Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У лютому 2017 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 21 листопада 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, вчинений відділом реєстрації актів громадянського стану Новомиргородського районного управління юстиції, актовий запис № 94. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина сторін проживає разом з позивачем. Посилаючись на ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 113 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки внаслідок різних поглядів на подружні обовязки сумісне життя не склалося, з початку 2016 р. шлюбні відносини припинилися, з цього часу сторони як сімя не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує повністю та просила суд задовольнити його, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що 21 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 94, вчиненого відділом реєстрації актів громадянського стану Новомиргородського районного управління юстиції. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 41 від 21.05.2003 року, вчиненого Новомиргородським р/в РАГС Кіровоградської області. Дитина сторін проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї за № 421 від 30.01.2017 року, виданої виконавчим комітетом Новомиргородської міської ради Кіровоградської області. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved