Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 09.08.2000 по 27.02.2015 перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За період перебування у шлюбі з відповідачем сторонами була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки «OPEL ASTRA 1.6.І» легковий ХЕТЧБЕК-В, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль марки «D.1 CITROEN D.2 C1», легковий ХЕТЧБЕК-В, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначає, що між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя, у зв'язку з чим він звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить визнати спільним сумісним майном подружжя придбане у період шлюбу з відповідачем майно; визнати за ним та відповідачем право власності по ? на квартиру, що є спільним сумісним майном подружжя; визнати за ним право власності на автомобіль «OPEL ASTRA 1.6.І»; визнати за відповідачем право власності на автомобіль «D.1 CITROEN D.2 C1». У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов визнав та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.08.2000 між [PERSON] та [PERSON]. було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №883, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, [NUMBER]. (а.с. 16) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2015 у справі №754/118/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волохою В.Л., та зареєстрованого в реєстрі за №73, [PERSON] прийняв у власність квартиру за [ADDRESS]. (а.с. 8-9) Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, яка сформована станом на 28.08.2017, за ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2017 про витребування доказів, квартира за [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, від 26.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волохою В.Л. Також, з копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки «OPEL ASTRA 1.6.І» легковий ХЕТЧБЕК-В, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за позивачем. (а.с. 27-28). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER], автомобіль марки «D.1 CITROEN D.2 C1», легковий ХЕТЧБЕК-В, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за позивачем. (а.с. 29-30) Факт належності вказаних автомобілів позивачу також підтверджується листом №31/26-10650б від 18.09.2077 за підписом в.о. начальника Регіонального сервісного центру в м. Києві Ю.С. Смольянінова, направленого на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2017 про витребування доказів. Відповідно до зазначеного листа, згідно даних наявних автоматизованих інформаційних систем МВС, автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску значиться зареєстрованим за позивачем на підставі довідки-рахунок серії ЄГП №573390 від 06.07.2007 та автомобіль CITROEN C1, номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску зареєстрований за позивачем на підставі довідки-рахунок серії ДПІ №936966 від 17.01.2013. У відповідності до гл. 8 Сімейного Кодексу України (ст.ст. 60-71), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. І об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК України зазначено про те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач визнала позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 8 000 грн. 00 коп. (а.с. 2).

Outcome: approved