Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд скасувати арешт майна [PERSON] , що накладений реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 04 лютого 2003 року відділу державної виконавчої служби Печерського району м. Києва (далі - ВДВС Печерського району м. Києва) на квартиру [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження 1455933, зареєстровано 10 листопада 2004 року 12:57:54. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав про те, що 04 лютого 2003 року державний виконавець ВДВС Печерського району м. Києва А. Нікуліна прийняла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У постанові зазначено: накласти арешт на все майно, а саме: 1/6 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , заборонити відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] , який є дідьком позивача. [INFO] [PERSON] помер. 09 червня 2009 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №967. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого дядька. Згідно з листом Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час перевірки авторизованої системи виконавчих проваджень не виявлено відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з [PERSON] . Ураховуючи те, що на 1/6 частину квартири, яка належала [PERSON] накладено арешт, що позбавляє позивача можливості здійснити своє право на спадщину, тому відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є підстави для зняття арешту із зазначеного майна в судовому порядку. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвало судді від 24 лютого 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20 травня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Відзив від відповідача не надійшов. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Судовим розглядом установлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] . 04 лютого 2003 року державним виконавцем ВДВС Печерського району м. Києва А. Нікуліною прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10 листопада 2004 року 12657:54 за №1455933 зареєстровано обтяження на частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. 09 червня 2009 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №967. Згідно з інформаційною довідкою комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: 3/6 за: [PERSON] - 1/6 частина; за [PERSON] - 1/6 частина; за [PERSON] 1/6 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду заводу «Арсенал» 01 квітня 1993 року, дублікат №2 виданий згідно розпорядженням Печерської районної державної адміністрації від 20 квітня 2007 року №120; 6/36 частин за: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 24 березня 2008 року №10-507; 6/36 частин за: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 24 березня 2008 року №10-505; 1/18 частина за: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 24 березня 2008 року №10-501. Згідно з листом Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 грудня 2020 року перевіркою авторизованої системи виконавчих проваджень не виявлено відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , оскільки відсутні повні ідентифікаційні дані боржника. Згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Згідно з листом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом, після смерті [INFO] громадянина [PERSON] , [INFO] , є його племінник - [PERSON] , [INFO] . У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята цієї статті). Ураховуючи те, що [PERSON] помер [INFO] і [PERSON] є його єдиним спадкоємцем, позивачу належить спадщина, що залишилась після [PERSON] і яка складається з 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Згідно з частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, що належить [PERSON] як спадкоємцю після [PERSON] порушується його право на спадкування, тому він позбавлений змоги у повному об`ємі здійснювати свої права на спадкування нерухомого майна. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. На підставі вищевикладеного, слід дійти висновку про те, що наявність обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо невизначеного майна [PERSON] згідно з постановою ВДВС Печерського району м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04 лютого 2003 року позбавляє позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved