Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що працював з 11.12.1973 року по 29.12.2008 року в ПАТ «МК «Азовсталь». З березня 2003 року йому не виплачувались суми індексації заробітної плати. Просив стягнути з відповідача на його користь суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 29 грудня 2008 року у сумі 210,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 30 грудня 2008 року по 19 лютого 2014 року в сумі 193216,20 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності за участю його представника, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, які зазначені у ньому. Представник відповідача у судовому засідання позов не визнала та надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач не довів обґрунтованість заявлених позовних вимог належними доказами, а також пропустив трьохмісячний строк звернення до суду. Також посилався на те, що порушень трудового законодавства з боку ПАТ «МК «Азовсталь» немає, бо усі належні до сплати позивачу виплати останньому відповідач проводив своєчасно шляхом поетапного підвищення заробітної плати позивачу. Позивач не звертався до відповідача з заявою про виплату йому заробітної плати, хоча в останній день звільнення не працював, оскільки він був вихідним днем для позивача згідно графіку його роботи. Зазначила також, що розрахунки нарахованої суми індексації та компенсації, надані позивачем суду, не можуть братись до уваги, бо протягом зазначеного періоду часу відповідач підвищував заробітну плату позивачу з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. Внаслідок відсутності боргу з індексації заробітної плати у позивача відсутнє право на отримання компенсації за затримку у її виплаті. Крім того, оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати заробітної плати, то й відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. У зв'язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON], який є начальником планово-аналітичного відділу УМП відповідача, пояснив, що розрахунок, наданий відповідачем, здійснений на підставі діючого законодавства. Протягом зазначеного періоду часу відповідач підвищував заробітну плату позивачу з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. Суд, вислухавши представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 11 грудня 1973 року по 29 грудня 2008 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «МК «Азовсталь», що підтверджується копією трудової книжки позивача. 29 грудня 2008 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за віком. (а.с. 7) У день звільнення він не працював, оскільки вказаний день припав на вихідний день позивача в графіку його роботи по змінах, що підтверджується копією графіку № 3, довідкою відповідача від 17.03.2014 року та не заперечувалося представником позивача. (а.с. 36-37) При звільненні [PERSON] не була виплачена сума індексації заробітної плати в розмірі 42,57 грн. та сума компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 167,73 грн., що підтверджується розрахунком відповідача та не заперечувалося представником позивача. (а.с. 9-11). Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції від 1 січня 2003 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та компенсації втрати частини заробітної плати входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, суд вважає, що суми індексації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою), а тому в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому до виплати сум індексації та компенсації без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 6 березня 2003 року (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З наданого відповідачем на адвокатський запит розрахунку індексації заробітної плати [PERSON] з компенсацією за затримку у виплаті, починаючи з березня 2003 року, вбачається, що за період з 1 березня 2003 року по 29 грудня 2008 року сума нарахованої індексації становить 1031,87 грн., сума компенсації за несвоєчасну виплату індексації 122,35 грн., сума компенсації за несвоєчасно виплачену компенсацію 45,38 грн., а виплачено було усього 989,30 грн. Тож сума невиплаченої індексації та компенсації за вказаний період складає 210,30 грн. Одночасно суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що підвищення позивачу заробітної плати ПАТ «МК «Азовсталь» проводив випереджаючим шляхом за період з 1 березня 2003 року по 30 вересня 2005 року з урахуванням прогнозованого рівня інфляції. (а.с. 33-35) До такого переконання суд приходить з огляду на те, що ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» набрала чинності 31 березня 2005 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України». При цьому зміни до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в частині можливості нараховувати заробітну плату випереджаючим шляхом, враховуючи прогнозований рівень інфляції, були внесені на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що набрала чинності 25 травня 2006 року, та за якою було «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» доповнено абзацами 4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Таким чином, механізм реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» було введено у дію лише з 25 травня 2006 року. Суд зазначає при цьому, що заборгованість з індексації заробітної плати та компенсації позивачу за період з березня 2003 року по вересень 2005 року включно в розмірі 42,57 грн. утворилась у відповідача до практичної реалізації положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на підставі «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що підтверджується наданим розрахунком. На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що заробітна плата позивача підвищувалась відповідачем випереджаючим шляхом за період з 1 березня 2003 року по 30 вересня 2005 року із урахуванням прогнозного рівня інфляції при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за цей період. Таким чином суд встановив, що розмір заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті з боку ПАТ МК «Азовсталь» перед позивачем становить 42,57 грн. та 167,73 грн. відповідно. Враховуючи, що згідно положень наведених нормативних актів індексація заробітної плати разом із компенсацією входять до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, які не зазначені у наданому представниками відповідача розрахунку, то суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем позивачу відповідних сум належить утримати з вказаних сум передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання повного розрахунку при пред'явленні [PERSON] 15.01.2014 року про це вимоги, чим спричинив йому моральну шкоду. Тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми, а саме лише 210,30 грн., позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 3 ЦК України, задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу згідно із наданою квитанцією адвоката, суд керується ст.84 ЦПК України, де зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, стосується лише судового розгляду справи. Проте адвокат [PERSON] не брав участі у судових засіданнях, а лише складав позивачу процесуальні документи, тому в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та у зв'язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з ПАТ МК «Азовсталь» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами, «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078,

Outcome: partial