Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У лютому 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Телько Оксана Миколаївна, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 01 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 467, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 лютого 2021 року ним була отримана постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11 лютого 2021 року ВП№64391978, винесена Державним виконавцем Добропільського міськрайоного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Телько О.М. про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» заборгованість по основному боргу 38291,25 грн., заборгованості по відсоткам - 2604,36 грн., комісія 5610,80 грн., плата за вчинення виконавчого напису 465,06грн. загалом на загальну суму 46506,41грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем на підставі виконавчого напису № 467 від 01 червня 2020 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Е.Ю., відповідно до якого стягнуто з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № 220615нв від 22 червня 2015 року, яка нарахована за період з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року на загальну суму 46506,41грн. Вважає, що виконавчий напис вчинено в порушення норм діючого законодавства, у нотаріуса не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу, водночас сума заборгованості розрахована поза межами строку позовної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, від заявника надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 01 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі № 467, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в розмірі 46506,41 грн., з яких заборгованість по основному боргу 38291,25 грн., заборгованість по відсоткам - 2604,36 грн., комісія - 5610,80 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 465,06 грн. Заборонено вчиняти будь-які дії відносно виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 01 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі № 467, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в розмірі 46506,41 грн., з яких заборгованість по основному боргу 38291,25 грн., заборгованість по відсоткам - 2604,36 грн., комісія - 5610,80 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 465,06 грн. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53133515568В, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 41500 грн. на строк по 15 січня 2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних, або в іншому розмірі, передбаченому цим договором. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, № [NUMBER] . Пунктом 4.2. цього Договору, позичальника зобов`язано сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту та сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління Кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Цей договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, згідно із цим Договором у повному обсязі. 01 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 467, про звернення стягнення з громадянина України [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № R53133515568В від 15 січня 2014 року, укладеним ним із первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги за яким було відступлено новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відповідно до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв від 22 червня 2015 року. 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 46506,41 грн, в тому числі: заборгованість по основному боргу становить 38291,25 грн., заборгованості по відсоткам - 2604,36 грн., комісії - 5610,80 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 465,06 грн Державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Телько О.М. 11 лютого 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на примусове виконання виконавчого напису №467 виданого 01 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. З вказаного виконавчого напису (а.с.9) вбачається, що він вчинений на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок). Так, статтею 88 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 п. 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, передбачено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, було визнано незаконною та не чинною. Згідно вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, вона набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року зазначена вище постанова була залишена без змін. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є не чинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку - з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. (ч. 1 ст. 631 ЦК України) Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. (частина п`ята статті 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року). Пунктом 4.2. цього Договору, позичальника зобов`язано сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту та сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг (Графік) . Кінцевим строком повернення кредиту за договором № R53133515568В від 15 січня 2014 року, й платежів до них, сторонами визначено 15 січня 2017 року включно. Але п. 7.4. Договору вказано, що він діє до моменту повного погашення заборгованості. З урахуванням того, що виконавчий напис вчинено 01 червня 2020 року, а отже строк позовної давності за всіма щомісячними платежами на момент його вчинення вже сплинув. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, [PERSON] отримав кредит у розмірі 41500 грн. на строк по 15 січня 2017 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних. З виконавчого напису вбачається, що заборгованість по відсоткам у розмірі 2604,36 грн. за період з 29 січня 2019 року по 10 березня 2020 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору. Також, у виконавчому написі було здійснено стягнення з [PERSON] комісії в розмірі 5610,80 грн. Згідно п. 4.2. цього Договору, позичальник зобов`язався сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту та сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління Кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Проте, у п. 1 Договору вказано, що Банк надає кошти на умовах, зазначених в цьому Договорі, а також в Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме винагороду є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі, які саме послуги за комісію, так звану комісійну винагороду, надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Таким чином, сума заборгованості, яка підлягала до стягнення не була безспірною. Проаналізувавши встановлені судом обставини та докази в їх сукупності, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 840,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved