Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири на праві приватної власності, вона є власницею квартири [ADDRESS] . У даній квартирі, крім [PERSON] та її доньки, зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою понад один рік. Відповідач житлом не користується, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в його утриманні. Крім того, його реєстрація в даній квартирі, перешкоджає [PERSON] в повній мірі розпоряджатися своїм майном, а саме остання позбавлена можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.02.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання від 04.03.2021 року було відкладено для виклику відповідача через відсутність відомостей про його належне повідомлення про час та місце судового розгляду. В судовому засідання від 31.03.2021 року було оголошено перерву для виклику відповідача та свідка. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, оскільки з відповідачем вона офіційно розлучена більше року, проте близько двох років вони не проживають разом, спільних дітей від шлюбу не мають. [PERSON] зібрав усі свої речі, а також деякі речі [PERSON] та пішов, перешкод у користуванні квартирою йому не чинилось. На сьогоднішній день у [PERSON] відсутні відомості про місце проживання колишнього чоловіка, оскільки вони не спілкуються. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2010 року, є власницею квартири [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації № 25888372 від 16.04.2010 року та витягом з Державного реєстру правочинів № 8383771 від 30.03.2010 року (а.с. 6-8). У квартирі [ADDRESS] , як вбачається з довідки виконавчого комітету Бериславської міської ради зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 16.12.2014 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 121. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.01.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 01. Після розірвання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 10). Із свідоцтва про зміну імені вбачається, що 06.01.2021 року [PERSON] , змінила ім`я на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 11). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знайома з [PERSON] з 2012 року, оскільки вони разом працювали. Зазначала, що позивач вийшла заміж за [PERSON] , але шлюб тривав недовго. Після повернення [PERSON] з-за кордону, де остання працювала, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В результаті цього, [PERSON] забрав з квартири побутову техніку та всі свої речі. З січня 2020 року відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає та взагалі не з`являвся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька навчалася та досі товаришує із донькою [PERSON] , у зв`язку з чим вони також спілкуються. Зазначила, що поки позивач їздила на заробітки, [PERSON] жив у її квартирі із донькою [PERSON] від першого шлюбу. Потім вони розійшлися, у зв`язку з чим [PERSON] зібрав всі свої речі та деякі речі [PERSON] та переїхав. Більше року у квартирі [ADDRESS] взагалі не з`являвся. Місце його проживання [PERSON] не відомо. У суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками. Їх свідчення узгоджуються із письмовими доказами, дослідженими судом. Даних про їх зацікавленість у результаті вирішення справи не встановлено. За положеннями ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] набув охоронюване законом право на користування житловим приміщенням у законний спосіб, як чоловік власниці будинку. У січні 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому, судом встановлено, що більше року відповідач не користується квартирою [ADDRESS] , вивіз усі належні йому речі. Ніяких пояснень або заперечень з цього приводу від відповідача до суду не надійшло. При цьому, суд враховує, що позивач змушена нести додаткові витрати на утримання будинку та не має змоги оформити субсидію, що становить для неї надмірний тягар при визначенні пропорційності втручання у права відповідача на житло із правом [PERSON] вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] без поважних причин більше року не проживає за адресою [ADDRESS] , ніяких перешкод у користуванні житловою площею йому не чинилось, суд вважає можливим визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved