Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2012 року по день смерті останньої та визнати за нею, [PERSON] у порядку спадкування за законом право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач вказує, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю за місцем її реєстрації у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з липня 2012 року по день її смерті - [INFO] , та продовжує проживати в цій квартирі по теперішній час. [PERSON] була колегою по роботі її мами і вони дружили та постійно спілкувались. У [PERSON] в 2002 році помер єдиний син і вона залишилась сама, близьких родичів в неї не було. [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла на ряд серйозних захворювань, тому потребувала сторонньої допомоги. Позивач зазначає, що вона готувала їсти, допомагала в побуті, купувала продукти, ліки, сплачувала за квартиру. Останні два роки життя [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання, у зв`язку з цим в побуті сама не могла себе обслуговувати, а останній рік життя не вставала з ліжка. Зазначає, що догляд та допомогу надавала саме вона та вказує, що поховала спадкодавця із понесенням відповідних витрат на поховання. Після смерті [PERSON] , вона прийняла спадщину шляхом подачі в шестимісячний строк до Другої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом четвертої черги відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто з кінця грудня 2012 до 13.03.2018. Однак, постановою державного нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не надала рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Тому вона вважає, що спадщину прийняла у встановленому законом порядку і набула право власності на квартиру. У зв`язку з викладеним, позивач для захисту своїх прав та законних інтересів звернувся суду з вказаною позовною заявою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просив задовільнити позов. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою та просить суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа направила до суду письмове пояснення в якому просила розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] : 1/2 частина відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.09.1997, виданого 21.06.2006 Державною адміністрацією Московського району м. Києва на підставі розпорядження №15663; 1/2 частина згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.11.2002, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою. [INFO] , [PERSON] померла. За заявою позивача [PERSON] , після смерті [PERSON] , Другою київською нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. Постановою державного нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2019, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю доказів родинних та інших відносин спадкоємниці зі спадкодавцем. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами першою та п`ятою статті 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, згідно ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо. Згідно з п. 23 наведеної постанови пленуму Верховного Суду, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду з відповідним позовом за правилами позовного провадження. Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача, зазначеним в запереченні на позов, що позивач не надала суду належних доказів проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до її смерті, оскільки, на думку представника відповідача, єдиним належним доказом цього є наявність реєстрації позивача за місцем проживання спадкодавця. Наведене твердження протирічить вимогам закону та судовій практиці. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17 провадження №61-44149св18, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. На підтвердження доводів позову в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю в квартирі [PERSON] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , позивач надала суду наступні докази. Згідно з актом про проживання від 28.12.2018, засвідченим Начальником ЖЕД-103, позивачка [PERSON] фактично проживає в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , починаючи з 2012 по 2018. З наданих суду копій квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що позивачка сплачувала за надання комунальних послуг за квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за життя [PERSON] , що підтверджує ведення спільного господарства позивачки та спадкодавця. Встановлено, що згідно з довідкою №4104 Київської міської клінічної лікарні №4, [PERSON] мала онкологічне захворювання. Крім того, допитані судом в якості свідків [PERSON] , [PERSON] вказували суду на наступні обставини. Так, свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] та [PERSON] з 2012 по день смерті останнього проживали однією сім`єю в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство і мали спільний бюджет. [PERSON] постійно піклувалась про [PERSON] , оскільки остання була самотньою людиною похилого віку та мала онкологічне захворювання. Вона постійно піклувалась про її здоров`я, купувала для неї ліки, готувала їй їжу, здійснювала фінансові платежі щодо утримання спірної квартири. Свідок [PERSON] показала, що була подругою [PERSON] , знала її ще з середини вісімдесятих років і спілкувалась з нею до її смерті. Після смерті єдиного сина в 2002, здоров`я [PERSON] значно погіршилось, а з 2012 вона потребувала сторонню допомогу у зв`язку з онкологічним захворюванням. Таку допомогу надавала їй [PERSON] , яка проживала з [PERSON] в її квартирі, піклувалась про неї, надавала допомогу в побуті, купувала ліки, готувала їжу, також несла всі витрати на її поховання. Суд вважає, що дані свідки не зацікавлені в розгляді справи, їх показання є об`єктивними та такими, що не суперечать один одному та матеріалам справи. Також судом встановлено, що позивачка поховала [PERSON] із понесенням відповідних витрат на поховання, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією довідки про причину смерті виданою для поховання 16.03.2018, актом здачі-прийняття надання послуг від 16.03.2018 про надання та оплату ритуальних послуг, згідно з яким позивачка є замовником, накладною №11 від 18.08.2018 на ім`я позивача про сплату матеріалів та послуг облаштування місця поховання спадкодавця. Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved