Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, про припинення права на частку в спільному сумісному майні із компенсацією власникові вартості цієї частки. В обґрунтування своєї позиції позивач пояснювала, що [PERSON] з 16 липня 2005 року знаходилась у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] Згідно з рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року шлюб було розірвано. За період шлюбу сторонами було набуто в спільну часткову власність квартиру №[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року. Крім того, у червні 2008 року сторонами було придбано автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 червня 2008 року №ВНС138878. Однак, у звязку із погіршенням відносин та неможливістю в позасудовому порядку дійти порозуміння стосовно спільного користування квартирою та автомобілем, позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду, в якому просила припинити право власності [PERSON] на 1/2 ідеальну частку спірної квартири, визнати за [PERSON] право власності на дане майно із стягненням з нього на користь позивача суми вартості 1/2 ідеальної частки квартири. Також, позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму вартості Ѕ ідеальної частки автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 червня 2008 року №ВНС138878, та належить на праві власності [PERSON] Позивач [PERSON] та її повноважний представник у відкрите судове засідання зявилися, неодноразово уточнивши позов, остаточні заявлені вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що стороною позивача не наведено доказів на підтвердження того, що придбане майно у шлюбі можна віднести до обєктів спільної сумісної власності подружжя, наголошував на тому, що майно придбане не лише за його власні кошти. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду та забезпечені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість часткового задоволення даного позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року по цивільній справі №521/4964/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 16 липня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №27, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Після розірвання шлюбу змінено позивачу прізвище на «Іскович». Майнові права на спірну квартиру були зареєстровані в електронному реєстрі прав власності, відповідно до якого співвласниками квартири №[ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить відповідні відмітки на примірникові документу. Право власності на автомобіль Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 червня 2008 року №ВНС138878. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що придбані у період шлюбу квартира №[ADDRESS] та автомобіль Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] є обєктами спільної сумісної власності колишнього подружжя. Проте, у звязку із погіршенням стосунків між сторонами спільне користування квартирою та автомобілем виявилось неможливим. Учасниками цивільного процесу визнано неодноразове виникнення конфліктів на цьому тлі. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог, судом за заявою сторони позивача призначалась судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання стосовно інженерно-технічного стану, вартості та можливості поділу квартири №[ADDRESS]. Згідно висновку №5724/17-2420 судової будівельно-технічної експертизи від 26 травня 2017 року, складеного експертом Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України [PERSON], зокрема, встановлено, що поділити спірну квартиру в натурі із виділом співвласникам відповідних часток не уявляється можливим, а також визначено ринкову вартість квартири, що склала 800872,00 гривень. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що сума грошової компенсації за 1/2 ідеальну частку квартири №[ADDRESS] складає 400436,00 гривень. Що стосується питання щодо ринкової вартості автомобіля спірного автомобіля, судом звернуто увагу, що відповідно до висновку про визначення ринкової вартості КТЗ Hyundai Tucson 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] станом на 26 квітня 2018 року, складеного ТОВ «АМК ТРАСТ», ринкова вартість автомобіля складає 206400,00 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку, що сума вартості Ѕ ідеальної частки автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВНС138878 від 13 червня 2008 року належить на праві власності [PERSON], у якості компенсації складає 103200,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як регламентує ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу ст. 358 ч.ч.1,2,3 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Таким чином, при розгляді справи суд переконався в неможливості спільного користування сторонами спірним майном. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим припинити право власності позивача [PERSON] на Ѕ ідеальну частку спірної квартири, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку квартири №[ADDRESS] із стягненням з відповідача суми її ринкової вартості. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму вартості Ѕ ідеальної частки автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВНС138878 від 13 червня 2008 року належить на праві власності [PERSON], із визнанням за [PERSON] права особистої приватної власності на цей автомобіль. Згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є підставою для внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 3445,00 гривень. Відповідно до ст. 140 ч.2 розмір витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, повязаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, відповідно до рахунку за проведення експертизи від 09 грудня 2016 року №5724, сплаченого [PERSON], вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи становила 3171,60 гривень. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченої судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3171,00 гривень.

Outcome: partial