Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про зміну умов договору довічного утримання та стягнення боргу за даним договором. Свої вимоги мотивувала тим, що 27.01.2015 року між нею та відповідачем, [PERSON] , було укладено договір довічного утримання. За вказаним договором відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру позивача у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. За домовленістю кошти на оплату комунальних послуг мали щомісячно надаватись відповідачем шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Однак, з моменту укладення Договору довічного утримання і до 31.12.2016 року позивач продовжувала сплачувати комунальні послуги за квартиру за власний рахунок. Також, відповідно до п. 7 Договору довічного утримання [PERSON] , зобов`язався забезпечувати позивача утриманням довічно, тобто забезпечувати її грошовими коштами для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які позивач погодилася самостійно забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами, включаючи і медичні та всім необхідним для повноцінного життя. За домовленістю Сторін грошова оцінка матеріального забезпечення складає - 1000 гривень на місяць, які будуть щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання Договору до 10-го (десятого) числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою на адресу проживання або готівкою на руки під розписку. Однак, враховуючи, що ціни на споживчі товари значно підвищилися протягом 2015-2019 років, а грошове забезпечення у розмірі 1 000,00 грн., станом на березень 2019 року не може забезпечити їй належне утримання, Тому, позивач просив суд змінити абзац 2 п. 7 Договіру довічного утримання від 27.01.2015 року, укладений між [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , а саме визначити розмір грошового забезпечення у розмірі 7 000 гривень 00 копійок на місяць, які будуть щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору до 10-го (десятого) числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою на адресу проживання позивача або готівкою на руки під розписку; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] 10 891 гривню 79 коп. заборгованості за комунальні послуги. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник, в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача - адвоката Цисара Ігора Олександровича на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою проте, будь-яких доказів на підтвердження вказаних доводів суду не надані. Крім того, вказане клопотання про відкладення є аналогічним за змістом клопотанню про відкладення підготовчого судового засідання 22 вересня 2020 року, яке також подане без будь-яких доказів перебування представника відповідача на лікарняному. Крім того, відзиву та письмових заперечень від відповідача або його представника до суду не надходило, строк подачі відзиву, встановлений судом, пройшов. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 27 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору та збільшенням цін на споживчі товари, позивачка написала листа-претензію Відповідачу, з вимогою виконувати зобов`язання за договором довічного утримання в частині виплати заборгованості за сплачені позивачем витрат на комунальні послуги у розмірі 10891,79 грн. та виплачувати грошове забезпечення у новому розмірі - 4500,00 грн. щомісячно після отримання претензії. На вказану претензію 05.06.2019 року відповідач - [PERSON] надав відповідь, що договір укладався за добровільною згодою сторін та ніхто не має права в одностороньому порядку відмовитись від виконання умов договору, крім того всі платежі він перераховував вчасно. Відповідно до пункту 7 договору, відповідач, зобов`язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. За домовленістю Сторін кошти на оплату комунальних послуг будуть щомісячно надаватись набувачем відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб. м, холодна вода до 4 куб. м) та електроенергія в обсязі до 150 кВт*год, абонентська плата за стаціонарний телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ст. 81 ЦПК України вбачається, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В період з 01.02.2015 року і до 31.12.2016 року позивач сплатила комунальні послуги за квартиру за власний рахунок, що підтверджується наявними в матеріалами справи розрахунками ПАТ «Укртелеком», ТОВ «КИЇВОБЛАГАЗ ЗБУТ», КП «ВИШНІВСЬКТЕПЛОЕНЕРГО», КП «УПАВЛІННЯ МІСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ», КП «ВИШНІВСЬКВОДОКАНАЛ», ПрАТ «Київобленерго». З наявних виписок підтверджується загальна сума сплачених позивачем комунальних послуг за період з 01.02.2015 року по 31.12.2016 року в розмірі 7868,87 грн. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідач, знаючи про розгляд справи в суді, не надав жодного доказу на підтвердження виконання ним свого обов`язку по оплаті комунальних платежі за вказаний період, не повідомив суд про причини неможливості подати такі докази, не заявив клопотань про витребування таких доказів, у разі складнощів в їх отриманні, незважаючи на тривалий розгляд справи. Що стосується позовної вимоги в частині збільшення розміру матеріального забезпечення суд не вбачає підстави для задоволення вказаної позовної вимоги. Ч. 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). П. 7.13 Глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого 22.02.2012 року за №282/20595 вказує, що розірвання договору довічного утримання за згодою сторін, у тому числі внесення змін до договору, оформлюється нотаріусом за правилами, викладеними у пункті 8 глави 1 цього розділу. Враховуючи, що відповідно до п. 9 договору довічного утримання, сторони визначили щомісячне грошове утримання у розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн., яка, на їх думку при укладенні договору, була достатньою для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня позивача. Вказаний договір відповідає волі сторін, підписано ними та засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В. 27.01.2015 року Оцінивши наведені сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено умови договору довічного утримання, оскільки відповідач виконував та продовжує виконувати обов`язок щодо забезпечення позивача належним харчуванням, одягом, доглядом й необхідною допомогою, що не заперечується самим позивачем Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зміни умов договору в частині збільшення розміру грошового забезпечення, оскільки суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено істотних умов договору довічного утримання, так як відповідач виконував та продовжує виконувати обов`язок щодо матеріального забезпечення позивача у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, що не заперечується самим позивачем.

Outcome: approved