overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 02.07.2010. У обґрунтування вимог вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату взаєморозуміння та довіри, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов визнав та просив шлюб розірвати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 02.07.2010 між сторонами Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 447, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через що більше двох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними не можливе. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 12.07.2013. Одночасно позивач просила змінити її прізвище на дошлюбне - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2014 року. Від шлюбу дітей та спільного майна не мають. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності в якій просила позов задовольнити. Відповідач заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 12.07.2013 між сторонами Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 378 та підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Із змісту позову вбачається, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено з липня 2014 року. Від зареєстрованого шлюбу сторони не мають дітей. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню із зміною прізвища позивача на дошлюбне - [PERSON]. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 18.01.2008. В обґрунтування позовних вимог вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання ним алкоголем, наркотичними засобами та азартними іграми. Шлюбні відносини припинені в 2011 році. Від шлюбу дітей та спільного майна не мають. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 18.01.2008 між сторонами Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Із пояснень позивача встановлено, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, матеріальної підтримки, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено. Від зареєстрованого шлюбу сторони не мають дітей. У досудовому порядку шлюб розірвати не змогли через небажання відповідача звернутися до органу реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати нечинною технічну документацію на будинок [ADDRESS] за 2012 рік видану на її імя та техдокументацію від 18.10.2010 року, видану на імя [PERSON] скасувавши її; Зобовязати відповідача [PERSON] виготовити за свій рахунок нову технічну документацію на житловий будинок [ADDRESS], яка буде відповідати дійсності. В обґрунтування позову зазначає, що в процесі розгляду Фастівським міськрайонним судом цивільної справи 2/381 /99/2015 за її позовом до [PERSON] ), їй стало відомо, що відповідачем по даній справі КП ФМР «Фастівське БТІ» в технічній документації архівної справи № 511 на домоволодіння № [ADDRESS] було встановлено часткову невідповідність даних стосовно документації, що знаходиться у архіві БТІ, виданої їй та третій особі по справі [PERSON] співвласниці вказаного будинку, по поетажному плану та вони не відповідають реальності, що була виявлена під час комісійної перевірки за запитом суду. Позивач та її представник позов підтримали. Відповідач та її представник проти позову заперечували. Представник третьої особи просив справу розглянути на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною третьою статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що було порушено будь-які його права відповідачем [PERSON]. За таких обставин, позов необґрунтований та безпідставний, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку до досягнення повноліття сина. В обґрунтування вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано. Син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проти утримання дитини ухиляється, у добровільному порядку допомоги не надає. Відповідач у судові засідання жодного разу не з,явився, поштова кореспонденція яка направлялася на його адресу повертається до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд відповідно з вимогами ст..224-226 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво серії 1-ВЛ № 121012, батьками якого у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а у разі ухилення від цього обовязку, кошти на утримання дітей, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, стягуються з них в судовому порядку. Відповідач є батьком дитини, у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, у звязку із чим, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання сина. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд вважає за необхідне задовольнити позов, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повнолітнього віку. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі 500 грн., що місячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2009 року. Від даного шлюбу вони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припиненні, дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоровя, працездатний, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не зявилися. \~ \~ \~ \~Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.10). Дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача. \~ \~ \~ \~Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. \~ \~ \~ \~Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, працездатним, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоровя, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно, починаючи з 24.02.2015 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в звязку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі 800 грн., що місячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 року. Від даного шлюбу вони мають дитину: доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припиненні, дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоровя, працездатний, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, просить суд стягувати з нього аліменти в розмірі 500 грн., оскільки він офіційно не працює та має мінливих дохід. Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.3). Донька проживає та знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, працездатним, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоровя, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн. на дитину на користь позивача. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в звязку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила: стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2001 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений через оголошення в газеті Рідне Прибужжя. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2001 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Син проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання неповнолітнього сина, матеріальної допомоги добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. З урахуванням викладеного та всіх обставин справи, суд вважає, що предявлений позов має бути задоволений, та стягнуто з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1\\4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в звязку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщеннямпосилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані відповідачі. За період з грудня 2013 року відповідачі в квартирі не з`являлись, оскільки проживають у місті Севастополі. Тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення (а.с.5). [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.5). Позивач у заяві зазначає, що після смерті [PERSON], єдиним квартиронаймачем є [PERSON]. Довідкою Форма № 3 підтверджується, що на даний час в квартирі зареєстровано п`ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.6). Із позовної заяви вбачається, що відповідачі є донькою та онукою [PERSON], але в спірній квартирі не проживають, оскільки мешкають у місті Севастополі. Актом від 20.02.2015 року, складений майстром ЖРЕО-401, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1991 року не проживають у спірній квартирі (а.с.14). Однак, суд критично ставиться до даного акту, оскільки - [PERSON] та [PERSON] не є сторонами по справі, тому як доказ до уваги не береться. Позивачем надано копію рішення Балаклавського районного суду міста Севастополя від 30 червня 2014 року, за яким підтверджується факт постійного місця проживання [PERSON] на території міста Севастополя з 01.09.1997 року по 30.06.2014 року, в тому числі станом на 18 березня 2014 року (а.с.13). Відповідачі, відповідно до ст. 31 ЦПК України , скористались своїм правом і визнали позовні вимоги (а.с.30, 31). Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved