Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, індексу інфляції та 3% річних. В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 28 липня 2017 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі 130\~538,19 гривень, що за курсом НБУ на день укладання договору було еквівалентно 5 040,00 доларів США, на строк до 28 жовтня 2017 року, а остання, в свою чергу, зобов`язувалася повернути суму позики в строки та в порядку, що встановлені договором. Однак, як зазначає представник позивача, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, [PERSON] умови договору не виконала у повному обсязі, частину суми позики не повертає, у зв`язку з чим представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача суму неповернутої суми позики в загальному розмірі 128\~483,24 гривень, індексу інфляції у розмірі 27\~097,56 та 3% річних 11\~929,55 гривень. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву не скористалася, відзив на позов не надходив. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 28 липня 2017 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики №28/07/17-1, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі 130\~538,19 гривень, що за курсом НБУ на день укладання договору було еквівалентно 5 040,00 доларів США, на строк до 28 жовтня 2017 року, а остання, в свою чергу, зобов`язувалася повернути суму позики в строки та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження зазначеного, стороною позивача також надано розписку [PERSON] про отримання указаної суми грошей. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами 28 липня 2017 року було укладено договір застави серії НМІ №075934 транспортного засобу марки «Ніссан», моделі «Скайлайн», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Проте, як свідчив представник позивача, відповідач суму позики не повернула у повному обсязі. Так, 28 серпня 2017 року відповідачем сплачено 180 доларів США, 10 жовтня 2017 року 80 доларів США, 16 листопада 2017 року 180 доларів США, а всього 440 доларів США. Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1046 ч. 1, 2 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів у справі, суд дійшов висновку, що між [PERSON] , та [PERSON] виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору, укладеним 28 липня 2017 року. Згідно із\~положеннями ст.\~1049\~ч.\~1,\~3\~ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч. 1, 2 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з положень договору позики, боржник [PERSON] отримала визначену суму позики в користування до 28 жовтня 2017 року. Згідно із ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч. 1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] прострочила виконання зобов`язання з повернення суми позики. Зважаючи на законодавчу регламентацію виниклих між сторонами у справі правовідносин, суд вбачає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 28 липня 2017 року у розмірі 128\~483,24 гривень. Представник позивача також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за період з 28 серпня 2017 року до 05 серпня 2020 року у розмірі 27\~097,56 гривень та 3% річних від простроченої суми за період з 28 серпня 2017 року до 05 серпня 2020 року у розмірі 11\~929,55 гривень. У матеріалах справи знаходяться розрахунки інфляційних збитків за вищевказані періоди та 3% річних за позикою. Проте, суд у даному разі не погоджується із наданими розрахунками за указані періоди, та вважає доцільним стягнути індекс інфляції та 3% річних за період з 29 жовтня 2017 року до 05 серпня 2020 року. Здійснивши відповідні арифметичні розрахунки, суд доходить висновку, що індекс інфляції за період з 29 жовтня 2017 року до 05 серпня 2020 року від простроченої суми за договором позики від 28 липня 2017 року становить 20\~694,93, а 3% річних 10\~639,16 гривень. Як передбачено ст. 625 ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд зважає можливим частково задовольнити позовні вимоги позивача стосовно стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 29 жовтня 2017 року до 05 серпня 2020 року, а саме: стягнути у даному випадку інфляційні збитки у розмірі 20\~694,93 гривень та 3% річних у розмірі 10\~639,16 гривень. У силу ст. 533 ч. 1, 2 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із п. 12 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Зважаючи на законодавчу регламентацію виниклих між сторонами у справі правовідносин, суд вбачає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики, укладеним між сторонами 28 липня 2017 року, у розмірі 128\~483,24 гривень, суми інфляційних збитків за період\~з 29\~жовтня 2017\~року до\~05\~серпня 2020\~року у розмірі 20\~694,93 гривень та 3% річних за період\~з 29\~жовтня 2017\~року до\~05\~серпня 2020\~року у розмірі 10\~639,16 гривень. Також позивач указував, що у зв`язку із поданням даного позову його витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, становили у розмірі 10\~000,00 гривень. Слід зазначити,\~що відповідно\~до ст.\~137\~ч.\~1-3\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, жодних доказів на підтвердження сплати указаної грошової суми позивачем на правничу допомогу суду не представлено. Таким чином, суд не вбачає доцільним стягувати з відповідача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до дублікату квитанції АТ «КБ «Приватбанк» №0.0.1792803912.1 від 06 серпня 2020 року [PERSON] сплатив суму 1\~675,10 гривень за сплату судового збору. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача суму оплаченого судового збору у розмірі 1\~675,10 гривень.

Outcome: partial