Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни від 05.07.1994 року, на праві сумісній власності, належить квартира [ADDRESS]. 20.05.2017 року помер чоловік позивачки – [PERSON] У зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка та онука позивачки [PERSON] [PERSON], 2013 року, які з 2008 року за місцем реєстрації не проживають, особистих речей в квартирі не мають. 25.04.2019 року позивачкою уточнено заявлені позовні вимоги, згідно яких просить визнати тільки [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №8 у будинку №3 по вул.27 квартал в м.Маріуполі. Реєстрація [PERSON] перешкоджає в отриманні субсидії та ставить позивачку у скрутне матеріальне становище по сплаті комунальних послуг. На підставі викладеного просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №8 у будинку №3 по вул.27 квартал в м.Маріуполі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з’явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з’явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради – [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 26.12.2018 року, у судове засідання не з’явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, а також висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 19.04.2019 року, згідно якого, вважають неможливим визнання малолітньої [PERSON] [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою №8 у будинку №3 по вул.27 квартал в м.Маріуполі. Ухвалою суду від 13.05.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, двічі не з’являлася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 05.07.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним №2400-1, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві сумісній власності, належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується реєстраційним посвідченням Маріупольського Бюро технічної інвентаризації від 08.07.1994 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО №994565, виданого повторно 02.06.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 20.05.2017 року помер [PERSON] Як вбачається з копії паспорту, інформаційної довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №0312-1990 від 28.02.2019 року та копії особового рахунку №38508 від 12.06.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Проте у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2008 року, що підтверджується актом №448-18 від 27.12.2018 року, складеним КСН «Машинобудівельник» та низкою довідок про не проживання. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки, та підтвердили, що відповідачку по справі - [PERSON], не бачили з 2008 року, так у квартирі [ADDRESS], остання з вказаного часу не мешкає, її особисті речі у квартирі відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім’ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім’ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім’ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідачка є членом родини позивачки, але більше десяти років у квартирі не проживає, її особисті речі в ній відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою №8 будинку №3 по вул.27 квартал в м.Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved