Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, в якому просив зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна [PERSON] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером № 1697352, посилаючись на те, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] . 20 листопада 2019 року до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори ним була подана заява про прийняття спадщини про що була заведена спадкова справа № 1520/2019. 26 січня 2021 року державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки було виявлено арешт на майно [PERSON] , зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою 21.02.2005 року № 1697352 на підставі листа, виданого СУ ГУ МВС України від 24.03.1995 року за № 10/201390. Таким чином, наявність арешту на майно, за відсутності правових підстав для цього порушує його право як спадкоємця, внаслідок чого, він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїми правами, він позбавлений можливості оформити нотаріально свої права на спадщину після смерті батька. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить скасувати арешт. Ухвалою суду від 05.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 16). Перша київська державна нотаріальна контора отримала ухвалу про відкриття провадження з позовною заявою та додатками до неї 18.02.2021 року, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням (а.с. 24) В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав. 09.03.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Міністерства Юстиції України Л. Новіцької, з яких вбачається, що вони не є тим суб`єктом, який безпорередньо здійснює державну реєстрацію прав на нерухомість, рішення просять ухвалити відповідно до чинного законодавства (а.с. 27-31). 25.03.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Національної поліції України О. Шліонської, з яких вбачається що вони не є суб`єктом, який вправі припинити обтяження (а.с. 40-43). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного рерєстру прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження, а саме арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна [PERSON] за реєстровим номером № 1697352 (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). 20 листопада 2019 року [PERSON] , який є сином померлого [INFO] [PERSON] , звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 1520/2019. 26 січня 2021 року державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , у зв`язку з наявним арештом на все нерухоме майно, власник [PERSON] , який зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою 21.02.2005 року № 1697352 на підставі листа, виданого СУ ГУ МВС України від 24.03.1995 року за № 10/201390 ( а.с. 8) З довідки виданої Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою № 469/02-14 від 26.01.2021 року, вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заяву про прийняття спадщини по закону від 20.11.2019 року подав син померлого [PERSON] , інші спадкоємці по даній справі не звертались. Спадкова справа № 1520/2019, реєстраційний (а.с. 9) Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно п. 4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємцем спірного майна, та на даний час наявні перешкоди в реалізації позивачем своїх спадкових прав, які пов`язані з арештом на спадкове майно, внаслідок чого він позбавлений змоги отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька; позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги; доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: approved