Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з цією заявою, посилаючись на те, що 10.01.2020 року звернулась з письмовою заявою до Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області про вчинення її колишнім зятем заінтересованою особою, незаконного проникнення без її згоди і дозволу в її домоволодіння, та погрозою з його боку фізичною розправою і вбивством, що мало місце в новорічну ніч 01.01.2020 року, тобто вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.129, 162 КК України. Слідчим Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області вищевказану заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань невнесено та в рамках кримінального провадження викладені факти не перевірені. 05.02.2019 року ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано слідчого Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 10.01.2020 року про вчинення злочинів за відповідною попередньою кримінально-правовою кваліфікацією злочинів. 01.01.2020 року в новорічну ніч близько о 05.00 год. заінтересована особа незаконно без відповідного дозволу проникла до будинку в якому перебувала заявниця, її донька, двоє неповнолітніх дітей, та її син. Тримаючи в одній руці ніж, а в іншій молоток приставляючи їй та її доньці ножа до шиї і розмахуючи молотком погрожував вбивством і фізичною розправою. З даного приводу стосовно заінтересованої особи в Долинському районному суді Кіровоградської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за ст.125 КК України спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень. Завдяки тому, що в цей час в будинку був син заявниці [PERSON] , який і припинив незаконні агресивні дії заінтересованої особи по відношенню до заявниці та можливого вбивства. Неврівноваженість заінтересованої особи, свідчать про те, що станом на сьогодні призводить до душевних страждань та існують побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Така поведінка заінтересованої особі свідчить про те, що життя і здоров`я перебувають під постійною загрозою. До цього часу звернення заявниці з приводу законності дій заінтересованої особи до поліції будь-якого позитивного результату не принесли, а тому за вищевказаних обставин вважає себе, своїх доньку і її дітей, особою, яка постраждала від сімейного насильства. В свою чергу, бездіяльність правоохоронних органів у захисті її прав, як постраждалих від протиправних дій кривдника - заінтересованої особи, спонукало її звернутись за захистом своїх прав і законних інтересів до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заявниця [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Стаття 3 Конституції України вказує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, обґрунтувала заявлені вимоги тим, що зацікавлена особа вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство. Судом установлено, що згідно копії паспорту серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] , [INFO] (а.с.5) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом слідує, що [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою : [ADDRESS] (а.с.6) Згідно копії заяви слідує, що [PERSON] звернулася з заявою до Долинського ВП ГУНП про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.129, 162 КК України (а.с.7) Згідно копії листа начальника Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області слідує, що заяву [PERSON] не зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, оскільки за даним фактом вже порушено кримінальне провадження (а.с.8) Згідно копії довідки про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) слідує, що 01.01.2020 року надійшло повідомлення від [PERSON] , яке зареєстроване та внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020120150000002 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.9) Згідно копії ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2020 року слідує, що визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано слідчого Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] (а.с.10) З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] , суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зважаючи на вище викладене, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved