Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), в інтересах якого діє Білий В.С. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 13102 грн та судові витрати в сумі 2694,79 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 30 грудня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки BMW 525 номерний знак [NUMBER] . 19 грудня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля та автомобіля марки Daewoo Matiz, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На підставі аварійного сертифікату було складено страховий акт №00246357 та розрахунок суми у зв`язку з чим ПрАТ «СК «Уніка» виплатило страхове відшкодування в сумі 87804,60 грн. В подальшому сума страхованого відшкодування збільшилась ще на 24298,10 грн у зв`язку фактичним збільшенням вартості ремонтних робіт застрахованого автомобіля. 15 березня 2018 року на підставі додаткового наданих документів ПрАТ «СК «Уніка» здійснило доплату страхованого відшкодування. Таким чином, загальна сума страхового відшкодування становить 112 102,70 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в публічному акціонерному товаристві «НАСК «Оранта», яке виплатило ПрАТ «СК «Уніка» 99 000 грн. Ураховуючи те, що [PERSON] , відповідно до ст. 1194 ЦК України повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій винуватця ДТП та сумою сплаченого страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року позовну заяву ПрАТ «СК «Уніка» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 14 травня 2021 року від позивача надійшов лист на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 17 листопада 2021 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відзив від відповідача не надійшов. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір добровільного страхування транспортних засобів, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки BMW 525 номерний знак [NUMBER] . 19 грудня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки BMW 525 номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки Daewoo Matiz, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На підставі аварійного сертифікату, страхового акта №00246357 та розрахунку вартості ремонтних робіт ПрАТ «СК «Уніка» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в сумі 87804,60 грн. Згідно зі страховим актом №00246357 вартість ремонтних робіт застрахованого автомобіля збільшилась на 24298,10 грн, яке позивач на підстав платіжного доручення від 15 березня 2018троку перерахував ТОВ «АВТ Баварія Київ». Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ТОВ «НАСК «Оранта») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ПАТ «Таскомбанк» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON] , перевищує виплачений ПрАТ «СК «Уніка» розмір страхового відшкодування, слід дійти висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та виплаченим страховим відшкодуванням. Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви, а саме 2102 грн.

Outcome: approved