Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати та 3 відсотки річних у сумі 320938,26 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що 03.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна) та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-301/610/2007 за умовами якого Відповідач-1 отримала кредит в сумі 60 992 швейцарських франків. 03.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] (надалі - Відповідач-2) був укладений договір поруки №SR-301/610/2007 за умовами якого Відповідач -2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем -1 всіх боргових зобов`язань, які виникають з умов Кредитного договору №ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року, та як солідарні із позичальником боржники. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2016 року, у справі №204/5483/13 позовні вимоги Позивача було задоволено частково та стягнуто з Відповідачів солідарно суму боргу за кредитним договором №ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року у сумі 1 307 126,81 грн., з яких: 1 257 126,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50 000,00 грн. - пеня, а також судові витрати по справі. Вищевказане рішення суду на сьогоднішній день фактично не виконано. Отже, Позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором в сумі 320 938,26 грн. за останні 3 роки, що передували зверненню до суду, які вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 03.12.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідачі у встановлений судом строк не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 03.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна) та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-301/610/2007, за умовами якого Відповідач-1 отримала кредит в сумі 60992 швейцарських франків (а.с.4-9). Також, 03.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR-301/610/2007 за умовами якого Відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем -1 всіх боргових зобов`язань, які виникають з умов Кредитного договору №ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року, та як солідарні із позичальником боржники (а.с.10). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2016 року, у справі №204/5483/13, позовні вимоги Позивача про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з Відповідачів солідарно суму боргу за кредитним договором №ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року у сумі 1 307 126,81 грн., з яких: 1 257 126,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50 000,00 грн. - пеня, а також судові витрати по справі (а.с.10). Вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.07.2016 року, у справі №204/5483/13 на сьогоднішній день фактично не виконано. Вказані обставини підтверджуються Довідкою від 03.11.2020 року про стан боргу. Згідно Довідки від 03.11.2020 року, заборгованість за кредитним договором №МL-301/610/2007 від 03.10.2007 року не погашена та складає: 1 306 126,81 грн., з яких: 1 256 126,81 грн. - заборгованість по кредиту, 50 000 грн. - пеня (а.с.16). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором, яким їй надано кредит. У зв`язку із цим, кредитор звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальниці та [PERSON] , який поручився за виконання відповідачкою-1 цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим рішенням від 07.07.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Вказане рішення суду, на даний час будь-яким з боржників належним чином не виконане. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (виконання рішення). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно розрахунку позивача, який перевірений судом, не спростований відповідачем та з яким суд погоджується, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №ML-301/610/2007 від 03.10.2007 року в сумі 320 938,26 грн. за останні 3 роки, що передували зверненню до суду (03.11.2017-03.11.2020 року), зокрема: 207677,22 грн. інфляційних втрат та 113 261,04 грн. нарахованих 3% річних (а.с.17-18). Суд, вирішуючи справу в межах позовних вимог, відповідно до ст.13 ЦПК України, приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума боргу в розмірі 320 938,26 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 2407,03 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved