Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л» про примусове виконання обов`язків в натурі за договором інвестування, треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нові Черемушки», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Виконавчий комітет Одеської міської ради. В обґрунтування своєї позиції, позивач посилалася на ті обставини, що 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Ліберті Л» було укладено договір інвестування житла №14/нч, у якому ТОВ «Ліберті Л» зобов`язалось відповідно до державно-будівельних норм здійснити будівництво групи житлових будинків, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та передати у власність [PERSON] нежитлове приміщення №2, загальною площею 65,48 кв.м., а остання - зобов`язалась оплатити вартість майна та прийняти його у власність за актом прийому-передачі після здачі будинку в експлуатацію. Згодом ТОВ «Ліберті Л» уклало із ТОВ «БІК «Югстрой» договір про співробітництво «72-05і від 14 вересня 2005 року, який у подальшому викладено як договір про спільну діяльність від 04 грудня 2006 року. Відповідно до додаткової угоди №5 від 05 серпня 2014 року до вищевказаного договору учасниками спільної діяльності із будівництва та вводу в експлуатацію стали ТОВ «Ліберті Л» та КП «Міське капітальне будівництво». Як зазначає сторона позивача, вона виконала свої зобов`язання за договором у повному обсязі, однак, ступінь готовності об`єкту будівництва не відповідає державним будівельним нормам, а користування належним їй майном є небезпечним для життя, у зв`язку з чим позивач звернулась із даним позовом до суду. Від представника Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво» надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник підприємства заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що КП «Міське капітальне будівництво» не є стороною за договором інвестування, крім того, вказував на те, що згідно із актом прийому-передачі від 16 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ліберті Л», сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно строків, обсягів та якості виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Також представник вказував на те, що згідно із рішенням суду договір про спільну діяльність, укладений між ТОВ «Ліберті Л» та КП «Міське капітальне будівництво» №б/н від 04 грудня 2006 року, було розірвано. Представник ТОВ «Ліберті Л» правом подачі відзиву не скористався, відзив від ТОВ «Ліберті Л» до суду не надходив. [PERSON] надала відповідь на відзив КП «Міське капітальне будівництво», у якому, зокрема, вказувала, що під час підписання акту прийому-передачі належного їй майна, вона не будучі фахівцем у галузі будівництва, сприйняла запевнення будівельників, що недоліки будуть найближчим часом усунуті, а тому і підписала відповідний акт, вважає, що КП «Міське капітальне будівництво» є стороною у даному випадку. Представник позивача [PERSON]. у відкрите судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Представник Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво» у відкрите судове засідання з`явилася, заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник ТОВ «Ліберті Л» у відкрите судове засідання не з`явився, товариство повідомлялось про розгляд даної справи належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Представники Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нові Черемушки» у відкрите судове засідання з`явились, підтримали позов, просили суд його задовільнити. Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України у відкрите судове засідання не з`явився, інспекція повідомлялась про розгляд даної справи належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, установа повідомлялась про розгляд даної справи належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду справи і на підставі наявних доказів судом встановлено, що 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Ліберті Л» було укладено договір інвестування житла №14/нч, у якому, зокрема, ТОВ «Ліберті Л» здійснює 100% фінансування будівництва об`єкту нерухомого майна згідно із договором про спільну діяльність від 01 грудня 2006 року, укладеного між ТОВ «Ліберті Л» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради. Згідно із п. 3.1 Договору ТОВ «Ліберті Л» зобов`язується передати [PERSON] об`єкт інвестування, а остання зобов`язується прийняти об`єкт інвестування і сплатити за нього підприємству інвестицію. Як вбачається із п. 6.1 Договору, після внесення інвестору 100% інвестицій у ІІ кварталі 2012 року підприємство зобов`язується передати інвестору об`єкт будівництва, а інвестор зобов`язаний прийняти відповідний об`єкт. Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору №14/нч про інвестування від 27 жовтня 2011 року, зокрема, продовжено термін передачі об`єкту будівництва до ІІІ кварталу 2013 року. Як вбачається із п. 5.3.1, 5.3.2 на момент підписання цієї угоди [PERSON] сплатила підприємству інвестицію у розмірі 543 484,00 гривень, залишок інвестиції у розмірі 45 825,00 гривень інвестор зобов`язаний сплатити до 20 червня 2013 року. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно ст. 509 ч. 1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Так, згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ч. 2 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Суд доходить висновку, що у даному випадку за своєю суттю укладений договір між сторонами є договором купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення. Згодом ТОВ «Ліберті Л» уклало із ТОВ «БІК «Югстрой» договір про співробітництво «72-05і від 14 вересня 2005 року, який у подальшому викладено у новій редакції як договір про спільну діяльність б/н від 04 грудня 2006 року, відповідно до умов якого сторони зобов`язались спільно діяти для будівництва та вводу в експлуатацію групи 12-поверхових будинків з об`єктами соцкультпобуту та підземним паркінгом із інженерними мережами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76 117, 98 кв.м. Указаний договір було доповнено додатковими угодами. Відповідно до договору про заміну сторони від 05 серпня 2014 року у Договорі про спільну діяльність від 04 грудня 2006 року, укладеного між ТОВ «Ліберті Л», Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «БІК «Югстрой», ТОВ «БІК «Югстрой» замінено на ТОВ «Ліберті Л». Згідно із додатковою угодою №5 від 05 серпня 2014 року до вищевказаного договору учасниками спільної діяльності із будівництва та вводу в експлуатацію стали ТОВ «Ліберті Л» та КП «Міське капітальне будівництво». Утім, відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 04 вересня 2017 року розірвано договір про спільну діяльність №б/н від 04 грудня 2006 року, укладений між КП «Міське капітальне будівництво» та ТОВ «Ліберті Л». Указане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як вбачається із акту прийому-передачі об`єкта інвестування від 16 листопада 2015 року, складеного між позивачем та ТОВ «Ліберті Л», підприємство передало, а [PERSON] прийняла об`єкт інвестування, який являє собою безумовне майнове право на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно строків, обсягів та якості виконання своїх зобов`язань по Договору про інвестування №14/нч від 27 жовтня 2011 року. Крім того, 26 серпня 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала сертифікат серії ІУ №164152381983 , що засвідчує відповідність закінченого будівництва об`єкта, розташованого за адресою: [ADDRESS] , проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації. Як передбачає ст. 39 п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Згідно із ст. 39 п. 12 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію. Із матеріалів справи вбачається, що функції обслуговування будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] покладені на ОСББ «Нові Черемушки», які у свою чергу наділені повноваженнями, зокрема, укладати відповідні договори із надання житлово-комунальних послуг. Як вбачається із інформаційної довідки №57629664 від 19 квітня 2016 року на підставі акту прийому-передачі від 16 листопада 2015 року, укладеного між ТОВ «Ліберті Л» та [PERSON] , остання зареєструвала право власності на нежитлове приміщення № [NUMBER] [ADDRESS] . На підставі акту прийому-передачі від 03 березня 2017 року КП «Міське капітальне будівництво» передало ОСББ «Нові Черемушки» 7-секційний будинок з об`єктами соцкультпобуту та паркінгом за адресою: [ADDRESS] , прийнятого в експлуатацію на підставі сертифікату серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України. Як вбачається із наданої стороною позивача довідки про стан будівельної готовності прийнятого в експлуатацію за недостовірними даними щодо відповідності житлового будинку проектній документації №67 від 08 лютого 2018 року, складеного головою правління ОСББ «Нові Черемушки», за адресою: [ADDRESS], зокрема, паркінг не може використовуватись за своїм цільовим призначенням, відсутні 3 ліфти пасажирські, 4 ліфти знаходяться у недоукомплектованому стані, не прокладена окрема кабельна лінія електроживлення, не виконано благоустрою прилеглої території будинку, відсутнє підключення до газопостачання, відсутнє внутрішнє оздоблення поверхонь внутрішніх стін та стелі парадних будинку. На підтвердження зазначеного суду надано фототаблицю. Проте, вказані докази не подані у встановленій законом формі, тому суд критично ставиться до відповідних доказів, доходить висновку про їх недопустимість. Слід також звернути увагу на наданий суду у встановленому законом порядку у якості доказу КП «Міське капітальне будівництво» акт готовності об`єкта експлуатації від 19 серпня 2015 року, відповідно до якого об`єкт будівництва вважається готовим до експлуатації. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заява №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи. Згідно з рішенням Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] , адже стороною позивача не надано жодних допустимих доказів на підтвердження обставин, на які сторона посилається у своєму позові. Згідно зі ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із висновком суду про відмову в позові, суд покладає судові витрати на [PERSON] .

Outcome: dismissed