Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 07.08.1993 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сімферопольського управління юстиції у м. Сімферополі, актовий запис №984. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 серпня 1993 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між сторонами не склалося через різний характер та різні погляди на життя, сторони не ведуть спільне господарство та не мають подружніх стосунків. Подальше сімейне життя і збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечитиме інтересам кожного з подружжя. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). За змістом ст. 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам подружжя, а також беручи до уваги те, що з моменту пред'явлення [PERSON] позову про розірвання шлюбу у сторін було достатньо часу для примирення, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved