Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що їй на підставі договорів дарування від 19 квітня 1984 року та 06 вересня 1990 року на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку з 22 березня 2003 року зареєстрований її син [PERSON] , який за вказаною вище адресою не проживає без поважних причин більше трьох років, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 13 лютого 2019 року депутатом Літківської сільської ради Броварського району Київської області Сахном С.М., адреса місця проживання відповідача їй невідома. Оскільки [PERSON] не проживає більше одного року без поважних причин у належному їй на праві власності будинку, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України він втратив право користування цим жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги вона підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договорів дарування від 19 квітня 1984 року та 06 вересня 1990 року належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Із довідки за № 176 від 14 лютого 2019 року, виданої виконавчим комітетом Літківської сільської ради Броварського району Київської області, видно, що у вказаному вище житловому будинку зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON] , 1954 р. н., її чоловік [PERSON] , 1955 р. н., та їхній син [PERSON] , 1976 р. н., відповідач у даній справі. Із наданих суду актів обстеження фактичного місця проживання від 18 серпня 2017 року, 25 квітня 2018 року та 13 лютого 2019 року, складених депутатом Літківської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] у присутності свідків, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у належному їй житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою зареєстрований і проживає її чоловік [PERSON] , також у даному будинку зареєстрований їхній син [PERSON] , який з березня 2015 року у будинку не проживає. Із листа від 01 березня 2019 року за вих. № 125, наданого на запит суду Літківською сільською радою Броварського району Київської області, видно, що з 22 березня 2003 року відповідач у цій справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у належному позивачу на праві власності житловому будинку [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування цим жилим приміщенням, позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved