Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У лютому 2015 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 104798,54 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору № AN5WCC9FD90010 від 08.04.2011 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 17000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 03.02.2015 року наявна заборгованість у розмірі 128321,71 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 10558,36 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом 7,15 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3740,00 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 114016,20 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 28989,77 грн., яка задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 р., різниця становить 99331,94 грн. А також штрафи: фіксована частина у розмірі 500 грн.; процентна складова у розмірі 4966,60 грн. Заборгованість до стягнення становить 104798,54 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, уся кореспонденція, яка направлялася на його адресу, повернулась до суду з відміткою, що адресат не проживає, у останнє судове засідання відповідач повідомлявся через засоби масової інформації. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно з положеннями ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № AN5WCC9FD90010 від 08.04.2011 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 17000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с. 9-16). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частино. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно наданого розрахунку станом на 03.02.2015 року у нього наявна заборгованість у розмірі 104798,54 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10558,36 грн.; заборгованості за відсотками - 77,15 грн.; заборгованості з комісії 3740,00 грн.; заборгованість з пені 114016,20 грн.; всього заборгованості за кредитом 128321,71 грн.; сума за кредитом, яка стягнута за рішенням суду 28989,77 грн.; різниці між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом 99331,94 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штрафу (процентна складова) у розмірі 4966,60 грн. (а.с. 37-38). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 р. позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] задоволені, стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 17.06.2013 р. у розмірі 28989,77 грн. та судові витрати (а.с. 35-36). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги надану представником позивача ксерокопію рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2014 р., як належний та допустимий доказ в розумінні положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки воно не відповідає вимогам закону, бо належним чином не оформлене. Зазначене не дає суду підстави вважати, що розрахунки проведені позивачем відповідно до вимог закону, оскільки суми зазначені у рішенні впливають на розмір заборгованості відповідача. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.\~ \~

Outcome: dismissed