Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та за результатом розгляду даної справи 26.04.2018 року шлюб між сторонами розірвано. 20.07.2018 року від Відповідачки на адресу суду надійшла заява, згідно якої [PERSON] просила ухвалити додаткове судове рішення, яким вирішити питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, порядок вирішення майнових спорів, щодо розподілу судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в рішенні від 26.04.2018 року судом не відображені юридичні обставини, що були зясовані сторонами, а саме: суд не вказав, з ким із батьків має проживати неповнолітня дитина, не вказав, що у сторін відсутні майнові спори щодо майна колишнього подружжя, але якщо воно виникне, то буде предметом судового розгляду, не вирішив питання про судові витрати». 26.07.2018 року представником Позивача було подано заперечення на заяву Відповідача про ухвалення додаткового судового рішення, в якому представник Позивача просила суд відмовити в задоволенні заяви \~про ухвалення додаткового судового рішення у справі №522/9623/17 у звязку з тим, що позовні вимоги містили лише одну позовну вимогу про розірвання шлюбу і вона була в повній мірі задоволена судом, а інші позовні вимоги, задовольнити які просить Відповідачка, до суду не заявлялись і спору щодо них немає. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. У судове засідання зявилась Представник Позивача, проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення категорично заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ч.1\~ст.270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. При ухваленні рішення в резолютивній частині рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ч.1 «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог». Враховуючи, що позовні вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі, то судовий збір у розмірі 640,00 грн, який було сплачено Позивачем при подачі позову, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору, підлягає стягненню із Відповідачки. В іншій частині заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Оскільки позивачами по справі було заявлено лише одну позовну вимогу розірвання шлюбу, то саме в межах даної вимоги було розглянуто справу. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено у повному обсязі. Як було встановлено судом в рішенні від 26.04.2018 року, у сторін є спільна дитина - одна неповнолітня донька 18.07. [INFO]. В первісному позові позовна вимога про встановлення місця проживання 16-річної дитини не заявлялась, а тому не підлягає розгляду судом в даній справі. Згідно із ст.160 ч.3 СК України «Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою». Судом в рішенні від 26.04.2018 року було встановлено, що «на час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає». Відповідно до ст.13 ЦПК України суд не може розглядати порядок вирішення майнового спору, якщо така вимоги до суду не предявлялась. Враховуючи наведене, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви Відповідачки про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: partial