Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, зареєстрованому 20 жовтня 2016 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 92. Сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що наразі шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини вони не підтримують. Зазначає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог, просить шлюб розірвати. Понесені судові витрати покласти на неї. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, справу просив розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 20 жовтня 2016 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 92. Сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний момент подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх,що стало приводом для звернення до суду із вказаним позовом . Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Крім того, статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки під час укладення шлюбу позивач не змінювала прізвище, то суд доходить висновку про те, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Разом з цим суд звертає увагу на те, що позивач в прохальній частині позову просила покласти на неї понесені судові витрати, тож суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved