Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що вона на підставі договору дарування є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 03.12.2004 року у даній квартирі значиться відповідач, проте жодного дня він в ній не проживав, адже квартира знаходиться в оренді і в ній проживали інші особи. На всі її звернення до відповідача, останній добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Наразі, вона має намір здійснити продаж вищезазначеної квартири, але у звязку з тим що відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку, чим позбавляє її можливості здійснити продаж квартири та реалізувати своє право вільного розпорядження майном. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні також підтримав вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 05.10.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4034 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 21226 від 10.11.2014 року у даній квартирі значаться зареєстрованими: з 03.12.2014 року [PERSON] та з 03.11.2014 року [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], у квартирі [ADDRESS], не проживає та ніколи не проживав, особистих речей в квартирі не має, дана квартиру орендувала сімя [PERSON] з 2007 року до жовтня 2014 року, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] зазначила, що вона у період часу з 2007 року по кінець 2014 року винаймала у [PERSON] квартиру за адресою: вул. Янгеля, 6/62, де проживала разом з своєю сімєю. З дітьми позивачки особисто не знайома, один раз бачила її внука, коли той приходив фотографувати стан квартири. Кошти за оплату комунальних передавали позивачці, а вона вже сама оплачувала квитанції. Коли заїжджали до квартири, її стан був середній: на кухні не було шпалерів, вікна деревяні, стара підлога. До їхнього проживання в квартирі, там жила дівчина квартирантка, але вона її там не бачила. Чужих речей в квартирі не було. Коли власниця повідомила їм про намір продати квартиру, вони переїхали до іншої, забравши з собою всі речі. Два роки в квартирі на [PERSON] 6, ніхто не проживає. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] знає з 1979 року як сусідку, вони товаришували сімями. Вона знає всіх членів її сімї. Після того, як донька позивачки [PERSON], одружилася, вони проживали разом з батьками. Тамара допомагала їм з дитиною, оскільки [PERSON] навчалася. Потім батьки прийняли рішення виділити дітям окреме житло, тому вони продали дачу в с. Сухачівка, а на отримані кошти придбали квартиру на вул. [PERSON]. Тетяна з чоловіком одразу переїхала до придбаної квартири, батьки їм подарували меблі та посуд. До будинку на вул. [PERSON] з сімєю переїхала після смерті батька, приблизно в 2005-2006 році, оскільки позивачка вирішила, що їм буде краще проживати в будинку ніж в квартирі. В квартирі на [PERSON] з сімєю ніколи не проживала. Там проживала мати позивачки, а коли вона померла, квартиру здали квартирантам. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він домовився з позивачкою про купівлю квартири на вул. Янгеля, 6. На той час квартира знаходилася в кредиті, тому за його кошти був погашений кредит та сплачена сума зарахована в якості авансу. В квартирі проживали квартиранти, як через 2-3 тижні виїхали. Жодних речей в квартирі не залишилось. Пізніше стало відомо, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований зять позивачки та дитина, у звязку з чим, до цих пір він не може придбати квартиру. Вже два роки в квартирі ніхто не проживає. Що стосується пояснень свідка [PERSON], то суд не бере їх до уваги, оскільки її пояснення стосуються загальних фактів життя доньки позивачки. У\~відповідності\~до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного \~права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки [PERSON] не проживає у [INFO] понад один рік без поважних причин, він втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved