Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.02.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №43. Від шлюбу з відповідачем сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Наразі позивачка разом із дітьми проживає окремо від відповідача. Діти перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідач добровільно не виконує свого обов`язку по утриманню спільних дітей, не надає матеріальної допомоги, яка б була достатньою для забезпечення їх гармонійного розвитку, що ставить позивачку у край скрутне матеріальне становище. Зазначає, що їй не відоме точне місце роботи відповідача, лише відомо, що він працює без офіційного оформлення та має мінливий дохід. Окрім того, у власності (користуванні) відповідача перебуває автомобіль, на обслуговування якого він витрачає кошти. Відповідач аліменти нікому не платить, працездатних осіб на його утриманні не перебуває, не є особою з інвалідністю, та, як відомо позивачу, тяжкими хронічними захворюваннями не страждає. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання доньки та сина з відповідачем не досягнуто, на теперішній час він не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, в зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000 грн щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, пояснив, що у урахуванням мінливості його доходу, відсутності офіційного працевлаштування, має змогу сплачувати аліменти щомісяця в розмірі 1\~200 грн на кожну дитину. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення учасників справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов наступного висновку. Встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 14.02.2015 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.7,9). Неповнолітні діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, на підтвердження чого надана довідка виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області №1842 від 24.11.2020 (а.с.11) та не заперечується відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Так, для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, - з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. При визначенні розміру аліментів суд враховує, ту обставину, що обов`язок по утриманню дітей лягає на плечі обох батьків, які відповідно до ст.180 СК України зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача як аліменти на спільних дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: partial