Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову зазначила, що працювала у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого 21 липня 2015 року її було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 16000,00 грн. 21 грудня 2015 року позивачка звернулась до відповідача письмово, щодо надання довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, але її звернення лишилося без відповіді. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 16000,00 грн. У ході судового розгляду представник позивачки надав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з листопада 2014 року по липень 2015 року у розмірі 19332,55 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки, у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, надав на адресу суду довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачкою. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка у період з 19 липня 2010 року по 21 липня 2015 року працювала у відповідача, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці (а.с. 7). 21 липня 2015 року позивачка була звільнена з підприємства, за власним бажанням у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14 річного віку, відповідно до ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. Згідно довідки №238/124 від 03 березня 2016 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON], за період з листопада 2014 року по липень 2015 року, складає 19332,55 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача №238/124 від 03 березня 2016 року, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 19332,55 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з листопада 2014 року по липень 2015 року у розмірі 19332,55 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1378 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved