проаналізувавши відповідні матеріали, суд встановив наступне. 26 квітня 2017 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся [PERSON] , [INFO] - [PERSON] . Відомостей, що б свідчили на наявність інших спадкоємців, матеріали спадкової справи не містять. Померлий [PERSON] за життя не скористався правом заповідального розпорядження щодо належного майна, питання про оформлення спадкових прав заінтересованими особами вирішено не було, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавались. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкування в даному випадку має здійснюватися за законом. Правова позиція позивача [PERSON] ґрунтується на тому, що вона тривалий час проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без шлюбу, виходячи з чого має право на спадщину за законом. Перевіряючи обґрунтованість викладеної позиції, суд зазначає наступне. Сторонами не заперечувались ті обставини, що [PERSON] не знаходився в шлюбі, однак у померлого були діти - [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає дані обставини встановленими за правилами частини 1 статті 82 ЦПК України. У період з серпня 1987 року по теперішній час [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відомостями паспортного документу особи. Згідно з довідкою дільниці №2 КП ЖКС «Вузовський» №560 від 02 березня 2017 року, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 09 жовтня 2013 року по 17 березня 2016 року. Як випливає з матеріалів справи, зокрема - медичної картки №4596 стаціонарного хворого (вересень 2009 року), [PERSON] був схильний до зловживання алкоголем. Згідно з відомостями лікарського свідоцтва про смерть №97 від 20 лютого 2017 року, складеного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті [PERSON] стала токсична дія алкоголю. Суд убачає переконливими доводи [PERSON] , що вона опікувалась станом здоров`я [PERSON] з урахуванням шкідливої звички особи. У подальшому [PERSON] займалась реєстрацією смерті [PERSON] , похованням померлого, організацією та оплатою поминального обіду. Посилання і пояснення позивача [PERSON] про проживання із [PERSON] однією сім`єю з квітня 2007 року по лютий 2017 року в цілому підтвердили свідки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, приведені до присяги в установленому законом порядку та допитані в судовому засіданні 06 березня 2019 року. Заперечуючи проти відповідних доводів [PERSON] , сторона [PERSON] посилалась, зокрема, на ті обставини, що за відомостями матеріалів справи [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований один у квартирі [ADDRESS] . Адже суд звернув увагу, що згідно з довідкою №63-2017 від 24 березня 2017 року та довідкою №64/2017 від 24 березня 2017 року, [PERSON] з 17 березня 2016 року до моменту смерті був зареєстрований за адресою квартири [ADDRESS] . Але суд не може погодитись із стороною відповідача в тому, що відсутність реєстрації [PERSON] за адресою цієї квартири має розглядатись як доказ фактичного непроживання особи за цією адресою. Сам факт реєстрації за іншою адресою не є достатнім доказом, що має спростувати доводи позивача про проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без шлюбу. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог, суд звертає увагу на наступне. Як визначає ст. 3 ч.2,4 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У силу ст. 21 ч.2 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Однак як встановлює ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд убачає обґрунтованим погодитись із позицією сторони позивача та встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу з квітня 2007 року по день смерті [PERSON] ([INFO] року). Конкретну дату початку фактичних шлюбних відносин об`єктивно встановити не видається можливим. Як передбачає ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України суд ураховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі №713/1528/16-ц. Так, Верховний Суд зазначає, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Однак позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною 2 статті 1259 ЦК України. [PERSON] не надано доказів на підтвердження тих обставин, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу [PERSON] , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Отже, перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд доходить висновку про часткове задоволення позову - в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу з квітня 2007 року по 17 лютого 2017 року; та відмову в позові - в частині зміни черговості спадкування. Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із висновком суду про часткове задоволення позову, суд покладає пропорційну частину судових витрат на відповідача, а саме: частину суми оплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial