Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] з даним позовом у якому просила у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на автомобіль Ford Focus д/н [NUMBER] . При цьому, рухоме майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності розділити наступним чином: визнати за позивачем право власності на -комп`ютер; -телевізор « Toshiba »; -телевізор кухонний; -меблі для кухні; -холодильник; -мікрохвильову піч; -мультиварку; -кавову машину. визнати за відповідачем право власності на -кольоровий телевізор (плазма); -пральну машину; -вбудовану техніку для кухні; -кондиціонер; -пилосос; -шкіряний диван; -вбудовані меблі. Крім іншого, [PERSON] в межах даного позову просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити їй у користування житлову кімнату площею 18.2 кв.м., а [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м., при цьому кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату та балкон залишити у спільному користуванні. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 07.03.1997 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського міськвиконкому, актовий запис №147. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , 1997 року народження та сина [PERSON] , 2008 року народження. Сімейні відносини сторін не склалися, шлюб розірвано за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2014 року, при цьому після розірвання шлюбу позивачем повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За твердженням позивача під час спільного подружнього життя із [PERSON] ними набуто наступне майно: -квартира [ADDRESS] ; -автомобіль марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску; -меблі та побутова техніка, у т.ч плазмовий телевізор «Panasonik», холодильник, пральна машина, мікрохвильова піч, стаціонарний комп`ютер, телевізор «Sony», кондиціонер, мультиварка, кавова машина, пилосос, тощо. Оскільки сторони не дійшли домовленостей про добровільний поділ спільного майна подружжя, позивач просила враховуючи інтереси дітей, які перебувають на її повному матеріальному забезпеченні і залишились проживати із нею, відступити від засади рівності часток подружжя і визнати за [PERSON] право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] , в свою чергу право на автомобіль марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску повністю визнати за [PERSON] . З огляду на неможливість виділу частки спірної квартири в натурі, просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення їй у користування більшої кімнати 18.2 кв.м. мотивуючи це інтересами дітей. У зв`язку з цим, просила про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві та просили про задоволення позовних вимог. [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, а його представники пояснили в судовому засіданні, що твердження позивача про одноосібне утримання дітей спростовується чинним нотаріально оформленим договором між подружжям, який виконується [PERSON] , в тому числі щодо матеріального забезпечення. Крім того, відповідач регулярно, без заборгованостей виконує рішення суду про стягнення аліментів, що на його думку в сукупності, свідчить про неможливість відступлення від принципу рівності часток подружжя при поділі квартири. В свою чергу, [PERSON] не заперечує проти поділу майна, однак вважає доцільним і правильним поділити його в рівних частках по 1/2, при цьому дотриматись домовленостей про визнання за ним повністю права власності на автомобіль. Також, [PERSON] звертає увагу суду, що позивач у 2015 році добровільно виселилась з квартири [ADDRESS] і фактично проживає в іншому місці зі своїм новим чоловіком, а тому спір щодо користування квартирою відсутній, як і доцільність та потреба у визначенні порядку користування помешканням із виділенням для цього конкретних кімнат. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 07.03.1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Луганського міськвиконкому, актовий запис №147 (а.с. 12). У зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у них народились: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13,14). За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, при цьому після розірвання шлюбу позивачем повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 15.16). Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) і вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено та підтверджено наданим документами, що спільним майном подружжя придбаним під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] є: -квартира [ADDRESS] , загальною площею 53,70 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м. придбана за договором купівлі-продажу від 31.03.2006 року; -автомобіль марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску зареєстрований на праві власності за [PERSON] 01.06.2010 року; Право власності на вказані об`єкти, джерела і час їх придбання, а також реєстрації підтверджується матеріалами справи. Враховуючи зазначене, наявні докази у справі, суд вважає спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , та автомобіль марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску. Згідно Аналітичних довідок виданих суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] станом на 02.03.2018 року можлива та найбільш ймовірна вартість квартири [ADDRESS] складає 1 185 000 грн., а вартість автомобіля марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску складає 214 215 грн. В свою чергу згідно Звіту про оцінку ТОВ «КОАПРИ Д» отриманого на замовлення [PERSON] станом на 14.05.2019 року вартість квартири [ADDRESS] складає 1 1943 564 грн., а автомобіля марки Ford Focus д/н [NUMBER] , 2010 року випуску складає 119 396 грн. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.4, ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом. За правилами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками. Таким чином, суд не надає оцінки Аналітичним довідкам та Звіту про оцінку і не встановлює переваги між ними, оскільки сторонами у позові та запереченнях на позов не ставиться питання щодо сплати грошової компенсації вартості майна при його поділі. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Ч. 2 та Ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України на які посилається у своїй позовній заяві позивач передбачає можливість суду відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересів сім`ї. Також, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними документами, що між [PERSON] та [PERSON] 29.09.2014 року за спільною згодою укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та порядок здійснення прав і обов`язків у якому визначено місце мешкання сина за місцем мешкання матері без зазначення конкретної адреси і прив`язки до квартири, крім того батьки взяли спільний обов`язок здійснювати рівні витрати щодо утримання дитини та однакову участь у задоволенні його потреб. Таким чином, існування та дійсність вказаного договору, відсутність претензій щодо його виконання, на думку суду, спростовує твердження позивача про одноосібне утримання сина [PERSON] , 2008 року народження. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 77 та ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності дійсних підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. Більше того, запропонований позивачем порядок поділу квартири з огляду на її вартість, на думку суду, є неспівмірним та таким, що протирічить положенням Сімейного кодексу України. Також, ініціюючи позов в частині поділу спільного рухомого майна подружжя, а саме: -комп`ютер; -телевізор « Toshiba »; -телевізор кухонний; -меблі для кухні; -холодильник; -мікрохвильову піч; -мультиварку; -кавову машину. -кольоровий телевізор (плазма); -пральну машину; -вбудовану техніку для кухні; -кондиціонер; -пилосос; -шкіряний диван; -вбудовані меблі. позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на існування вказаних речей, документів для їх ідентифікації, підтвердження придбання їх у шлюбі за спільні кошти подружжя. В свою чергу відповідач заперечив існування згоди подружжя щодо вартості та наявності вказаного майна. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання належності рухомого майна до спільної сумісної власності подружжя та його поділу за відсутності підтвердження його наявності, вартості та відомостей про час придбання. За таких обставин позов в частині вимог про поділ рухомого майна подружжя: -комп`ютер; -телевізор « Toshiba »; -телевізор кухонний; -меблі для кухні; -холодильник; -мікрохвильову піч; -мультиварку; -кавову машину. -кольоровий телевізор (плазма); -пральну машину; -вбудовану техніку для кухні; -кондиціонер; -пилосос; -шкіряний диван; -вбудовані меблі. задоволенню не підлягає. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Наполягаючи в позові визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на автомобіль Ford Focus д/н [NUMBER] позивач суперечить обґрунтуванням свого ж позову про придбання вказаного автомобіля за спільні сумісні кошти. Позиція ж відповідача про згоду на передачу йому повністю автомобіля Ford Focus д/н [NUMBER] у власність не підтверджена жодними письмовими домовленостями подружжя, суперечить меті і положенням Сімейного кодексу України та інтересам позивача, яка вправі розраховувати на гарантовану законом частку у спільному майні подружжя при його поділі. Таким чином, враховуючи наявне спільне майно подружжя, неможливість його виділу в натурі, відсутність пропозицій отримання грошової компенсації вартості часток, суд вважає доцільним здійснити його поділ рівними частинами з розрахунку Ѕ частки кожному. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, звертаючись до суду з вимогами про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] та виділення [PERSON] у користування житлової кімнати площею 18.2 кв.м., [PERSON] у користування житлової кімнати площею 12,2 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження оспорювання, невизнання, або ж порушення відповідачем прав та інтересів позивача щодо користування спільною квартирою. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження необхідності та намірів позивача за домовленістю з [PERSON] вирішити питання щодо добровільного встановлення порядку користування помешканням і його відмови в цьому. Більше того, запропонований порядок розподілу кімнат безперечно буде порушенням прав та інтересів іншого співвласника з огляду на визначену судом частку у праві спільної сумісної власності, житлову площу помешкання, санітарні норми жилої площі встановлені законодавством на одну особу. За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) грн. в рахунок сплаченого судового збору. Враховуючи зазначене, відповідно до ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial