Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що з 12 квітня 2006 року по 02 квітня 2009 року вона з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис № 319. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 19 лютого 2009 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу вона займається вихованням сина, піклується про його фізичне та психічне здоров`я, створила йому належні соціально-побутові умови проживання. Зазначає, що вона працевлаштована, має постійний дохід та проживає у квартирі своїх батьків з сином - [PERSON] і сином - [PERSON] , який народився у від іншого шлюбу. У квартирі створені необхідні умови для проживання та розвитку дитини. [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, має заборгованість зі сплати аліменів. Останнім часом у них із відповідачам виник спір щодо місця проживання сина. З 13 серпня 2018 року їхній син навчається у комп`ютерній академії «Інтелікт» та відвідує заняття з англійської мови у приватному підприємстві «Центр розвитку Європи», у подальшому має намір продовжувати навчання. Крім того, [PERSON] у 2018 році відвідував басейн, за який вона оплатила 1 600 грн. Зазначала, що сума фактично понесених нею додаткових витрат на дитину становить 10 571 грн, тобто частка відповідача має бути - 5 285 грн 50 коп. Наперед понесені витрати на сина, згідно з договором про надання послуг з навчання від 11 жовтня 2018 року становить 5 880 грн та 1 300 грн, а тому частка відповідача - 3 590 грн. [PERSON] фізично здоровий, працює, а тому, вважає, що він має можливість сплачувати як аліменти так і додаткові витрати на дитину. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею; стягнути з [PERSON] на її користь половину суми від фактично понесених додаткових витрат у розмірі 5 285 грн 50 коп., половину вартості від попередніх додаткових витрат у розмірі 3 590 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В від 25 лютого 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення додаткових витрат на утримання дитини та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 18 квітня 2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, оскільки загальний розвиток здібностей дитини є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків. [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які народилася у другому шлюбі, один з яких має інвалідність. Зазначав, що спілкується із спільним сином та не ставив питання щодо зміни його місця проживання. У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду, з урахуванням уточнень, із зустрічним позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з 12 квітня 2006 року по 02 квітня 2009 року він із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] [INFO] . Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2009 року з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 19 лютого 2009 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також [PERSON] вказав, що він працює на посаді водія у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Обставиною, що унеможливлює сплату аліментів у розмірі половини його заробітку зазначає те, що не має додаткових доходів з рухомого чи нерухомого майна, він створив нову сім`ю з [PERSON] , від якого у них народилася двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ураховуючи викладене та посилаючись на зміну сімейного стану, [PERSON] просив суд, зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/7 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В від 02 липня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. 07 липня 2019 року від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві Деснянської адміністрації до суду надійшов висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, у якому зазначено, що вважають за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, враховуючи думку дитини. 08 липня 2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог про зменшення розміру аліментів, так як [PERSON] не піклується про сина, аліментів не сплачує, а 1/7 частина його доходів, яку він просить встановити, буде менша від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ураховуючи розмір його заробітної плати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 03 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила її задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] та його представник у задоволенні позову просили відмовити, зустрічний позов підтримали за викладеними в ньому обставинами та просили задовольнити. Вислухавши учасників справи, судом встановлено наступне. З 12 квітня 2006 року по 02 квітня 2009 року [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис № 319 (а. с. 6, зворот). Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1607 (а.с. 5, зворот). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2009 року (справа № 2-16133/2009) позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , народження аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 19 лютого 2009 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12). [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 66-68). Син [PERSON] - [PERSON] є дитина з інвалідністю (а.с. 71). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом з тим, згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи вік неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який на час ухвалення судового рішення досяг чотирнадцяти років, а відповідно до частини третьої статті 160 СК України, він має право визначитись з місцем свого проживання, тому суд вважає, що позовні вимоги частині визначення місця проживання дитини не підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вищевказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі №6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Отже, наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Крім того, системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] за період роботи з 13 липня 2017 року по 31 травня 2019 року на посаді водія у фізичної особа-підприємця [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 83 918 грн 64 коп. (а.с. 111). За таких обставин, вирішуючи питання щодо стягнення додаткових витрат на дитину, враховуючи, матеріальне становище [PERSON] , наявність у нього двох інших неповнолітніх дітей, один з яких є дитина з інвалідністю та потребує особливого догляду, непрацездатної дружини, відсутність у нього на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, тому суд вважає, що позовні вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] самостійно, на власний розсуд, обрала заклади, у яких син навчається. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням наведеного, доводи [PERSON] про те, що [PERSON] має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину ґрунтуються на припущенних, що у силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України є неприпустимим. Саме на [PERSON] покладено обов`язок довести обставини майнової спроможності [PERSON] сплачувати додаткові витрати на дитину, чого нею зроблено не було, що є її процесуальним обов`язком. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо зустрічних позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини та вказані [PERSON] доводи мають істотне значення у розмінні частини другої статті 192 СК України і є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягнуті судовим рішенням, з 1/4 частини до 1/6 частин від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15 липня 2020 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 382 грн 20 коп. На підставі статей 181, 182 СК України,

Outcome: partial