Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 663; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 779 грн. щомісячно до його повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1 242 грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що 06 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 663. Через постійні конфлікти та суперечки їхнє з відповідачем спільне подружнє життя виявилося неможливим. Кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, тому будь-які подружні стосунки вони припинили. З червня 2019 року кожен з подружжя живе своїм окремим життям. Вказано, що позивач разом з дитиною зареєстрована у місті Кропивницький й тимчасово проживає з дитиною за адресою: [ADDRESS] у її мами, яка їй допомагає у догляді за дитиною, а чоловік живе у м. Львові з іншою жінкою. Подальше подружнє життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливі. Шлюб має формальний характер й примирення неможливе. Сім`я фактично розпалась, тому виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. У даному випадку розірвання шлюбу відповідає їхнім з відповідачем інтересам та інтересам дитини. Зазначено, що від шлюбу вона з відповідачем мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення подружніх стосунків з відповідачем дитина залишилась проживати з нею й перебуває на її повному утриманні. Витрати щомісячно на утримання дитини становлять не менше 4 000 грн. Це витрати на харчові продукти, ліки, засоби гігієни, одяг, витрати на оплату комунальних послуг, транспортні та інші необхідні витрати. Вказано, що позивач намагається забезпечити дитині рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, однак існують матеріальні проблеми, пов`язані з тим, що вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років й тому отримує лише соціальну виплату у розмірі 860 грн. щомісячно, що менше від прожиткового мінімуму, який з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року становить 2102 грн. та явно недостатньо для забезпечення належного рівня утримання себе й дитини. Вийти з відпустки й приступити до роботи щоб отримувати більший дохід, вона поки що не може тому, що дитина має лише один рік від народження й потребує постійного материнського догляду, який стане неможливим якщо почне повноцінно працювати. Відповідач, виходячи зі своїх можливостей, на власний розсуд вирішені строки та сумах надає кошти на утримання дитини, але така його допомога є нерегулярною й недостатньою, тому подальша формальна невизначеність щодо обов`язків відповідача по матеріальному утриманню дитини є загрозливою для дитини й тому підлягає вирішенню у судовому порядку. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 30 березня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що вимогу про розірвання шлюбу він визнає. З розміром аліментів, які просить стягнути позивач, не погоджується. Зазначено, що син [PERSON] після припинення стосунків між ними залишився проживати разом з матір`ю. Проте, він як батько має право бачитись з дитиною і навіть більше він зобов`язаний брати учать у житті сина, його вихованні та розвитку, в зв`язку із чим він планує звертатись до органів опіки в піклування з проханням встановити йому дні побачення з дитиною з можливістю забирати його до себе без присутності матері, оскільки наразі не вдається йому домовитись з позивачем. Враховуючи, що на сьогодні вони проживають в різних містах, навіть за надіслання йому фото дитини чи спілкування по скапу позивач вимагає вислати їй гроші. Твердження позивача про те, що він матеріальну допомогу надає нерегулярно та в недостатньому розмірі є надуманими та безпідставними та спростовується наявними доказами. Оскільки, з кінця 2019 року відповідач і позивач припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство та з цього часу мешкають у різних місцях, але неповнолітній син залишився з матір`ю, відповідач надсилав позивачу грошову допомогу на утримання неповнолітньої дитини, додаткові витрати пов`язані з лікуванням чи обстеженням дитини, орієнтовано в сумі 1500 - 2000 грн. щомісячно. З 01 лютого 2020 року, він влаштувався на посаду лікаря приймального відділення Пустомитівської центральної районної лікарні. Місячний дохід з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб на руки становить 5314,68 грн., з яких він тільки на проїзд витрачає в середньому 570 грн. Зазначено, що відповідач не здійснює витрат, що перевищують його заробіток (дохід). Не володіє на праві власності жодним транспортним засобом, а з нерухомості йому на праві спільної сумісної власності із його батьком належить квартира в м. Львові, в якій вони всією сім`єю проживають. Позивач стверджує, проте не надає жодної квитанції, розрахункового документа, який би підтверджував, що вона витрачає на дитину 4000 грн. в місяць. Позивачем також не надано доказів про наявність у дитини особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, зважаючи на рівень його доходів та необхідність забезпечити належний рівень життя та розвитку дитини, він згоден виплачувати щомісячно 1350 грн. аліментів на утримання дитини, враховуючи, що такий розмір відповідає 1/4 його щомісячних доходів, тобто законодавчо встановленого розміру при присудженні аліментів в частці від доходу батька. Твердження позивача про те, що він погодився і визнає розмір аліментів на неї і дитину в сумі 3021 грн. є неправдивими та необґрунтованими, оскільки в силу своїх доходів та витрат він не має можливості оплачувати такі аліменти. Враховуючи майновий стан, він готовий надавати на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку 600 грн. в місяць. В судове засідання від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Додатково зазначала, що доводи відповідача про неможливість сплати достатніх для утримання дитини сум жодним чином не аргументував. Для того, щоб їй з дитиною фізично вижити необхідно до наявного у неї доходу у розмірі 860 грн. додатково мати ще 3021 грн. (1 779 грн. для досягнення суми прожиткового мінімуму дитини та 1242 грн. для досягнення суми її прожиткового мінімуму), що вона цілком обґрунтовано й правомірно просить стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не звився, повідомлявся належним чином. Суд, в межах наданих доказів, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2017 року - актовий запис про реєстрацію шлюбу № 663, вчинений Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] . Сім`я розпалась, причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, відсутність спільних інтересів. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, з червня 2019 року проживають окремо. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами, дитина залишилась проживати з матір`ю, проти чого батько не заперечував. Позивач посилається на відсутність матеріальної можливості самостійно забезпечити належне утримання дитини і вимагає стягнути з батька аліменти на утримання сина в розмірі 1779 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Сторона позивача зазначає, що відповідач є працездатною особою та інших утриманців не має. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до роз`яснень, що містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін, сім`я розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, шлюб носить формальний характер, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України« Про Державний бюджет України на 2020рік» визначено,що у 2020році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1січня 2020року 1779грн.,з 1липня 1859 грн.,з 1 грудня 1921грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.ст. 12, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1350 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці, аліменти в даному розмірі є більшими ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання сина в більшому розмірі позивач суду не надала. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивачем не доведено наявність у відповідача достатнього заробітку чи доходу, з якого можуть бути стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1242 грн. щомісячно. Натомість відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 600 грн. Враховуючи матеріальне становище позивача, те, що вона не працює, не має джерела доходу у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з [PERSON] можливо стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення сином трьох років. За вищевикладених обставин позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial