Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходилася на розгляді цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Кредитінвест» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Кредитінвест» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування позову Кредитної спілки «Кредитінвест» представник сторони вказує, що 21 грудня 2016 року між КС «Кредитінвест» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №0600000193, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальникові кредит у розмірі 396 450,00 гривень, що еквівалентно 15 000,00 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, встановленому на міжбанківському валютному ринку України на день укладання цього договору, строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на всю суму кредиту. Однак, як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у зв'язку з чим представник кредитної спілки, збільшивши позовні вимоги, звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь КС «Кредитінвест» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 450 670,34 гривень та сплачених судових витрат. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позовну заяву КС «Кредитінвест» до суду не надали. Від [PERSON] на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до Кредитної спілки «Кредитінвест» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, третя особа - [PERSON]. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року судом прийнято та об'єднано із первісним позовом для спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Кредитної спілки «Кредитінвест» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, третя особа - [PERSON]. В обґрутування зустрічного позову [PERSON] вказує, що кредитний договір №0600000193, укладений між сторонами 21 грудня 2016 року, суперечить чинному законодавству, не містить у собі необхідні умови для договорів даного типу, що порушує його право як споживача. Також, [PERSON] зазначає, що при видачі кредиту йому не було надано зі сторони кредитної спілки повної, об'єктивної та достовірної інформації, зокрема, щодо реальної відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту. У зв'язку із викладеним, [PERSON] просив суд визнати кредитний договір №0600000193 від 21 грудня 2016 року недійсним. Представник Кредитної спілки «Кредитінвест» надала відзив на зустрічну позовну заяву, заперечуючи проти зазначених у зустрічній позовній заяві [PERSON] обставин, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник КС «Кредитінвест» у відкрите судове засідання не з'явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову КС «Кредитінвест» у повному обсязі, сторона заперечувала проти зустрічного позову [PERSON] та просила розглядати справу за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи належним чином, причини неявки суду не відомі. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про розгляд даної цивільної справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги КС «Кредитінвест» підлягають задоволенню, а заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають залишенню без задоволення, - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 21 грудня 2016 року між КС «Кредитінвест» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №0600000193, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальникові кредит у розмірі 396 450,00 гривень, що еквівалентно 15 000,00 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, встановленому на міжбанківському валютному ринку України на день укладання цього договору, строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на всю суму кредиту. У якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 21 грудня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Проте, як свідчить представник кредитної спілки, в порушення вимог кредитного договору, відповідач [PERSON] умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Однак, відповідач [PERSON] не виконує відповідного грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник [PERSON] прострочив виконання зобов'язання з повернення суми кредиту та процентів за правочином. Згідно із ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Так, згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 11 жовтня 2018 року, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 450 670,34 гривень, яка складається з наступного: 374 672,82 гривень - заборгованість за кредитом; 14 735,17 гривень - заборгованість по відсотках; штраф відповідно до п.п. 9.2 Договору - 61 262,35 гривень. Тому, представник кредитної спілки у своїй позовній заяві вбачає обґрунтованим стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь кредитної спілки заборгованість у загальному розмірі 450 670,34 гривень. Проте, [PERSON] заперечував проти задоволення позову КС «Кредитінвест», посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про реальний відсоток кредиту, реальну процентну ставку, сукупну вартість кредиту та інші істотні умови кредиту. На думку, [PERSON], було порушено його право як споживача, а тому відповідний договір повинен бути визнаний недійсним. Як вбачається із ст. 18 ч.ч. 1-4 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору. Положення пункту 11 частини третьої цієї статті не застосовується до договорів, укладених на невизначений строк, за умови встановлення в таких договорах обов'язковості повідомлення заздалегідь споживача про намір змінити умови договору і надання йому у зв'язку з цим права на розірвання договору. Положення пункту 13 частини третьої цієї статті не застосовується до положень про індексацію ціни, що відповідають законодавству, якщо умови та метод розрахунку ціни чітко і недвозначно визначено у договорі. Положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до: 1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; 2) договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті. Крім того, згідно з ст. 203 ч.ч. 1-6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Проте, оглянувши кредитний договір, укладений між сторонами, суд доходить висновку, що правочин був здійснений відповідно до умов чинного законодавства, зокрема, з урахуванням волевиявлення позичальника, із дотримання усіх істотних умов договорів даного типу, а тому вважається дійсним. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов кредитного договору, суд дійшов наступного висновку. З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення позовних вимог КС «Кредитінвест» та відмови у задоволенні вимог [PERSON] та за даним спором солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] підлягає грошова сума у загальному розмірі 450 670,34 гривень. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути у рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Кредитінвест» понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 7 268,10 гривень.

Outcome: approved