Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

У лютому 2021 року до суду надійшов вищевказаний позов, який позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, складеного 18.06.2013, [PERSON] заповідала все своє майно в рівних частках позивачу та [PERSON] . Спадщину, відкриту після смерті [PERSON] прийняв лише позивач, звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Однак, відповідно до постанови державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 26.01.2021, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за дублікатом заповіту на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку він не має змоги, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивачки адвокат Заярна\~М.А. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Раніше надав до суду пояснення, відповідно до яких просив розгляд справи проводити без його участі. Треті особи до суду не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, пояснення на позовну заяву до суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 08 вересня 2020 року Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1016 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на: житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 257/2020, наданої суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , прийняв позивач [PERSON] , про що ним складено відповідну заяву (а.с. 30). Після смерті [PERSON] залишився заповіт, складений 18 червня 2013 року, посвідчений заступником голови виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Поляковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 54, за яким померла [PERSON] все своє майно заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). Позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , прийняв у встановленому законодавством порядку. Відповідно до листа Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 02.11.2020 № 01-45/1119, за адресою: [ADDRESS] , з 23.02.2002 зареєстрована [PERSON] та з 04.01.1997 [PERSON] , [INFO] (а.с. 39 зворотна сторона). Доказів на підтвердження того, що [PERSON] , відповідно до ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] , суду не надано. Так, окрім позивача, спадкоємців за законом немає, а другий спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , не прийняла. При оформленні позивачем своїх спадкових прав на вищевказаний житловий будинок та господарські споруди з`ясувалось, що у позивача відсутній оригінал заповіту від 18.06.2013, складеного при житті [PERSON] . Так, відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 26.01.2021 №\~55/02-31, позивачу відмовлено в оформленні свідоцтва на право на спадщину за дублікатом заповіту на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності (а.с. 47). Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , який в установленому законом порядку прийняв спадщину. Право власності померлої [PERSON] на будинок підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку від 22.12.1977, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради депутатів трудящих Запорізького району Запорізької області та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій за № 312, відповідно до якого [PERSON] придбала житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24 753/0/04 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК». Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. На час укладення вищевказаного Договору купівлі-продажу будинку від 22.12.1977 діяли норми ЦК УРСР Відповідно до п. 4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року), до правовідносин, які виникли до вступу в силу цього кодексу, застосовуються норми законодавства, діючого раніше, а саме Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року (далі ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved