Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги в частині викладення резолютивної частини позовної заяви, просила зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», надати їй примірники договорів та актів приймання передачі документів щодо переходу від Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до Публічного акціонерного товариства ОМЕГА БАНК та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прав у зобовязанні за кредитним договором №0301/0508/71-073 від 14.05.2008 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк»; визнати договір факторингу, укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» №15 від 28.11.2012 року - недійсним. В обґрунтування позову вона вказала на те, що 14 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0301/0508/71-073, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 72500 доларів США з терміном погашення кредиту з 14 травня 2008 року по 13 травня 2038 року включно, оплатою процентної ставки 12,5% річних за весь строк користування кредитом. Графіком погашення кредиту та сплати відсотків, наведеному у Додатку №1 до Кредитного договору, сума щомісячного платежу по кредиту складає 201,00 доларів США. Впродовж з травня 2008 року по травень 2011 року позивач систематично сплачувала кредит, виконуючи умови договору у повному обсязі. Починаючи з листопада 2008 року, у звязку з кризою, [PERSON] втратила роботу та не змогла вчасно сплачувати кредит. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за зазначеним кредитним договором TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» шляхом укладення Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року. У листопаді 2013 року на адресу [PERSON] від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надійшла досудова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк», на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яким ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги. Жодних доказів на підтвердження наявності та належності прав кредитора щодо вимог за зазначеним кредитним договором [PERSON] надано не було. На вимоги [PERSON] про надання відповідних договорів, укладених між ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та ПАТ «Сведбанк» надано не було, та вважає, що зміна сторони у кредитному договорі призводить до зміни сторін зобовязання, тобто потребує укладення додаткової угоди між позичальником та новим кредитором, у звязку з чим, договір факторингу, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та ПАТ «Сведбанк» щодо передачі прав вимоги за кредитним договором є недійсним, бо суперечить вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА-БАНК» у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, заперечення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс», вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України обумовлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч.1 ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0301/0508/71-073, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 72500 доларів США з терміном погашення кредиту з 14 травня 2008 року по 13 травня 2038 року включно, оплатою процентної ставки 12,5% річних за весь строк користування кредитом. Графіком погашення кредиту та сплати відсотків, наведеному у Додатку №1 до Кредитного договору, сума щомісячного платежу по кредиту складає 201,00 доларів США. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до положень якого Банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. 29 квітня 2013 року на підставі протоколу №54 річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк» змінило назву на ПАТ «Омега Банк». З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі повязані з ними права. Відповідно до переліку кредитних договорів (витяг з реєстру заборгованостей боржників №1-Б), право вимоги заборгованості за кредитним договором №0301/0508/71-073, укладеним між позивачем [PERSON] та ПАТ «Сведбанк», під номером 1784 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс». Отже, встановлено, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №0301/0508/71-073, укладеним між позивачем [PERSON] та ПАТ «Сведбанк». Як вбачається з копії повідомлення №0032321 від 14.12.2012 року про відступлення права грошової вимоги, надісланого на адресу позивача, останній було повідомлено про заміну кредитора (а.с.85,87). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника позивача на те, що повідомлення №0032321 від 14.12.2012 року про відступлення права грошової вимоги, на адресу позивача не надходило, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому, не ґрунтуються на доказах, які знаходяться в матеріалах справи. Крім того, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що саме позивач [PERSON] зверталась до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» з письмовою заявою щодо надання останній примірників договорів та актів приймання передачі документів щодо переходу від Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до Публічного акціонерного товариства ОМЕГА БАНК та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прав у зобовязанні за кредитним договором №0301/0508/71-073 від 14.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», таких доказів вона не надала суду. Інші доводи представника позивача про визнання договору факторингу, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» №15 від 28.11.2012 року недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому, не ґрунтуються на доказах, які знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed