Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У лютому 2020 року до суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги мотивував тим, що у свідоцтві про право приватної власності на житло від 16 жовтня 1996 року, виданого Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу, існують розбіжності у написанні прізвища, а саме: у вищевказаному правовстановлюючому документі прізвище заявника вказано « [PERSON] », а в паспорті - « [PERSON] ». Посилаючись на те, що зазначені розбіжності перешкоджають зареєструвати право власності на житло, заявник просить суд встановити вищезазначений факт. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження (а.с. 31). Заявник [PERSON] до суду надав заяву про слухання справи без його участі, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 36). Представник заінтересованої особи - Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до положень ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасника справи, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу від 16 жовтня 1996 року, власниками квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 грудня 2001 року (а.с. 16). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 липня 2014 року (а.с. 17). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 січня 2019 року (а.с. 18). Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 вересня 1968 року, в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (а.с. 19); - копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (а.с.10); - копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 жовтня 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (а.с.13); - копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 квітня 1994 року, в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (а.с. 20); - копією військового квитка серії [NUMBER] від 09 жовтня 1986 року, в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] » (а.с.22); - копією довідки про реєстрацію місця проживання № 3376 від 28 січня 2020 року, в якій прізвище заявника зазначено « [PERSON] » (а.с. 26); - копією паспорта серії [NUMBER] , виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 06 вересня 1996 року, в якому зазначено прізвище заявника « [PERSON] », а також на 11 сторінці вказаного паспорту значиться відмітка про реєстрацію місця проживання заявника, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06 вересня 1996 року і по теперішній час (а.с. 28-29). Судом також враховано експертний висновок №056/158-а від 30.01.2020 року, складений Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, відповідно до якого розбіжності у записі прізвища заявника у документах українською мовою « [PERSON] » та « [PERSON] » виникли внаслідок неправомірного застосування етимологічного принципу при міжмовних перетвореннях прізвища, що є типової девіацією в умовах українсько-російського білінгвізму (а.с. 27). На підставі наданих заявником доказів, суд приходить до висновку, що у вищевказаному свідоцтві про право власності на житло допущено помилку, а саме у написанні прізвища заявника, помилково зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». У зв`язку з допущеною помилкою заявник не може оформити право власності на житло та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.\~ст.\~315\~ЦПК\~України суд\~розглядає справи\~про встановлення\~факту належності\~правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 81 ЦПК України, відповідно до\~ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши наявність помилки у правовстановлюючому документі, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для оформлення права власності заявника на належне йому нерухоме майно - квартиру, суд вважає необхідним заяву [PERSON] задовольнити. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Частиною 7\~статті 294 ЦПК України\~встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved