Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те що 26.08.1989 року між нею [PERSON] та [PERSON] , уклеєно шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Слобідко-Смотрицької сільської ради, актовий запис №7. Зазначає, що за період перебування у шлюбі з відповідачем було здійснено вагомі капіталовкладення та поліпшення житлового будинку, а саме проведено газопостачання, водопостачання, викопано криницю, вигрібну яму, поставлено насос та здійснено благоустрій прибудинкової території, зокрема огорожу, доріжки на подвір`ї, добудовано 2 хліви, гараж, крім того здійснено капітальний ремонт всього будинковолодіння, облаштовано санвузол, здійснено реконструкцію кімнат, тощо. Вважає, що оскільки майно було облаштоване в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір поділити вищезазначене майно. А тому просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 права власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивач та його представник з`явилася, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник з`явилися, позовні вимоги не визнали та заперечили щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 26.08.1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Слобідко-Смотрицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, актовий запис № 7. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2019 року № 183752684 вбачається, що власником житлового будинку, що по [ADDRESS] є [PERSON] .. Згідно висновку №19106 еспертного будівельно-оціночного дослідження складеного 25.11.2019 року вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з господарськоми будівлями і спорудами, розташованих по [ADDRESS] , визначена за порівняльним підходом станом на дату оцінки 25.11.2019 року становить: 703251 грн.. Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої Чемеровецькою селищною радою від 30.07.2020 року виданої гр. [PERSON] , до складу сім`ї зареєстрованих входять [PERSON] - дочка та [PERSON] - внук. Крім того, відповідачем [PERSON] надано суду копії квитанцій по сплаті комунальних послуг по [ADDRESS] за період з 31.05.2018 року по 30.06.2020 року. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так, частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що [PERSON] отримав житловий будинок з господарським спорудами та будівлями, що по [ADDRESS] в порядку спадкування, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.09.1997 року. Однак в судовому засіданні позивачем не були надані докази щодо вартості поліпшення житла та прибудинкової території, а також не заявлялись будь-які клопотання про призначення експертизи з метою встановлення даної вартості. Беручи до уваги те, що суд позбавлений можливості збирати докази і це виходить за рамки принципу диспозитивності сторін то суд приходить до висновку, що даний факт являється не доведеним. Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відтак, сам лише факт набуття подружжям чи чоловіком або дружиною майна під час шлюбу не є безумовною підставою для поширення на це майно правового статусу спільної сумісної власності, оскільки необхідно довести не лише, що майно придбане під час шлюбу, а й те, що джерелом набуття цього майна виступили спільні кошти чи спільна праця подружжя. Окрім цього, законодавцем окремо визначено перелік майна, що відноситься до особистої приватної власності дружини чи чоловіка, незважаючи на те, що набуте у власність під час перебування у шлюбі. В судовому засіданні позивачем та його представником не було доведено факт витрачання [PERSON] , своїх особисто зароблених коштів на облаштування прибудинкової території та житлового будинку. Як вбачається з пояснень відповідача, усі кошти, які вони отримували, витрачали спільно на власні потреби. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проведення та оплати ремонтних робіт у вищезазначеному житловому будинку відповідачем - [PERSON] та його зятем - [PERSON] , а саме встановлення огорожі, проведення каналізаційних робіт, водовідведення, встановлення вікон, дверей та бруківки на подвір`ї. При цьому позивач - [PERSON] не купувала матеріали для будівництва та не розраховувалася за роботу. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , та визнання за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 права власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на недостатніх, неналежних доказах, а тому суд вважає позовні вимоги не обгрунтовані, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, до суду від представника позивача - [PERSON] надійшов акт приймання - передачі виконаних робіт/ наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 02.06.2020 року за №62, від 16.02.2021 року про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4500 грн., суд приходить до висновку що наданий розрахунок підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позову, витрати, понесені відповідачем - [PERSON] на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved