Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У лютому 2016 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив звільнити його від сплати аліментів присуджених до стягнення з нього рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2003 р. на користь [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) [PERSON] на утримання дітей Крістіни [PERSON], [INFO], Данііла [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Також просив звільнити його від сплати нарахованої у виконавчому провадженні заборгованості по аліментам, яка станом на 01 листопада 2015 р. грн. становила 77726,05 грн. на обох дітей. В позові зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2007 р. був розірваний шлюб між ним та відповідачкою та визначено місце проживання спільних дітей донька із ним, а сина із матірю. Такий порядок проживання дітей існує і на теперішній час. Рішенням того ж суду від 05 серпня 2003 р. з нього продовжують стягуватися аліменти на користь позивачки на утримання обох дітей, а тому оскільки донька проживає із ним, то вважає що право відповідачки на отримання аліментів та нараховану заборгованість слід припинити судовим рішенням, оскільки іншого шляху вирішення даного питання немає. У травні 2016 р. позовні вимоги були збільшенні: позивач просив повністю звільнити його від сплати боргу по аліментам та від сплати аліментів, у звязку із тим, що дочка проживає із ним і перебуває на його утриманні, а син часто приходить до нього, він витрачає кошти на придбання йому одягу, харчів, організацію літнього відпочинку, відповідачка ж зловживає алкоголем та не приділяє належної уваги вихованню та утриманню сина. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що так само як і до позивача приходе її син, так і до неї постійно приходить їх спільна донька, які втім постійно проживають, відповідно, із нею та батьком. Дійсно, син тимчасово на її прохання проживав із батьком та відвідував школу в Корабельному районі м. Миколаєва у 2014 р. за вибором також батька, тому що вона не вспівала забезпечити синові належне навчання, так як опікувалася останньою своєю дитиною [INFO], а потім у звязку із незадовільним станом навчання сина забрала його до себе. Представник третьої особи просила вирішити справу на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Сторони перебували у шлюбі з серпня 2000 р., який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2007 р. (розірвання зареєстроване в РАЦС у липні 2008 р) (а.с.8,12,20). Даним судовим рішенням визначене місце проживання спільних дітей Крістіни [PERSON], [INFO] із батьком, а Данііла [PERSON], [INFO], - з матірю. Теперішнє прізвище відповідачки є [PERSON] у звязку із реєстрацією наступного шлюбу в січні 2009 р. (а.с.40). Відповідачка, окрім спільних дітей з позивачем, має ще одного повнолітнього сина та двох малолітніх дітей 2009 та [INFO] (а.с.55) Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2003 р. у справі №2-2583/2003 р. на користь відповідачки на утримання дітей Крістіни [PERSON], [INFO], Данііла [PERSON], [INFO] стягнуті з позивача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (а.с.6). Виконавче провадження було відкрите вперше у 2004 р. відділом ДВС Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, а в подальшому в 2007 р. стосовно боржника виконавче провадження було відкрите відділом ДВС Ленінського (теперішня назва Інгульського) району м. Миколаєва, при провадженні якого накладений арешт на майно боржника та звернене стягнення на його заробітну плату (а.с.42-52). Сума нарахованого державним виконавцем Дворніченку М.С. боргу по аліментам на 01 листопада 2015 р. накопичувальним підсумком становить 77726,05 грн. Судом встановлено, що постійне місце проживання спільних дітей сторін є таким, як було визначене рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 03 жовтня 2007 р. Тимчасове проживання сина із батьком у звязку з навчанням (а.с.62), як і витрачання коштів на його одяг, подарунки, організацію відпочинку не позбавляють відповідачку права на отримання аліментів на утримання сина від позивача, оскільки саме з нею Данііл постійно проживає і перебуває на утримання. Доказів на не надання утримання синові відповідачкою під час проживання з батьком, відсутність звязку сина з матірю та постійним місцем його проживання, позивачем не надано. Доводи позивача щодо проживання із ним та перебуванні доньки на його утримання знайшли своє підтвердження сукупністю письмових доказів із установ дошкільної та шкільної освіти (а.с.23, 24, 60,61), підтверджуються поясненням відповідачка. Главою 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» не врегульовано питання звільнення від сплати аліментів у зв'язку із зміною обставин, які мають істотне значення. Разом з цим, ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Подібні правовідносини щодо аліментних зобов'язань передбачені главою 22 розділу VI СК України «Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів». Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Ураховуючи ту обставину, що Крістіна не проживає з відповідачкою, а знаходиться на повному утриманні батька та проживає з ним, то позивача слід звільнити від сплати аліментів на її утримання. Частку аліментів на утримання доньки від загальних присуджених аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) позивача слід рахувати за аналогією до ч. 3 ст. 183 СК України рівною до частки на утримання сина, тобто 1/2. Доводи позивача про неналежне виховання сина відповідачкою, недостатність опікування правового значення для вирішення даного спору, який ґрунтується на визначенні утримувача дитини, правового значення немає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Оскільки з часу набрання законної сили 14 жовтня 2007 р. рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2007 р. донька на законних підставах проживає із батьком та перебуває на його утримання, то суд враховуючи, що відповідачем позовна давність до цих правовідносин не заявлялася, вважає за можливе з даного часу звільнити позивача від сплати нарахованих державним виконавцем аліментів. Обчислення розміру заборгованості по аліментам є компетенцією саме державного виконавця (ч. 4 ст. 195 СК України), тому суд немає правової підстави для обрахування твердої суми, від сплати якої позивача звільнено. Оскільки позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково, при зверненні до суду він судовий збір не оплатив, а відповідачка є багатодітною матірю, то суд вважає за можливе пропорційне частині задавлених позивних вимог стягнути з позивача 551,20 грн. судового збору, а відповідачку від сплати судового збору звільнити.

Outcome: partial