Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона являється власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі проте фактично з липня 2012 року по даний час у вказаному будинку не проживають. Через наведену обставину позивачка позбавлена можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку, а тому, враховуючи те, що у добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстрації, позивач просив в судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду письмове клопотання в якому просить розгляд справи проводити у її відсутності підтримуючи позовні вимоги. Відповідачі на повторні виклики в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи-органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деражнняської районної державної адміністрації - в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час с і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою наявною у матеріалах справи. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.12.2018 року та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Довідкою виданою виконавчим комітетом Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області № 148 від 19.02.2019 року підтверджується, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , її дочка [PERSON] , невістка [PERSON] , дочка невістки [PERSON] та племінник [PERSON] .. З`ясовуючи доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позову, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження фактичного проживання в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказав, що реєстрація відповідачів у належному їй на праві власності будинку позбавляє її можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку. Судом приймаються до уваги такі доводи позивача, оскільки будь-яких доказів на їх спростування відповідачем не подано. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно із ст.ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Таким чином, оцінивши обставини справи та встановлені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про те, реєстрація відповідачів у належному позивачці на праві власності будинку чинить їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном, протиправно обмежує її у здійсненні свого права власності, а тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved