Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила, та свої вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти відповідачки є її онуками, проживають та зареєстровані разом з нею. Зазначає, що відповідачка є наркозалежною особою та зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, спілкується з раніше судимими особами. З жовтня 2019 року відповідачка фактично покинула своїх дітей, її місце проживання не відоме, періодично приходить, але не з метою побачити дітей, а лише вчинити сварку та просити кошти. [PERSON] та [PERSON] повністю перебувають на її матеріальному утриманні, всі питання щодо виховання та навчання онуків вирішуються нею, без участі та підтримки з боку відповідачки. Після того, як відповідачка покинула своїх дітей, не намагається спілкуватися з ними, привітати їх зі святами. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачці не чиняться. Згідно характеристик з місця навчання дітей вихованням дітей займається виключно бабуся, діти забезпечені нею шкільними речами та приладдям, спортивним одягом, бабуся підтримує зв`язок зі школою, приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. За даними висновку оцінки потреб сім`ї Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на час їх візиту до родини мати дітей вдома відсутня, має статус одинокої матері, з жовтня 2019 року пішла з дому, разом з дітьми не проживає, дітям не допомагає, фактично за дітьми доглядає бабуся. За таких обставин, позивач вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що вона не піклується про інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток синів, не намагається забезпечити необхідну фінансову підтримку, харчування, медичний догляд, лікування дітей. Зазначає, що така поведінка відповідачки свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх синів, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивачка просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; передати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх бабі [PERSON] до вирішення по суті питання про встановлення опіки над дітьми; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей, перераховуючи кошти на особові рахунки дітей, відкриті в Державному ощадному банку України; зобов`язати [PERSON] у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити особові рахунки на ім`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України (а.с. 80-82). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09\~грудня 2020 року. 09 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 24\~грудня 2020 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27 січня 2021 року. 27 січня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 23 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. В зазначене судове засідання сторони не з`явились. Від позивачки [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Від представника третьої особи управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Максименко О.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління, позовні вимоги підтримує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Відповідно до довідки до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відомості про батька неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 12, 13). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивачка [PERSON] , [INFO] , її дочка [PERSON] , [INFO] , онуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до характеристики ст. ДОП Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 22 жовтня 2020 року за час мешкання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] характеризується негативно, веде антисоціальний спосіб життя, спілкується з особами раніше судимими. За наявною інформацію в Сумському ВП має наркотичну залежність. Адміністративних стягнень за порушення громадського порядку не має (а.с. 15). Згідно характеристик з місця навчання дітей вихованням дітей займається виключно бабуся, діти забезпечені нею шкільними речами та приладдям, спортивним одягом, бабуся підтримує зв`язок зі школою, приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. Мати у вихованні дітей участі не приймає (а.с.\~16-17). За даними висновку оцінки потреб сім`ї Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на час їх візиту до родини мати дітей вдома відсутня, має статус одинокої матері, з жовтня 2019 року пішла з дому, разом з дітьми не проживає, дітям не допомагає, фактично за дітьми доглядає бабуся (а.с. 18-24). Відповідно до висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 19\~січня 2021 року за № 148/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 96). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою, пояснила, що знає позивачку [PERSON] та відповідачку [PERSON] давно. Її дочка [PERSON] є наркоманом, відносини до дітей погані, не цікавиться та не ходить до них, не бачила її півтори роки. Онуки проживають з бабусею. [PERSON] прийшла додому до матері та вкрала телефон. Не бачила, щоб відповідачка відвідувала дітей та забирала їх зі школи, водила до гуртків усім цим займається баба. Вона ніколи не була гарною мамою, вживає спиртні напої, палить. Вдома у них була, умови, в яких проживають діти, нормальні. Діти чисті, одягнуті, забезпечені всім, кошти надає бабуся. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживали довгий час поруч, були сусідами років з чотири. З позивачкою товаришують. Вихованням онуків займається лише бабуся. З нею дітям добре, вони нагодовані, ходять до школи. Мати займалась вихованням дітей, коли вони були маленькими. Зараз [PERSON] не з`являється до дітей, а отриману допомогу на дітей вона використовувала на свої потреби, зараз живе в іншому місці. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11\~липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, так як остання не приймає участі у вихованні своїх синів, не спілкується з ними, не цікавиться їх розвитком та станом здоров`я. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування дітей не надає. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 19\~січня 2021 року за № 148/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 96). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачкою до виконання нею своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до синів, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 4 статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За таких обставин, до вирішення по суті питання про встановлення опіки над дітьми, суд вважає за необхідне передати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх бабі [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2, 3 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено частинами 1 3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, з огляду на обставини того, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів на дітей також необхідно задовольнити в силу вимог статті 166 СК України. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на її утримані, відсутні, і вона має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачка не надала, а матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дітей буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дітей, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідачки та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідачки необхідно стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 05 листопада 2020 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, перераховуючи кошти на особові рахунки дітей, відкриті в Державному ощадному банку України, а також зобов`язати [PERSON] у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити особові рахунки на ім`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, а позивач була звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою щодо позбавлення батьківських прав на підставі п.2 ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вказаною позовною вимогою в сумі 840 грн 80 коп. Крім того, у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 грн 80 коп., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою. Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь держави становить 1681 грн 60 коп. (840,80 грн + 840,80 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved