Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

у лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 13.10.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Житло План» (надалі - ТОВ «Авто Житло План») укладено договір про надання послуг № 044402, спрямованих на придбання об'єкту нерухомості, транспортного засобу, земельної ділянки та іншого черз програму «Авто-Житло». Відповідно до умов договору позивачка сплатила відповідачу одноразово реєстраційний внесок в розмірі 40 000, 00 грн. Проте відповідачем не виконані обов'язки передбачені договором. 31.10.2012 року позивачка звернулась до відповідача із листом-вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти, проте лист не було отримано відповідачем та повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. [PERSON] звернулась до Прокуратури Оболонського району м. Києва із заявою щодо незаконних дій посадових осіб ТОВ «Авто Житло План». 13.01.2012 року Прокуратурою Оболонського району м. Києва порушено кримінальну справу № 55-4053 за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України. Зазначила, що договір не відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, зокрема, така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержати компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Також вважає порушено вимогу ст. 905 ЦК України, оскільки в договорі відсутні вказівки про строк надання послуг замовнику на купівлю товару. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила суд визнати недійсним Договір № 044402 від 13.04.2012 року стягнути сплачені проценти та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До початку розгляду справи надала суду клопотання, в якому просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи та заперечення, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. За таких умов відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 13.04.2012 року між сторонами укладено договір про надання послуг № 044401 (а.с. 8-13). Предметом договору є надання учаснику Програми «Авто-Житло» послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу/об»єкту нерухомості, земельної ділянки та іншого через програму «Авто-Житло», організовану Товариством, базуючись на принципі взаємодопомоги учасників програми «Авто-Житло». Відповідно до умов п. 2.1 договору відповідач зобов'язувався перед позивачем зареєструвати його як учасника Програми «Авто-Житло», організовувати і проводити Розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару, організовувати та створювати умови для придбання товару учасниками програми, здійснювати оплату товару, забезпечувати отримання товару згідно з умовами діяльності програми та суворо дотримуватися даних умов. В свою чергу позивач зобов'язувався сплатити реєстраційний платіж, що становить 20 % в т.ч. з ПДВ від суми, визначеної в п. 1.3 договору, яка сплачується авансом при підписанні договору; сплатити комісійну плату в розмірі 5% в т.ч. ПДВ, від зазначеної суми; щомісячно сплачувати чисті платежі, дотримуватися умов діяльності програми «Авто-Житло». Згідно Додатку №1 до Договору від 13.04.2012 року позивачка стала учасником програми по придбанню об'єкта нерухомості орієнтованою вартістю 200 000, 00 грн., її щомісячний чистий платіж складає 3 333, 34 грн. Позивачкою сплачено 40 000, 00 грн. - реєстраційний платіж, 16 666, 00 грн. - щомісячні платежі, що підтверджується копіями квитанцій на (а.с. 14-21). Згідно положень ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької діяльності, є недійсними. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним не вимагається. Судом встановлено, що діяльність ТОВ «Авто Житло План» регламентована Умовами діяльності програми «Авто-Житло», що є Додатком №2 до вищевказаного договору від 13.04.2012 року. Умовами договору передбачено в якості обов'язку відповідача лише надання послуг, без визначення точного терміну надання товару та його вартості. Фонд програми «Авто-Житло» створюється за рахунок чистих платежів, сплачених учасниками програми «Авто-Житло», до фонду не належать реєстраційний платіж та штрафи - п.4.5 ст.4 Умов. Отже фонди формуються виключно з внесків інших клієнтів групи без залучення коштів товариства, в разі розірвання договору учаснику повертаються лише чисті платежі, реєстраційний платіж не повертається ні в якому разі, що врешті створює істотний дисбаланс між правами та обов»язками сторін по договору. Встановлено, що позивачка сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю, товариство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи «Авто-Житло». Суд також вважає таким, що обмежує права і свободи позивачки як громадянина України посилання у п.4 додаткових прикінцевих положеннях до Договору від 13.04.2012 року на те, що підписанням даного правочину, учасник програми «Авто-Житло» стверджує, що він погоджується з усіма його умовами, а також стверджує, що даний правочин не суперечить (відповідає) вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: даний правочин не включає в себе несправедливі щодо сторін умови; умови правочину не мають істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін правочину; даний правочин жодним чином не обмежує прав сторін. Намагання відповідача застерегтись умовами договору від можливого посилання саме на ці порушення, вказує на їх очевидну наявність у відносинах між сторонами. Закон України «Про захист прав споживачів» установив недійсність правочинів, здійснених в використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Такий правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За таких обставин, вказаний договір від 13.04.2012 року є нікчемним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, слід застосувати до вказаного договору наслідки його недійсності шляхом стягнення на користь позивача всіх внесених ним платежів. Стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає реєстраційний платіж в розмірі 40 000, 00 грн, п'ять щомісячних чистих платежі в розмірі 16 666, 07 грн. Вирішуючи спір, суд, у відповідності з вимогами ст. 360-7 ЦПК України, приймає до уваги Постанову Верховного Суду України від 23 травня 2012 року про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року у справі за позовом до ПАТ «Філдес Україна»з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, що є обов'язковим для всіх судів України. Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 560, 00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial