Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №2/756/2307/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Представник позивача адвокат Міхо К.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], належну відповідачу. Також просив заборонити вчиняти будь - які дії щодо проведення реєстраційних дій відносно спірної квартири. Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що предметом спору між сторонами є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 11.03.1998 на Київській універсальній біржі. Відповідач, як зареєстрований власник вказаної квартири, до вирішення спору по суті може вчиняти будь-які дії, пов'язані з її відчуженням та невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду. Окрім того, з матеріалів справи убачається, що підставою для звернення з позовом було те, що позивач не вчиняла жодних правочинів, направлених на вибуття з її власності спірної квартири, і вказує, що оспорюваний договір від її імені підписаний невідомою особою. Тобто, майно вибуло з власності позивача, поза її волею. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Із матеріалів справи убачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. Таким чином, у зв'язку із тим, що існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір відносно права власності, суд вважає за доцільне накласти арешт на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, спір між сторонами по суті не вирішено, а заборона вчиняти дії власнику відносно належного йому майна суттєво порушить її права та законні інтереси як власника, тому у задоволенні вимоги у цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial