Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 грудня 2013 року вона підписала заяву за умовами якої прийняла пропозицію ПАТ «Дельта-Банк» про відкриття на її ім`я рахунку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 15000 грн., зі строком кредитування 364 календарних дні. Умови кредитування вона /позивачка/ виконувала завжди вчасно, але у зв`язку із ліквідацією банку в подальшому не могла погашати кредит, оскільки рахунки, на які погашався борг перед банком, були закриті, а її /позивачки/ банківська картка - заблокована, відомості про нові рахунки - відсутні. У жовтні 2020 року вона отримала пенсію у значно меншому розмірі, ніж завжди, та, звернувшись до Пенсійного фонду України, довідалась про наявність виконавчого провадження в межах якого 09 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. була ухвалена постанова про звернення стягнення на її /позивачки/ заробітну плату, пенсію, та інші доходи, як боржника. З такої постанови приватного виконавця вбачається, що підставою для її винесення став виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. за р № 24863 від 04 вересня 2020 року. Так, відповідно до вказаного виконавчого напису, нотаріус пропонує стягнути з неї /позивачки/ невиплачені в строк грошові кошти на користь відповідача ТОВ «ФК «Аланд» за вищевказаним кредитним договором, за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року у розмірі 17826,84 грн. Оскільки на сьогодні діє попередня редакція Постанови КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172, де лише пунктом 1 Переліку передбачено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, але договір кредиту, який було надано нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не було посвідчено нотаріально, крім того, останній раз борг за зазначеним кредитним договором вона погашала 18 лютого 2016 року і відповідно з дня виникнення права вимоги до неї /позивачки/, як боржника, минуло більше трьох років, але нотаріусом ці обставини з`ясовані не були, до того ж первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення нотаріусу не надавалися, а тому у нього були відсутні підстави вважати, що її /позивачки/ заборгованість перед банком є безспірною. Просила визнати зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Карасьова Л.А. позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позов не надав. Треті особи - приватний нотаріус Горай О.С. та приватний виконавець Малкова М.В. в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі заяви представника за довіреністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» від 26 серпня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 04 вересня 2020 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24863, про звернення стягнення з позивачки [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 004-28013-091213 від 09 грудня 2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами 379/К від 13 квітня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», заборгованості за вищевказаним кредитним договором за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року у загальному розмірі 17326,84 грн., в тому числі: 13908,47 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3418,37 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також за вчинення даного виконавчого напису нотаріусом - 500 грн., загальна сума до стягнення - 17826,84 грн. /а.с.82-83/. За постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 09 жовтня 2020 року при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису нотаріуса від 04 вересня 2020 року було звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи позивачки /а.с.13/. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 04 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Як убачається з копій документів, наданих приватним нотаріусом Гораєм О.С., підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису стала не посвідчена нотаріально заява позивачки № 004-28013-091213 від 09 грудня 2013 року щодо пропозиції укладення з ПАТ «Дельта-Банк» кредитного договору, згідно з якою на умовах, визначених у такій пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», і тарифів банку, що є невід`ємною частиною цієї пропозиції, між позивачкою та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого позивачці було відкрито картковий рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000 грн. Таким чином, оскільки заява позивачки щодо пропозиції укладення з ПАТ «Дельта-Банк» кредитного договору, яка була надана нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не була посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (постанова ВС від 30.01.2018 р. у справі № 161/16891/15-ц). Відповідно до абз.2 ч. 1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, належні та допустимі докази, зокрема, первинні документи (касово-бухгалтерські документи), на підтвердження перерахування відповідачці кредитних коштів за кредитним договором від 09 грудня 2013 року відсутні. У наданих нотаріусом документах відсутній і сам кредитний договір, Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та тарифи банку. Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що останній платіж за кредитним договором вона здійснила 18 лютого 2016 року і відповідно кредитор - ПАТ «Дельта банк» знав про порушення свого права ще з березня 2016 року, спірний виконавчий напис нотаріусом було вчинено лише 04 вересня 2020 року, без з`ясування настання строку платежу. Як убачається з наданих позивачкою копій квитанцій, останній платіж за вищевказаним кредитним договором вона дійсно здійснила 18 лютого 2016 року /а.с. 16/, тобто, вчиняючи вказаний виконавчий напис, нотаріус не з`ясував, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 04 вересня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 24863, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» коштів на загальну суму 17 826,84 грн., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування її витрат по сплаті судового збору 840,8 грн.

Outcome: approved