Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, у якому посилається на те, що з 24 жовтня 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 113, від якого вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], які після того як шлюбно-сімейні відносини між ними було припинено залишились проживати разом із нею. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання в добровільному порядку, хоча є працездатним та інших осіб на його утриманні не має, тому для захисту прав неповнолітніх дітей вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на обох дітей щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ними повноліття, а вразі продовження навчання до досягнення 23 років, та на її утримання в розмірі 400 гривень до досягнення дитиною трьохрічного віку. У судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з'явилась, до суду надано заяву (а.с. 24), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 19, 23), не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи такі факти та відповідні їм правовідносини. З 24 жовтня 2007 року позивачка - [PERSON], [INFO] (а.с. 3) перебуває з відповідачем - [PERSON], [INFO] (а.с. 4) у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 113 (а.с. 5), від якого сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), які після того як шлюбно-сімейні відносини між ними було припинено залишились проживати разом із позивачкою (а.с. 10). Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання в добровільному порядку, хоча є працездатним та інших осіб на його утриманні не має, тому для захисту прав неповнолітніх дітей позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на обох дітей щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ними повноліття, а вразі продовження навчання до досягнення 23 років, та на її утримання в розмірі 400 гривень до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с. 1-2). У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст.ст. 75, 80, 84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, при цьому аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дружина, з якою проживає дитини, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги викладене, оцінюючи пояснення сторін, а також всі докази по справі, наведені норми права та їх аналіз і застосування до спірних правовідносин, враховуючи обставини вказані у ст. ст. 84, 182, 184 СК України, а саме враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, в судовому порядку, починаючи стягнення з 06 лютого 2014 року, тобто з моменту звернення позивачки до суду та на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень до досягнення дитиною трьох років, в судовому порядку, починаючи стягнення з 06 лютого 2014 року, тобто з моменту звернення позивачки до суду, при цьому суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в разі продовження навчання дітьми до досягнення віку 23 років, як заявлені позивачкою передчасно, оскільки відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України вказане право неповнолітньої дитини на даний час не порушено відповідачем і судового захисту не потребує. Таку допомогу відповідач може надавати, оскільки є працездатним та інших осіб на його утриманні не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial