Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання її власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд за набувальною давністю. Вимоги обґрунтувала тим, що вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями належав [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Нова Чортория Любарського району Житомирської області. В квітні 2004 року, виїжджаючи за межі села Куснища, [PERSON] віддала їй цей будинок і дозволила у ньому проживати. 30.04.2004 року разом із членами сім`ї вселилась у будинок і проживає у ньому по сьогоднішній день. З цього часу відкрито, добросовісно, безперервно володіє та користується цим будинком, несе усі витрати по його утриманню, у 2009 році уклала договір на користування електроенергією. Спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, окрім неї на житловий будинок ніхто не претендує. Враховуючи наведену сукупність обставин, а також безтитульність нерухомого майна, вважає наявними підстави для визнання за нею права власності на нього за набувальною давністю. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Любомльський міський голова в канцелярію суду подав заяву про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідженням викладених у позові фактичних обставин справи встановлено їх відповідність наявним у справі письмовим доказам. Правове регулювання спірних правовідносини визначене наступними нормами. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про ви-знання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років …, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Наявними у справі письмовими доказами підтверджено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно користується і володіє упродовж більше 10 років житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями по [ADDRESS] , який є законним об`єктом. Витребуваною з держнотконтори інформацією стверджено, що спадкова справа після смерті юридичного власника нерухомого майна [PERSON] не заводилась. Про добросовісність володіння позивача свідчить те, що це нерухоме майно вона отримала безпосередньо від його власника. Жодні договірні правовідносини між ними не склалися. Тому, враховуючи обставини, за яких позивач вселилась і користується житловим будинком по даний час, суд приходить до висновку, що вчинені фактичним власником дії вона вважала достатніми підставами для подальшого отримання права власності на це майно. Дослідженими доказами об`єктивно доведене безперервне поводження позивача із майном, яке за своїми ознаками притаманне власнику. Інших осіб, які претендують на це майно, у справі не встановлено. Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved