Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив суд визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу гаража, а також визнати за ним право власності на гараж № 1340 в Автогаражному кооперативі «Нафтовик». [PERSON] суду пояснив, що у 2008 році [PERSON] запропонував йому купити гараж за 2 500 доларів США. У липні 2008 року він передав [PERSON] 1 000 доларів США, а приблизно через два тижні ще 1 500 доларів США. Передача останньої суми відбулася у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] був зі своєю дружиною [PERSON], яка перерахувала кошти та поклала їх у свою сумку. Переоформити гараж за браком часу вирішили пізніше. Позивач зазначав також, що з липня 2008 року він постійно користується гаражем і сплатив членські внески за 2009-2012 роки. На початку 2014 року [PERSON] стала вимагати звільнити гараж. Пізніше він дізнався, що у березні 2014 року [PERSON] переоформила гараж на свою доньку [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно довідки Головного Управління МВС України в Донецькій області від 09 квітня 2015 року № 1740/[PERSON] (а.с.7) [PERSON] бере участь в антитерористичній операції. [PERSON] проти позову заперечувала. Категорично стверджувала, що ніякі грошові кошти від [PERSON] за продаж гаража вона не отримувала. Зазначала, що її чоловік [PERSON], без її відома дозволив [PERSON] тимчасово користуватися гаражем за умови, що той буде сплачувати членські внески та вартість використаної ним електроенергії. Про те, що гаражем фактично користується позивач, вона дізналася від голови кооперативу [PERSON], який зателефонував їй з приводу заборгованості. Членські внески за час фактичного користування гаражем за 2009-2012 роки [PERSON] погодився сплатити тільки від власного імені. У березні 2014 року вона переоформила гараж на імя своєї доньки [PERSON], яка придбала автомобіль (письмові заперечення, а.с.33-35). [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що вона з березня 2014 року є власником будівлі гаражу № 1340 і членом гаражного кооперативу «Нафтовик». Вважала, що у позові [PERSON] слід відмовити, оскільки [PERSON], який нібито дозволив позивачу користуватися гаражем, не був членом гаражного кооперативу і власником спірного гаража (письмові заперечення, а.с. 30-32). Представник третьої особи - автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів для транспортних засобів власного користування «Нафтовик» - [PERSON] у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду свою присутність під час передачі [PERSON] [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 1 500 доларів США за гараж № 1340. Свідок [PERSON] суду пояснив, що гараж будували він та батько [PERSON], на чиє імя і мав бути оформлений гараж. Після смерті батька [PERSON] гараж був оформлений на її імя. Про те, що його син [PERSON] продав гараж [PERSON], свідку нічого не відомо. Він знає тільки те, що [PERSON] 10 років користувався гаражем. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: Згідно довідки автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів для транспортних засобів власного користування «Нафтовик» [PERSON] з 08 грудня 2001 року по 27 березня 2014 року була членом кооперативу і мала у власності гараж № 1340, який з 28 березня 2014 року переоформлений нею на [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] є чоловіком [PERSON]. Він у 2008 році дозволив [PERSON], який є власником гаражних будівель, розташованих поряд, користуватися спірним гаражем. Членські внески за спірний гараж за 2009-2012 роки сплатив [PERSON] Вирішуючи справу, суд виходить із такого: Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 57 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України). Згідно частини 3 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти \~правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу… Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (частина 1 статті 218 ЦК України). Стаття 220 ЦК України встановлює, що \~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у пункті 12 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 719, 981, 1055, 1059,1107,1118 ЦК України, тощо... зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорюваннян окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог «про визнання виконаним та дійсним усного договору купівлі-продажу гаража» ніяких інших доказів, крім показань свідків, не надав. У відповідності до статті 218 ЦК України та частини другої статті 59 ЦПК України такі докази у цій справі є недопустимими. В іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до нього про усунення перешкод у користуванні гаражем [PERSON] дещо інакше пояснював підстави передачі ним грошей. Так, він заявляв, що 1\~000 доларів США передав [PERSON] у борг задля купівлі останнім запасних частин, а 1\~500 доларів США передав подружжю [PERSON] на їх прохання задля оплати ними витрат на поховання батька [PERSON] При цьому гараж, як пояснював [PERSON], «…на словах був під заставою». За таких обставин підстав для задоволення позову суд не встановив. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: dismissed