Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У лютому 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, у подальшому в червні 2020 року залучила до участі у справі у якості співвідповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради. Вказувала, що [INFO] її рідна тітка [PERSON] , подарувала позивачці належні їй 27/50 жилого будинку з належними цій частині будівлями подвір`я, що знаходиться у [ADDRESS] , зазначений договір було надано для реєстрації БТІ. 30.05.2013 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , 1926 року народження, яка померла [INFO] . Згідно витягу № 4159483, позивачці належить 23/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . У січні 2020 року позивачка, вирішивши оформити право власності на земельну ділянку з`ясувала, що оригінал договору дарування від 01.06.1981 року, який зареєстрований в реєстрі за № 3136, загублено. Звернувшись до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори для отримання дублікату втраченого договору, встановила, що справи по 1996 рік включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у м. Донецьку, а отримати вказаний дублікат з Донецького архіву не виявляється можливим через відсутність до нього доступу, оскільки архів перебуває на непідконтрольній України території. Просила визнати за нею право власності на 27/20 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Позивачка до суду не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, надав заперечення з яких вбачається, що порушене позивачкою питання не входить до компетенції Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради та підлягає розгляду за належністю у Відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради. Представник співвідповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, розгляд справи по суті залишив на розсуд суду та просив прийняти рішення у відповідності до норм діючого законодавства України. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування №3136 від 01.06.1981 року [PERSON] отримала у дар від [PERSON] нерухоме майно у вигляді 27/50 частини будинку [ADDRESS] . Договір було посвідчено 01.06.1981 року державним нотаріусом Третьої Жданівської державної нотаріальної контори Квач А.П., реєстраційний №3136, копія якого міститься в архіві ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» ( а.с. 10-11). Відповідно до довідки ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 20.01.2020 р. №187, на ім`я [PERSON] зареєстровано 27/50 частки будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування № 3136 від 01.06.1981 року, посвідченого Маріупольською державною нотаріальною конторою (а.с. 9). Згідно з Технічним паспортом виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації станом на 05.12.2011 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (27/50 частки) та [PERSON] (23/50 частки) (а.с. 5-7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2013 року 23/50 частки будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.05.2013 року Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою (а.с. 8, 13). З повідомлення Державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. від 28.01.2020 року № 222/02-21 вбачається, що контора не має можливості видати дублікат договору дарування частки житлового будинку, розташованого: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , посвідчений Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 01.06.1981 року за реєстровим № 3136, у зв`язку з передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташований в м. Донецьку. Усі документи, прийняті на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, залишилися в архівосховищах архіву м. Донецька, доступ до яких відсутній (а.с. 12). За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-1858цс15 визначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Дану позицію було уточнено Судовою палатою у цивільних справах ВСУ в іншій постанові від 07.10.2015 по справі № 1622цс15: «Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.» Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючих документів є таким, що був втрачений позивачем, права якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на 27/50 частки будинку [ADDRESS] . Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м. Донецьк. Крім того, у випадку, коли підставою для подання позову про визнання права виступає відсутність правовстановлюючих документів на майно, таке право можна буде вважати остаточно захищеним з моменту видачі відповідних правовстановлюючих документів спеціально уповноваженими органами. Закон не обмежує захист порушеного права лише у відносинах із особами, до яких «відповідне право перейшло», або які можуть «претендувати на таке права». Таке тлумачення істотно звужує гарантований ст.ст.13, 41 Конституції України захист права власності, у тому числі від порушень з боку уповноважених органів у формі не вчинення відповідних дій на видачу правовстановлюючих документів. Таким чином, коли вимога про визнання права власності, пред`явлена до органу реєстрації прав на нерухоме майно, є передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети позову - отримання офіційного підтвердження свого права відповідними правовстановлюючими документами, що видаються спеціально уповноваженими органами, задля реалізації абсолютних прав на спірне майно, не може бути відмовлено у задоволені позову з тих підстав, що відповідач не претендує та не оспорює право власності позивача щодо спірного об`єкту. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, право власності підлягає визнанню відповідно до Договору дарування від 01.06.1981 року №3136 посвідченого Третьою жданівською державною нотаріальною конторою 01.06.1981 р. та зареєстрованим в Маріупольському БТІ.

Outcome: approved