Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, треті особи - [PERSON] , Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивачі, уточнивши позовні вимоги, вказували, що є власниками 1/2 ідеальної частки спадкового майна, що скаладається 21/50 частини будинку [ADDRESS] , яка належала їх батьку - [PERSON] . Вказане майно батько позивачів - [PERSON] - успадкував після смерті його батька - [PERSON] Разом з тим, як зазначають позивачі, [PERSON] також успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON] - 21/100 частину будинку [ADDRESS] . Проте, звернувшись до нотаріуса із заявами про отримання спадщини позивачам було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на майно, у зв`язку із чим [PERSON] та [PERSON] звернулись із даним позовом до суду. Представник Одеської міської ради правом подачі відзиву на позов не скористалась, відзив на позов не надходив. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року замінено неналежного відповідача - [PERSON] - на належного відповідача - Одеську міську раду у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, - у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON] . Правом подачі позовної заяви щодо предмету спору [PERSON] не скористалась, позовної заяви від [PERSON] щодо предмету спору до суду не надходило. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON] , - у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Одеську державну нотаріальну контору №5. Правом подачі позовної заяви щодо предмету спору представник Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області не скористався, позовної заяви від нотаріуса щодо предмету спору до суду не надходило. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилися, але від представника осіб на адресу суду надійшла заява про підтримання позову із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Представник відповідача Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, установа повідомлялась про розгляд справи належним чином, причини неявки представника суду не відомі. Третя особа [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області у відкрите судове засідання не з`явився, від посадової особи установи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивачів за суттю спору і підставами звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно з відомостями спадкової справи №327/95, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини у вигляді частини будинку [ADDRESS] до П`ятої державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина померлого - [PERSON] , та син померлого - [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 1996 року, виданого нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Орзіх В.М., зокрема, [PERSON] успадкувала Ѕ частину, що складає 21/100 частину будинку [ADDRESS] після смерті свого чоловіка - [PERSON] На іншу Ѕ частину майна відповідне свідоцтво не видавалось. Відповідно до відомостей спадкової справи №111/2000, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до П`ятої державної нотаріальної контори Одеської області звернулась [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , у вигляді частини будинку [ADDRESS] , яку [PERSON] прийняв після смерті свого батька - [PERSON] , але не оформив спадкових прав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області 27 травня 2004 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного виконавчого комітету м. Одеси 17 січня 1991 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] На підстави вищевикладеного, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] Із матеріалів інвентаризаційної справи з архівних документів домоволодіння [ADDRESS] , надісланої до суду КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за №3731-06/1347 від 02 травня 2018 року, вбачається, що згідно із висновком про розподіл домоволодіння [ADDRESS] , зокрема, [PERSON] на праві власності належало 21/50 частини будинку під [ADDRESS] . Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ст. 1258 ч. 1, 2 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, з`ясовані судом обставини свідчать, що, зокрема, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] за правом представлення в порядку ст. 1266 ч. 1 ЦК України. Відповідно до ст. 1268 ч. 1, 3, 5 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із листом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України №1548/02.10 від 05 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно у вигляді частки будинку [ADDRESS] . Згідно із ст. 328 ч. 1, 2 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як регламентує стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з параграфами 47, 49, 55 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті), стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78). Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей Конвенції (див. рішення у справах «Амюр проти Франції» («Amuur v. France», від 25 червня 1996 року, п. 50; «Колишній Король Греції та інші проти Греції» («Former King of Greece and Others v. Greece», заява №25701/94, п. 79) та «Малама проти Греції» («Malama v. Greece»), заява №43622/98, п. 43). У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (див. рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Увесь обсяг наведених обставин свідчить про часткову обґрунтованість відповідних вимог позивачів і зумовлює наявність підстав для визнання за позивачами права власності у рівних частках на 21/100 ідеальну частку будинку [ADDRESS] , що складає 21/200 ідеальну частку на кожного, - в порядку спадкування за законом за правом представлення. Згідно із ст. 182 ч. 1, 2 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За викладених обставин, задовольняючи частково даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов`язковій державній реєстрації та є підставою для внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до ст. 141 ч. 1, 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивачів у рівних частках частину понесених судових витрат, а саме: частину суми оплаченого судового збору - у розмірі 4 160,00 гривень.

Outcome: partial