Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення Буковецької сільської ради від 01 квітня 1994 року про виділення 0,50 га землі під кладовище та рішення Буковецької сільської ради від 17.01.2016 року про відмову у наданні їй дозволу на складання проекту землеустрою з метою оформлення права власності на земельну ділянку в ур. «Біля хати». Заяву мотивувала і обґрунтовувала тим, що вона проживає [INFO] в с.Буковець , який збудований у 1918 році і користується присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,60 га. Поряд з її житловим будинком по лівій стороні по схилу від нього розташоване сільське кладовище. У 2014 році їй стало відомо, що Буковецька сільська рада на підставі рішення від 01.04.1994 року має намір збільшити площу сільського кладовища за рахунок земельної ділянки понад її житловим будинком на відстані 36 м. від її житлового будинку. Вважає дане рішення Буковецької сільської ради незаконним, як таким, що порушує її права та таким, що не відповідає вимогам чинному законодавству, а саме: «Гігієнічним вимогам щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99- та Державним санітарним правилам № 379/1404. Крім того вважає незаконною відмову Буковецької сільської ради у дачі їй дозволу на складання проекту землеустрою з метою оформлення права власності на земельну ділянку, якою вона користується як присадибною вже тривалий час, оскільки порушується її право на приватизацію земельної ділянки у встановленому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача позов заперечила. Пояснень та підстав заперечення позову суду не надала. Заслухавши сторони, перевіривши та оцінивши подані докази в справі суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з таких мотивів і підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає у житловому будинку № 27 у с.Буковець, Міжгірського району з 1997 року після смерті батьків. Зазначений будинок споруджено у 1918 році, що підтверджується записами у по господарській книзі. За будинком рахується і вона користується земельними ділянками загальною площею 0,60 га із яких 0,10 га для обслуговування будинку та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням б/н тринадцятої сесії двадцять першого скликання Буковецької сільської ради від 01 квітня 1994 року вирішено виділити 0,50 га землі під кладовище в нижньому кінці села Буковець. На підставі вказаного рішення Буковецька сільська рада розширила територію сільського кладовища за рахунок земельної ділянки, яка розташована по схилу понад її житловим будинком на відстані 36 метрів від будинку. У 2014 році відбулося перше поховання на земельній ділянці виділеній під кладовище. Згідно акту роботи комісії Буковецької сільської ради від 14 квітня 2014 року та доданої до нього схеми земельна ділянка виділена для розширення кладовища знаходиться вище земельної ділянки [PERSON] і межує з такою, а також вищевказана земельна ділянка, що виділена для розширення кладовища і на якій вже зроблено перше поховання знаходиться на відстані 36 метрів від житлового будинку [PERSON] на відстані 45 м. до криниці з питною водою, якою користується позивачка. Відповідно до підпунктів 3.1.1., 3.1.2., пункту 3 Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України КДІ-204/12 Україна 182-91, яка є Додатком № 1 до наказу Держжитлокомунгоспу України 16.12.1991 № 126 (діючий нормативний акт на час прийняття Буковецькою сільською радою рішення про виділення 0,50 га землі для розширення кладовища 01.04.1994 р. ) передбачено, що кладовище слід розташувати поза територіями, що забудовуються …. на відстані не менше 300 метрів від житлових та громадських будівель і зон відпочинку. В населених пунктах, які користуються шахтними колодязями та іншими джерелами підземного водопостачання, при розташуванні кладовища вище потоку грунтових вод, які живлять ці джерела, розмір санітарно-захисної зони між кладовищем і населеним пунктом при санітарно-гігієнічному обґрунтуванні може бути збільшений до 500 метрів. Відведення земельних ділянок під нові кладовища, розширення та реконструкція діючих здійснюється в установленому порядку і підлягають погодженню з місцевими установами санітарно-епідеміологічної служби та подальшому затвердженню виконкомами місцевих Рад народних депутатів. Аналогічні вимоги містяться і в пунктах 3.2.,3.5.,3.6., державних санітарних правил та норм в розділі «Гігієнічні вимоги щодо обслуговування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99. Відповідач не надав суду доказів з приводу того, що під час прийняття рішення Буковецькою сільською радою від 01.04.1994 року про виділення землі під кладовище для розширення площею 0,50 га в нижньому кінці села мав місце факт погодження з Державною санітарно-епідеміологічною службою в Міжгірському районі. Крім того, відповідач в особі Буковецького сільського голови у своїй відповіді від 05.07.2014 р. № 63 (лист-відповідь) адресованій заявниці (позивачці) [PERSON] визнав, що оскаржуване позивачкою рішення Буковецької сільської ради від 01.04.1994 року не відповідає чинному законодавству згідно «Гігієнічних вимог облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99 згідно вимог норм. З огляду на вище встановлене суд приходить до висновку, що рішення тринадцятої сесії двадцять першого скликання від 1 квітня 1994 року Буковецької сільської ради прийнято з порушенням діючого на час його прийняття законодавства, а тому таке рішення слід визнати протиправним і скасувати. Судом також встановлено, що у січні 2016 року [PERSON] звернулася до Буковецької сільської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою з метою передачі їй у власність присадибної земельної ділянки в ур. «Біля хати», якою вона користується з 1997 р. по теперішній час. Рішенням № 12 від 17.01.2016 р. четвертої сесії сьомого скликання Буковецької сільської ради відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в урочищі «Біля хати» в с. Буковець, 27. При прийнятті даного рішення взято до уваги те, що дана земельна ділянка межує з кладовищною земельною ділянкою значно меншою відстанню згідно гігієнічних вимог ДСанПіН. Суд вважає зазначене рішення протиправним, а відмову у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки необґрунтованою і такою, що порушує право [PERSON] на приватизацію земельної ділянки, оскільки, як вбачається із встановлених судом обставин справи, що будинок № 27 у с.Буковець , Міжгірського району в якому проживає позивачка збудований ще у 1918 році (згідно записів в по господарській книзі). В даному будинку жили батьки позивачки, а після смерті батька позивачки у 1997 році, стала проживати з цього року і вона сама. За будинком рахується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,60 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом … Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу… Згідно ч. 7 ст. 118 цього Кодексу орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідач не надав суду доказів підставності і обґрунтованості відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] ділянки, зазначених у ч. 7 ст. 118 ЗК України, окрім посилання на меншу відстань ніж передбачено у гігієнічних вимог ДСанПіН. Таке посилання відповідача на вимоги ДСанПіН суд відхиляє, оскільки земельна ділянка і збудований на ній житловий будинок № 27 у с. Буковець обліковується ще з 1918 року, тобто значно раніше ніж прийняті відповідні нормативно-правові акти (в тому числі й ті, на які посилається відповідач ). Доказів, що земельна ділянка, яку використовує позивачка, самовільно зайнята, суду не надано. Доказів, що будинок № 27 самочинно збудований на цій земельній ділянці суду не надано. Отже позивачка [PERSON] є належним землекористувачем і має право на приватизацію своєї земельної ділянки відповідно до вимог чинного земельного законодавства. Питання, по стягненню судових витрат перед судом не ставилось і таких немає.

Outcome: approved