Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права співзабудовника на частину обєкта незавершеного будівництва та поділ спільного майна подружжя. Заяву обґрунтовував тим, що він разом з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.12.1997 року по 23.12.2014 рік. За час шлюбу ними було спільно придбано земельну ділянку площею 0,1851 га на території Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, на яку, відповідач зареєструвала право власності за собою. На вказаній земельній ділянці ними був побудований житловий будинок площею 75 м.кв. та господарські будівлі та споруди. Первинна інвентаризація будинку була проведена 16.04.2007 року на ім'я відповідачки. На момент проведення поточної інвентаризації 11.08.2016 року самовільного переобладнання та самовільних забудов в домоволодінні виявлено не було. Будівництво вказаного будинку повністю закінчене, проведені всі комунікації, він повністю придатний для проживання. [PERSON] вказаний будинок не бажає прийняти до експлуатації та оформити на нього право власності, оскільки бажає уникнути поділу спільного майна подружжя, чим тривалий час порушує його право на такий поділ. Оскільки, в позивача не існує іншого виходу розділити майно набуте сторонами під час шлюбу, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом, та просити визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею 0.1851 га, кадастровий номер 3224987201:01:010:0537, що знаходиться по вул.. Чехова в с. Мотовилівка Фастівського району Київської області В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON], як співзабудовником право на 9/20 частин збудованого у шлюбі з [PERSON], однак не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку по вул.. Чехова 5-а, в с. Мотовилівка Фастівського району Київської області, що складаються з кухні 1-2, площею - 15,8 м2.; кімнати 1-3, площею - 17,9 м2, загальна площа яких складає 33.7 м2 та надвірних будівель: погріб під частиною будівлі «Впід», гараж «В», колодязь питний «к», ? огорожі «№», ? огорожі, воріт, хвіртка «№1». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач викладені в позовній заяві обставини підтвердив в судовому засіданні. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, позивач суду пояснила, що за час подружнього життя за спільні кошти була придбана земельна ділянка в с. Мотовилівка. Згодом після придбання земельної ділянки, її покійний батько дав 1000 доларів США, для будівництва будинку, [PERSON] надав лише 300 доларів США, також грошові кошти надавала її рідна сестра [PERSON]. Відповідач пояснила, що на той час вона працювала та мала кошти, які вкладала в будівництво житлового будинку та господарських будівель. Зазначила, що не згодна з поділом житлового будинку з господарськими будівлями. Заслухавши пояснення сторін, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Між тим, ч. 4, ст.. 41 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.12.1997 року по 23.12.2014 рік, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БК №213482 виданого повторно 06.02.2013 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-БК №159924 від 23.12.2014 року (а.с.6,7). Як вбачається з договору купівлі продажу, відповідач [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1851 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Червономотовилівської сільської ради, в с. Ч.Мотовилівка Фастівського району. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом [PERSON] 28.03.1998 року та зареєстрований в реєстрі за №741 (а.с. 8). З листа ГУ Держгеокадастру у Київській області Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області №…29-1015-99.7-1194/2-16 від 24.11.2016 року вбачається, що на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю, серія ЯМ №887436, за кадастровим номером 3224987201:01:010:0537, зареєстрований в Книзі записів реєстрації від 28.09.2012 року № 322490001003829 (а.с.9-10). З наданих позивачем документів також встановлено, що в період шлюбу на вказаній земельні ділянці сторонами був побудований житловий будинок загальною площею 75,0 кв.м і житловою 36,6 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим 11.08.2016 року Фастівським бюро технічної інвентаризації Київської області, довідкою КП Фастівської міської ради Фастівського БТІ від 28.10.2016 року (а.с.12-15, 16). Відповідачем та її представником не заперечувався той факт, що будинок фактично експлуатується за призначенням, однак він не прийнятий до експлуатації і не здійснена його державна реєстрація. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (статті 69, 70 СК України). Як передбачено ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить суд визнати спільним майном подружжя земельну ділянку площею 0,1851 га та обєкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по вул.. Чехова 5-а в с. Мотовилівка Фастівського району Київської області, набуті з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Як передбачено чинним законодавством характерними ознаками незавершеного будівництва, є обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва), це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.2 ст. 331 ЦК України). Отже, можна зробити висновок, що право власності на новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації. До того часу, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке з передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Вказане майно з дотриманням будівельних норм і правил може бути поділене між ними. За позовом одного з подружжя, членів сім»ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16 та у Постанові Верховного суду України від 16.12.2015 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення, підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не пізніш як через пятнадцять днів з дня їх прийняття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач та його представник зазначили, що поділ житлового будинку не прийнятого до експлуатації та не зареєстрованого на праві власності, по вул.. Чехова 5-а в с. Мотовилівка Фастівського району можливий. Ступінь його готовності, дає змогу визначити окремі частини будинку, які технічно можливо довести до кінця будівництва, тому позивач та його представник просили визнати за [PERSON] право співзабудовника на 9/20 частин обєкта незавершеного будівництва, з яких виділити йому окремі частини будинку: кухню 1-2, площею 15.8 м2; кімнати 1-3, площею 17,9 м2, загальна площа яких складає 33.7 м2 та надвірних будівель: погріб під частиною будівлі «Впід», гараж «В», колодязь питний «к», ? огорожі «№», ? огорожі, воріт, хвіртка «№1». Не погоджуючись з думкою позивача, відповідач заперечувала, зазначивши, що будинок не може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки будувався за кошти надані рідною її сестрою, [PERSON], за усною угодою про повернення всіх сум в подальшому, дані доводи сторони є безпідставними та жодним належним і допустимим доказом не підтверджені. Свідчення, які в судовому засіданні надавала свідком [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки остання путалася в своїх свідченнях, не зазначила суми коштів які позичались сестрі для будівництва спірного будинку, не зазначила в які періоди та на протязі якого часу. Крім того, на підтвердження своїх свідчень, свідок не надала суду жодного доказу, який би свідчив про факт передачі вказаних коштів, а також підтвердження того, що остання мала можливість надавати відповідачці кошти. На підтвердження обґрунтування позовних вимог, а саме готовності обєкта незавершеного будівництва, стороною позивача було заявлено клопотання про призначення експертизи, на вирішення якої було поставлено декілька питань. Як вбачається з висновку експерта №8889 судової інженерно технічної експертизи, складеного 18.09.2017 року, експертом [PERSON] було надано відповідь лише на два поставлені питання, з п'яти. А саме, експертом було визначено два можливі варіанти розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку згідно часток ?, ?, з визначенням різниці при відхиленні від ідеальних часток. Інші питання [PERSON] не було висвітлено, оскільки стороною відповідача не було забезпечено доступ до внутрішніх приміщень обєкту дослідження та не було надано усіх необхідних документів, що унеможливило експерта надати відповіді на поставлені в Ухвалі суду питання. Дії [PERSON] судом розцінено як ухилення від участі в експертизі, яка тягне за собою наслідки ст. 146 ЦПК України. Враховуючи те, що спірний обєкт незавершеного будівництва - є обєктом спільної сумісної власності подружжя, збудований за спільні кошти подружжя, будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, будинок не приймається до експлуатації і право власності на нього з вини відповідача не оформлюється. Реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, позивач не має можливості, так як, всі дозвільні документи на будинок було оформлено на ім'я відповідача. Тому, суд приходить до висновку, про доцільність визнання в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на ? частину земельної ділянки по вул.. Чехова в с. Мотовилівка Фастівського району та визнання за позивачем, як співзабудовником право на 9/20 частин житлового будинку № 5-а по вул. Чехова в с. Мотовилівка Фастівського району Київської області, які складаються з кухні 1-2, площею 15.8 м2; кімнати 1-3, площею 17,9 м2, загальна площа яких складає 33.7 м2 та надвірних будівель: погріб під частиною будівлі «Впід», гараж «В», колодязь питний «к», ? огорожі «№», ? огорожі, воріт, хвіртка «№1», збудованого у шлюбі із [PERSON] та не прийнятого в експлуатацію. (Варіант №1, план №2 відповідно до Висновку експерта № 8889 від 18.09.2017р.). Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за більшу ідеальну частку в домоволодінні в розмірі 22194 гривні. Суд прийшов до висновку задоволення позовних вимог та викладення їх саме в такій редакції, оскільки лише позивачем було запропоновано варіанти поділу незавершеного будівництва житлового будинку. Між тим, відповідач [PERSON] своїм правом не скористалася, зустрічну позовну заяву не надавала, а також не надавала своїх варіантів розподілу спільного майна. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений при звернені до суду на загальну суму 2808 гривень 20 коп. та судові витрати по проведенню експертизи 8255 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved