Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року було стягнуто з ПАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на його /[PERSON]./ користь невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2011 року в розмірі 16 000 грн., моральну шкоду в розмірі 1500 грн., та 730,8 грн. витрат на правову допомогу, а за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на його /позивача/ користь 35 102,38 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. На підставі зазначених рішень 06 квітня 2015 року Бородянським районним судом Київської області були видані відповідні виконавчі листи за № 36/3006/13-ц/195/14, які він /позивач/ пред»явив для примусового виконання до Бородянського районного відділу ДВС, однак згідно довідки останнього від 07 лютого 2017 року сума боргу по зазначеним виконавчим листам не стягнута, тобто на даний час існує заборгованість ПАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» перед ним /[PERSON]./ у загальному розмірі 53 333,18 грн. Посилаючись на положення ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь за несвоєчасне виконання вказаних зобов»язань 3 % річних від простроченої суми боргу, що станом на 18 лютого 2017 року складає 3 427,73 грн., та втрати від інфляції в розмірі 34 665,93 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Представник відповідача Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району - Тимків Я.І. в судовому засіданні позов не визнав, щодо його задоволення заперечував. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2014 року було стягнуто з ПАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2011 року по 01 грудня 2011 року в розмірі 16 000 грн., моральну шкоду в розмірі 1500 грн., та 730,8 грн. витрат на правову допомогу, а за рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 35 102,38 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні /а.с.33-41/. На підставі зазначених рішень, 06 квітня 2015 року Бородянським районним судом Київської області були видані позивачу відповідні виконавчі листи за № 36/3006/13-ц/195/14, які він /позивач/ пред»явив для примусового виконання до Бородянського районного відділу ДВС, однак, згідно довідки останнього від 07 квітня 2017 року, сума боргу по зазначеними виконавчими листами станом на 07 квітня 2017 року не стягнута, тобто на даний час існує заборгованість ПАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» перед [PERSON] у загальному розмірі 53 333,18 грн. /а.с.6,8/. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 30 березня 2016 року №6-2168цс15, за змістом вказаної норми закону (ст. 625 ЦК України), нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, оскільки відповідач не виконує свої зобов»язання за вказаними рішеннями суду, жодних доказів протилежного представником останнього суду не надано, то суд вважає, що є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов»язань та 3 % річних від простроченої суми боргу, які входять до складу грошового зобов'язання, а тому вбачає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ПАТ «Клавдієвський дослідно-експериментальний завод» на користь [PERSON] три проценти річних від прострочених сум боргу за вищевказаними рішеннями суду, що становить у загальному розмірі 3 427,73 грн. та включає в себе: 1321,67 грн. - 3 % річних від суми боргу 18 230,8 грн., стягнутого за зазначеним рішенням суду від 18 вересня 2014 року, за період в межах позовних вимог з 18 вересня 2014 року по 18 лютого 2017 року, та 2106,06 грн. - 3 % річних від суми боргу 35 102,38 грн., стягнутого за рішенням суду від 18 лютого 2015 року, за період з 18 лютого 2015 року по 18 лютого 2017 року, а також інфляційні втрати від знецінення неповернутих відповідачем коштів за час виконання вказаних рішень суду у загальному розмірі, в межах заявлених позовних вимог, 34 665,93 грн., що складає: 11849,09 грн. - інфляційне збільшення боргу за час виконання рішення суду від 18 вересня 2014 року, за період з 18 вересня 2014 року по 18 лютого 2017 року, 22 816,84 грн. - інфляційне збільшення боргу за час виконання рішення суду від 18 лютого 2015 року, за період з 18 лютого 2015 року по 18 лютого 2017 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 640 грн.

Outcome: approved