Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 02 листопада 2002 року виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 32. В обґрунтування позову зазначала, що 02 листопада 2002 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через відсутність між ними взаєморозуміння і сварки, що призвело до втрати почуттів любові і поваги. З листопада 2004 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір`ю. Спір щодо поділу майна подружжя у сторін відсутній. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позов та розірвати шлюб між сторонами. Судовий збір із відповідача просила не стягувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечував, оскільки з листопада 2004 року сторони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, примиритися подружжя не бажає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, роз`яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 02 листопада 2002 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 32. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із матір`ю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з листопада 2004 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved