Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про приведення об'єкту у первісний стан, усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] зобов'язання демонтувати самочинно встановлену кам'яну огорожу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про зобов'язання демонтувати самочинно встановлену кам'яну огорожу, треті особи - [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду первісно представник [PERSON] посилалась на ті обставини, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] без оформлення дозвільних документів самочинно встановлено огорожу навколо земельної ділянки позивача, порушуючи межі, встановлені державним актом на право власності на земельну ділянку. Як зазначає сторона позивача, в результаті неузгодженого будівництва огорожі позивачці завдано значного матеріального збитку та заподіяно моральної шкоди. У зв'язку з ігноруванням приписів про приведення земельної ділянки у первісний стан згідно технічних документів [PERSON] звернулась з позовом в суд, в якому, неодноразово уточнивши первісні вимоги, просила суд зобов'язати [PERSON] привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом перенесення паркану між ділянками [PERSON] та [PERSON] відповідно до меж, визначених правовстановлюючими документами та усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON], а також зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] можливість провести ремонтні роботи щодо цоколю та даху, а також встановити мостіння вздовж стіни за вказаною адресою. Крім того, сторона позивача просила суд стягнути з відповідачів суму відшкодування заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди. У процесі розгляду цивільної справи із зустрічним позовом до [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] про зобов'язання демонтувати самочинно встановлену кам'яну огорожу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради. Неодноразово уточнивши свої позовні вимоги, [PERSON] та [PERSON] , заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], просили суд зобов'язати [PERSON] за власні кошти демонтувати капітальний паркан на вході на земельну ділянку [PERSON] зі сторони [ADDRESS], який збудовано, як посилаються позивачі у своєму позові, незаконно, з порушенням меж, визначених правовстановлюючими документами, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] матеріальний збиток у сумі 3614,20 гривень, моральну шкоду у загальному розмірі - 80000,00 гривень, судові витрати у загальному розмірі - 2436,00 гривень. У процесі розгляду цивільної справи із самостійним позовом до [PERSON] звернувся представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - [PERSON], [PERSON]. Представник адміністрації просив суд зобов'язати [PERSON] за свій рахунок демонтувати самочинно встановлену кам'яну огорожу та у разі невиконання у добровільному порядку рішення суду застосувати вимоги ст.75 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на демонтаж самочинно встановленої кам'яної огорожі за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати просив покласти на [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на ті обставини, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без оформлення дозвільних документів було самочинно збудовано кам'яну огорожу на землі територіальної громади м. Одеси. Органом місцевого самоврядування було винесено відповідне розпорядження щодо знесення кам'яної огорожі, встановленої [PERSON] без дозвільних документів, однак, [PERSON] дане розпорядження проігнорувала. У зв'язку з чим Малиновська районна адміністрація вимушена звернутись до суду із відповідним позовом. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з'явився, але від представника адміністрації надходила заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст.211 ч.3 ЦПК України. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, - суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а заявлені позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі, - з наступних підстав. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., реєстровий №2339. Крім того, відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., реєстровий №2340, [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 174,30 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка складає частину земельної ділянки загальною площею 0,0611 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка). Також, 24 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], який на момент укладення угоди був співвласником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], було складено угоду, відповідно до якої встановлено проїзд автомобіля шириною 3 м довжиною 17,46 м визначивши його у загальне користування. Однак, відповідної згоди між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] досягнуто не було. Судом звернуто увагу на те, що [PERSON] зверталась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] залишені без задоволення. Відповідно до матеріалів справи, вказане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як зазначено у ст. 61 ч.4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до договору дарування від 17 жовтня 2009 року [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку, кадастровий [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0437 га, у тому числі по угіддях: 0,0437 га - рілля, у межах згідно з планом з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2011 року, засвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,0437 га, в тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0437 га, в межах згідно з планом, кадастровий [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка). Як свідчить [PERSON], в процесі користування майном [PERSON] та [PERSON] було збудовано огорожу, яка не відповідає межам, визначеним у правовстановлюючих документах та підлягає перенесенню відповідно до нормативно встановлених кордонів. Крім того, сторона посилається на те, що в неї немає можливості провести ремонтні роботи цоколю та даху, а також встановити мостіння вздовж стіни будинку [ADDRESS], через чинення перешкод з боку [PERSON] та [PERSON] Також, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму у результаті неправомірних дій збитків та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень. Проте, аналізуючи викладені у позову [PERSON] обставини, надаючи правову оцінку правовідносинам, що стались, вивчивши матеріали справи у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступного. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, викладені у позовній заяві [PERSON] обставини щодо неправомірного, незаконного будівництва огорожі з боку [PERSON] та [PERSON] не підтверджено, доказів не надано. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні її власністю, не надаючи особі можливості ремонту цоколю та стіни свого будинку, встановити мостіння біля будинку, в результаті чого стіна її будинку постійно намокає. Крім того, [PERSON] зауважила, що на сусідній земельній ділянці відбувається будівництво, яке не було узгоджене з нею, як з сусідкою, та почате із порушенням СНіП 30-02-97 «Планування і забудова території». Огрунтовуючи невідповідність дійсності посилань [PERSON], слід зазначити наступне. Відповідно до висновку судового експерта ТОВ «Одеська незалежна експертиза України» Кріві К.В. №СЕ-2502-1-801.17 від 28 серпня 2017 року технічний стан стіни будинку [PERSON] по [ADDRESS], що виходить на земельну ділянку [PERSON] на момент проведення експертизи класифікується як «добрий», цоколя будинку як «незадовільний». За результатами експертного дослідження, зокрема, було виявлено наступне: те, що зовнішні пошкодження стіни будинку [PERSON], що виходить на земельну ділянку [PERSON], зосереджені на куті будинку, зокрема на цоколі у нижній частині біля водостічної труби, на якій, в свою чергу, відсутній злив (коліно, відвід), а також відсутній організований водозбірник (лоток, каналізаційний люк тощо), куди б стікали атмосферні опади, через що з водостічної труби атмосферні опади стікають одразу на цоколь будинку та вимощення, які розташовані біля та під трубою; те, що аналогічна вищевказана ситуація щодо водостічної труби зображена на фотографіях, наявних в наданих матеріалах справи, тобто на протязі приблизно 2-х років атмосферні опади, які потрапляють до водостічної труби стікають на цоколь будинку [PERSON] та відмостку, що спричиняє їх періодичному замоканню; те, що біля вказаної водостічної труби влаштована дренажна трубка системі кондиціювання для видалення конденсованої вологи, яка виходить з будинку [PERSON], при цьому трубка виведена таким чином, що волога стікає з неї на існуючу відмостку, що також спричиняє їх періодичному замоканню; те, що пошкодження наявні лише в оздоблювальному шарі цоколя, при цьому характер пошкоджень (тріщини, відставання штукатурного шару) свідчить про те, що пошкодження виникли з плином часу, тобто не є результатом одноразового або кількаразового прикладання механічної сили - від удару, відколювання тощо. Експерт прийшов до висновку про те, що зовнішні пошкодження стіни будинку [PERSON] по [ADDRESS], що виходить на земельну ділянку [PERSON], а саме її нижньої частини - цоколю - могли утворитися через періодичне зволоженні (замокання) атмосферними опадами з водостічної труби системи водовідведення з даху та конденсованої вологи з дренажної трубки системи кондиціювання будинку [PERSON] За результатами обстеження було виявлено, що пошкодження стіни будинку [PERSON], що виходить на земельну ділянку [PERSON], зосереджені на куті будинку, зокрема на цоколі у нижній частині біля водостічної труби, при цьому пошкодження наявні лише в оздоблювальному шарі цоколя, будь-яких пошкоджень конструкції стіни та фундаменту у вигляді тріщин, викривлень горизонтальних ліній тощо не виявлено. Таким чином, псуванні стіни будинку (намокання) не призвело до псування фундаменту будинку [PERSON] (виникнення тріщин) за адресою: [ADDRESS]. Крім того, встановлення мостіння біля стіни будинку [PERSON] по [ADDRESS], що виходить на земельну ділянку [PERSON], технічно є можливим. Проте, слід зазначити, що за умови влаштування мостіння біля будинку [PERSON], воно буде розташоване на земельній ділянці [PERSON], тобто на чужій земельній ділянці, що потребуватиме вирішенню юридичних питань, передбачених чинним законодавством. Необхідно звернути увагу, що жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди [PERSON] у користуванні власністю та незаконно здійснюють будівництво на її земельній ділянці суду не представлено. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимог [PERSON] та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] та [PERSON], суд звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2013 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0437 га, кадастровий [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як зазначають [PERSON] та [PERSON], у грудні 2014 року [PERSON] здійснила перешкоджання у завезенні будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку [PERSON] Згідно ст. 27 ч. 1 Закону України від 17.02.2011 р. «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу № 103 від 05.07.2011 р. і зі змінами № 66 від 25.02.2013 р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», розділ II. Порядок оформлення будівельного паспорта, ч. 2.1. засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову. Отже, з 05 липня 2011 року для отримання будівельного паспорта не потрібна згода сусідів, суміжних землевласників, а потрібна згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову, засвідчена в установленому порядку. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Цільове призначення земельної ділянки [PERSON] - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] зловмисно перейшовши межу [PERSON] та межу [ADDRESS], самочинно збудувала перед своїм будинком капітальний паркан (огорожу із каменю) висотою 2 м., довжиною 5,17 м., що підтверджується технічним звітом «Про винесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості)». В ході геодезичних робіт з винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) були виявлені розбіжності у межах, що склалися на місцевості та згідно даних Державного земельного кадастру, що відображено в плані, М 1:200, системи координат СК-63 «Винос меж земельної ділянки в натуру (на місцевість)», за адресою: [ADDRESS]. Було виявлено: на вході на земельну ділянку [PERSON], зі сторони [ADDRESS] відхилення від межі між [PERSON] та [PERSON] становить 240 мм. (2,82 м.- 2,58 м.). За рахунок чого звузилась земельна ділянка гр. [PERSON] з 2,82 м. до 2,58 м. Фактична ширина на вході на земельну ділянку [PERSON] становить 2,58 м. Встановлено, що на вході на земельну ділянку [PERSON] впродовж 5,17 м. капітального паркану [PERSON] відхилення від межі між [PERSON] та [PERSON] становить від 234 мм. до 230 мм. Фактична межа між [PERSON] та [PERSON] проходить по земельній ділянці [PERSON], за рахунок чого фактична площа земельної ділянки [PERSON] зменшується на 0,0001 га. Фактична межа між [PERSON] та [PERSON] на відстані 8,23 м. і 8,25 м. проходить по земельній ділянці [PERSON], за рахунок чого фактична площа земельної ділянки [PERSON] зменшується на 0.0009 га. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було надано відповідь на звернення [PERSON] від 13 серпня 2015 року за № 01-26/Б-36-1203 стосовно самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]., згідно якої було встановлено, що за вищезазначеною адресою [PERSON] шляхом самовільного будівництва капітального паркану захопила земельну ділянку загального користування, з боку [ADDRESS], орієнтовною площею 2,5 кв. м. та земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], орієнтовною площею 2 кв. м., що порушує вимоги п. б) ст. 211 ЗК України. Таким чином, спеціалістами Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11 вересня 2015 року за №000532, який з метою відповідного реагування направлено до Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Згідно ч. 1 п. б) ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: б) самовільне зайняття земельних ділянок. Також, наявність капітального паркану [PERSON], збудованого за межею її території, на земельній ділянці [PERSON] підтверджує топографічна зйомка М 1:500, яка видана геодезичною службою 14 серпня 2015 року. Згідно Конституції України, стаття 41, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 316 ЦК України, правом приватної власності є право особи на річ (майно), яке здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм на власний розсуд. Дії [PERSON] із самовільного зайняття земельної ділянки порушують права [PERSON], як власника земельної ділянки, на самостійне володіння, користування, розпоряджання нею. Згідно ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути і позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення. У відповідності до ст. 386 ч.ч. 2,3 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. На підставі ст. 376 ч. 4 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка його здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст. 24 ч.2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення. Відповідно до ст. 15 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 78 ч. 1 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. У відповідності до ч. З ст. 79 ЗК України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Згідно ст. 90 ч. 1 п. б) та ч. 2 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 152 ч. 2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 80000,00 гривень, [PERSON] та [PERSON] наголошували на тому, що на протязі 6 років [PERSON] змушувала їх постійно переживати, шантажувала, погрозами намагалася відняти частину земельної ділянки, площею 65,07 кв.м., постійно перешкоджала в будівництві житлового будинку, завезенню будівельних матеріалів. Також, [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку [PERSON], збудувавши капітальний паркан та заблокувала вхідні ворота. Всі ці дії призвели до погіршення здоров'я [PERSON] і членів її сім'ї та до необхідності постійно купувати ліки для підтримки задовільного стану свого здоров'я. У [PERSON], учасника Великої Вітчизняної війни, ще четверо членів сім'ї, донька має психіатричне захворювання, яка неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні, якій потрібна окрема кімната і тиша. Такі умови планувалися у будинку ще з 2010 року, але через перешкоджання у будівництві житлового будинку та неправомірні дії [PERSON], це не здійснилося. На підставі ст. 23 ч.ч.1, 2, 3 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що [PERSON] та [PERSON] з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявили до стягнення [PERSON] та [PERSON], суд вбачає надмірною, та вважає доцільним обмежити компенсацію моральної шкоди сумою в розмірі 5000,00 гривень. Як вже згадувалось раніше, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог [PERSON] та [PERSON] та прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Таким чином, суд прийшов до висновку, що дійсно капітальний паркан [PERSON] збудований із порушенням норм законодавства та підлягає демонтажу, заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення матеріальних збитків не підтверджені належними доказами, тому суд вбачає обґрунтованим відмовити у задоволенні даних вимог, крім того, заявлена моральна шкода, завдана [PERSON] та [PERSON] є надмірною, тому суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди з [PERSON] та користь [PERSON] та [PERSON] у розмірі - 5000,00 гривень. Аналізуючи викладені у позовній заяві Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради обставини, суд доходить висновку про доцільність задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Так, відповідно до акту №000532 від 11 вересня 2015 року, складеного Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, в ході виїзної перевірки вищезазначеної земельної ділянки було виявлено, що [PERSON] шляхом самовільного будівництва будівельного паркану захопила земельну ділянку загального користування з боку [ADDRESS], орієнтовною площею 2,5 кв.м.та земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] орієнтовною площею 2 кв.м., що порушує вимоги п. б) ст. 211 ЗК України. Згідно акту перевірки 3004573 від 07 жовтня 2015 року, складеного Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, було виявлено факт порушення п.9.1 (20) Правил благоустрою території м. Одеси» від 23 грудня 2011 року №1631-VI, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, що порушує правила благоустрою м. Одеси. У результаті перевірок [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності з приводу порушення правил благоустрою м. Одеси, про що свідчить постанова у справі про адміністративне правопорушення №835 від 01 грудня 2015 року. Крім того, відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 січня 2016 року №26/01-06 [PERSON] зобов'язано знести кам'яну огорожу, встановлену без дозвільних документів на землі територіальної громади у [ADDRESS] у термін до 05 лютого 2016 року. Проте, вказане розпорядження станом на 08 лютого 2016 року з боку [PERSON] добровільно виконано не було, кам'яний паркан знесений не був, про що свідчить акт, складений комісією відділу ЖКГ та благоустрою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Також, у позовній заяві представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради просив суд, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати ч.2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на демонтаж самочинно встановленої кам'яної огорожі за адресою: [ADDRESS]. З цього приводу суд вважає необхідним роз'яснити, що відповідно до ст. 75 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради просив стягнути з [PERSON] понесені судові витрати на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідно до платіжного доручення №210 від 16 червня 2016 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради за подачу до суду позову до [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у загальному розмірі 2436,00 гривень. Також, відповідно до ст. 140 ч.2 ЦПК України розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, відповідно до рахунку №16 від 07 липня 2015 року та квитанцій №0.0.428769315.1 та №0.0.424996928.1 [PERSON] за проведення геодезичної зйомки та видачу технічного звіту сплачено 2000,00 гривень; відповідно до квитанції №ПН №373 від 25 липня 2015 року [PERSON] сплачено 53,00 гривні за отримання витягу з Державного земельного кадастру; відповідно до квитанції №204370 від 28 липня 2015 року [PERSON] за топографічну зйомку сплачено 1541,20 гривень. З огляду на викладене, суд також вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати - у розмірі 3594,00 гривень. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у загальному розмірі 1378,00 гривень.

Outcome: partial