Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який 26 грудня 2017 року уточнив, та остаточно просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцями [PERSON] і [PERSON] на час відкриття спадщини 25 жовтня 2013 року; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі. В обґрунтування вимог зазначає, що 25 жовтня 2013 року помер його батько [PERSON] та помер його рідний брат [PERSON]. Його батько [PERSON] та його рідний брат [PERSON] постійно мешкали в домоволодіння № 15 кв. 6 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, яке їм належало обом в рівних частках на праві приватної власності. Домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку А-1 (загальна площа 173,9 кв.м., житлова 109,0 кв.м.), житлового будинку Г-1 ( загальна площа 77,1 кв.м., житлова 59,0 кв.м.), сараїв В, З, літньої кухні Е, гаражу Г, альтанки Л, споруди № 1-8, [PERSON] 15\\100 частин домоволодіння складаються з: в житловому будинку Г-1 квартира № 6 ( кухня 6-1 площею 5,3 кв.м., кладова 6-2 площею 3,8 кв.м., житлові кімнати 6-3 площею 6,3 кв.м., 6-4 площею 8,3 кв.м., 6-5 площею 14,5 кв.м.) Житлова площа квартири № 6 складає 29,1 кв.м., загальна площа 38,2 кв.м., в загальному користуванні: споруди № 1-8, І. У звязку з тим, що батько і брат були тяжко хворі, він постійно мешкав з ними, надавав їм матеріальну та фізичну допомогу, доглядав їх, проявляв турботу і піклування за ними, а після смерті поховав їх. Батько [PERSON] помер у віці 75 років, причиною смерті була хронічна серцево-судинна недостатність, гіпертонічний атеросклероз. Брат [PERSON] помер у віці 53 роки, причиною його смерті була легенево-серцева недостатність, туберкульоз легенів. Відповідач [PERSON] являється єдиним рідним сином його брата [PERSON] За життя син разом з батьком не проживав, так як після розлучення батьків син [PERSON] мешкав з матірю. Після смерті батька відповідач заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав, так як не бажає прийняти спадщину після смерті батька. Він не подав своєчасно заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька і брата, так як постійно проживав разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини і не подав заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Після смерті [PERSON] і [PERSON] відкрився спадок на 15\\100 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, який належав обом спадкодавцям в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу. 01.11.2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] і [PERSON] 01.11.2017 року зазначений нотаріус відкрив спадкову справу № 48\\2017 після смерті [PERSON] і № 49\\2017 після смерті [PERSON], померлих 25 жовтня 2013 року. 06 грудня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій, а саме: у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі після померлих 25 жовтня 2013 року [PERSON] і [PERSON], оскільки право власності на спадкову частину вказаного домоволодіння не було зареєстроване в Реєстрі прав власності за померлими [PERSON] і [PERSON] Проте, він вважає, що незважаючи на той факт, що спадкодавці [PERSON] і [PERSON] не зареєстрували своїх прав власності в органах державної реєстрації нерухомого майна, до складу спадщини, яка лишилася після їх смерті, входить право на спадщину як майнове право у вигляді 15\\100 частин спадкового домоволодіння. Тому, звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від його представника до суду надійшла заява в якій вона просила справу слухати без її участі, та проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Раніше в судовому засіданні представник позивача надала пояснення стосовно обставин справи, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду лист, в якому просила справу слухати без її участі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні 05.04.2018 року пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2013 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 544045, виданим 26 грудня 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8894. Того ж дня, 25 жовтня 2013 року помер рідний брат позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КИ № 544046, видане 26 грудня 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8895. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на 15\\100 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській у м. Дніпрі, які належали їм в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06 грудня 2006 року між [PERSON] та спадкодавцями, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 5018 (а.с. 24). Згідно технічного паспорту від 15.12.2017 року, домоволодіння № 15 по вулиці Камчатській у м. Дніпрі в цілому складається з: житлового будинку А-1 (загальна площа 173,9 кв.м., житлова 109,0 кв.м.), житлового будинку Г-1 ( загальна площа 77,1 кв.м., житлова 59,0 кв.м.), сараїв В, З, літньої кухні Е, гаражу Г, альтанки Л, споруди № 1-8, [PERSON] 15\\100 частин домоволодіння складаються з: в житловому будинку Г-1 квартира № 6 ( кухня 6-1 площею 5,3 кв.м., кладова 6-2 площею 3,8 кв.м., житлові кімнати 6-3 площею 6,3 кв.м., 6-4 площею 8,3 кв.м., 6-5 площею 14,5 кв.м.) Житлова площа квартири № 6 складає 29,1 кв.м., загальна площа 38,2 кв.м., в загальному користуванні: споруди № 1-8, І. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 01.11.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] і [PERSON] 01.11.2017 року зазначений нотаріус відкрив спадкову справу № 48\\2017 після смерті [PERSON] і № 49\\2017 після смерті [PERSON], померлих 25 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідними витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49690242 і № 49690296. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] від 06 грудня 2017 року, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння № 15, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Камчатська, після померлого 25 жовтня 2013 року [PERSON], у звязку з тим, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини (а.с.28). Аналогічною постановою приватного нотаріуса позивачу було відмовлено й у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 25 жовтня 2013 року [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1220 ЦК України, якщо протягом однієї доби померли особи, які б могли спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожного з них. Згідно з ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] 1262 ЦК України, передбачає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги після померлого батька [PERSON], та спадкоємцем другої черги після померлого рідного брата [PERSON]. Син [PERSON] [PERSON], до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька протягом встановленого законом строку не звертався. У судовому засіданні встановлено, що батько позивача [PERSON] та його рідний брат [PERSON] мешкали в домоволодіння № 15 кв. 6 по вул. Камчатській у м. Дніпрі. У звязку з тим, що вони були тяжко хворі, потребували постійного догляду, турботи та допомоги, у тому числі й матеріальної, позивач постійно проживав разом з ними. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але в силу ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини. Факт спільного проживання позивача разом з спадкодавцями на час відкриття спадщини, тобто факт прийняття спадщини, також у судовому засіданні був підтверджений поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він знав сімю [PERSON]. Разом з Стасом він раніше займався спортом. У Стаса був брат близнюк, який хворів на туберкульоз. Потім захворів батько [PERSON] [PERSON], у нього був інсульт і його частково паралізувало, тому Стас був вимушений піди з сімї та переїхати жити на Камчатську 15, оскільки батько та брат потребували догляду та допомоги. Там він проживав разом з батьком та братом приблизно 1-1,5 роки до їхнього дня смерті. Коли [PERSON] їхав у командировку він залишав йому гроші, на той випадок якщо буде потрібно купити брату ліки чи можливо якісь харчі. Коли [PERSON] та батько померли, похоронами займався Стас, оскільки більше нікого у них не було. Сина [PERSON] він не знав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знала [PERSON], більше звісно [PERSON], він був трохи старше неї. У нього була два сини близнюки [PERSON] та [PERSON]. Вона знає, що він жив на вулиці Камчатській 24, бо там проживали її родичі, тому вони з ним спілкувалися. Потім [PERSON] переїхав у будинок 15, бо вона його там зустріла коли працювала двірником. Вони розговорились, та [PERSON] їй розповів, що живе там разом з сином [PERSON]. [PERSON] захворів, у нього був інсульт, і він був позбавлений можливості вільно пересуватися, до того ж [PERSON] також хворів на туберкульоз, тому [PERSON] перейшов до них жити і жив там до дня їхньої смерті. Він за братом та батьком доглядав, готував їсти. Коли їхав в командировку, прохав її заходити до батька, можливо їм щось буде потрібно. [PERSON] та [PERSON] Стас. Свідок [PERSON] зазначив у судовому засіданні, що він знав [PERSON], бо разом з ним лежав у лікарні. Знав також його батька та брата близнюка Стаса. Спочатку вони проживали на [INFO], а потім купили квартиру у 15 будинку. Батько хворів, у нього був інсульт. [PERSON] розказував, що брат залишив свою сімю та переїхав жити до них з батьком, бо батько потребував догляду. Коли [PERSON] та [PERSON] померли, Стас проживав разом з ними вже приблизно рік. Похорон організовував також Стас. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт сумісного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] і рідним братом [PERSON], які померли 25 жовтня 2013 року, на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Оскільки, у судовому засіданні було встановлено, що на момент смерті [PERSON] та [PERSON], [PERSON] спільно проживав разом з померлими у квартирі 6 домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, то відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Як вбачається з позовної заяви, позивач звертається до суду з вимогою про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі. Згідно з відповіддю КП «ДМБТІ» № 14465 від 28.11.2017 року в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська № 15 станом на 31.12.2012 року містяться відомості про право власності за [PERSON] 15\\100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.11.2006 року, видане Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 4-4429, зареєстровано в Реєстрі прав власності за реєстраційним № 691845. Із наданої довідки КП «ДМБТІ» вбачається, що право власності на спадкову частину вказаного домоволодіння не було зареєстроване в Реєстрі прав власності за померлими [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменті державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право ( обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (в редакції до 2013 року) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до даної норми, яка діяла на той час, слід звернути увагу, що йдеться мова про державну реєстрацію договору, а не права власності. До 2013 року діяв Державний реєстр правочинів, в якому і реєструвались договори купівлі-продажу, а вже до БТІ в подальшому вносилися записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно, про права які виникли на підставі договору. Враховуючи викладене, суд вважає, що у померлих [PERSON] та [PERSON] право власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу, виникло з моменту державної реєстрації такого правочину в реєстрі правочинів. Оскільки, згідно законодавства, яке діяло у 2006 році, обовязкова реєстрація права власності за договором купівлі-продажу не передбачалась, то договір купівлі-продажу, укладений 06 грудня 2006 року між [PERSON] та спадкодавцями, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та який було зареєстровано у реєстрі правочинів за реєстром № 5018, необхідно вважати правовстановлюючим документом, який підтверджує наявність у [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року, та [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року, право власності на 15\\100 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, а тому за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 25 жовтня 2013 року на 15\\200 частин домоволодіння № 15 по вул. Камчатській в м. Дніпрі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved