Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання її власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд за набувальною давністю. Вимоги обґрунтувала тим, що зазначений житловий будинок належав [PERSON] , яка померла [INFO] . В січні 2008 року цей будинок їй продала дочка померлої [PERSON] Договору у встановленому порядку вони не укладали, усі умови погодили в усній формі: вона передала кошти, а продавець майно. Спадщину [PERSON] після смерті матері у встановленому порядку не приймала та, окрім цього, через відсутність на будинок правовстановлюючих документів укладати із нею договір купівлі-продажу на даний час не бажає. В будинку проживає по сьогоднішній день, відкрито, добросовісно, безперервно володіє, користується ним та несе усі витрати по його утриманню понад 10 років, тому вважає наявними підстави для визнання її власником за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~ В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи за її відсутності. Відповідач в канцелярію суду подала заяву, у якій позов визнала повністю і просила розглянути справу за її відсутності. Рівненська сільська рада як третя особа електронною поштою направила заяву, у якій вказала на відсутність чіткої позиції щодо заявлених вимог, та просила розглядати справу за наявними матеріалами у відсутності представника Ради. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. З витягу погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки села Полапи Рівненської сільської ради Любомльського району від 04.03.2019 року вбачається, що будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , належав [PERSON] . Згідно даних технічного паспорта будинок побудований у 1950 році, господарські споруди в 1975 році, літня кухня в 1985 році. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Із довідки Рівненської сільської ради від 04.03.2019 року встановлено, що на день смерті [PERSON] у вищевказаному будинку проживала одна. На підставі Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 21.05.2019 року встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилась. Відповідач [PERSON] доводилась [PERSON] дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та актовим записом про укладення шлюб від 23.05.1970 року. У нотаріально посвідченій заяві від 09.08.2018 року відповідач заявила, що спадщину після смерті матері у встановлені законом строки не прийняла, для продовження цього строку до суду звертатись не буде, просила рахувати її такою, що спадщину не прийняла. Цією ж заявою відповідач підтвердила, що позивачу [PERSON] дозволила вселитись у спадковий будинок по [ADDRESS] і проживати у ньому без обмежень у часі. Довідкою Рівненської сільської ради Любомльського району від 27.03.2019 року стверджено, що позивач [PERSON] зареєстрована і проживає по [ADDRESS] з 01.01.2008 року по даний час. Рахунки за електроенергію, користування скрапленим газом в балонах за даною адресою та технічний паспорт на будинок оформлені на ім`я позивача, що підтверджується письмовими доказами. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про ви-знання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років …, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Дослідженими письмовими доказами судом встановлено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно користується і володіє упродовж більше 10 років житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями по [ADDRESS] , який є законним об`єктом. При цьому про добросовісність володіння свідчить те, що це нерухоме майно позивач отримала від потенційного спадкоємця попереднього власника відповідача [PERSON] , а тому не могла знати про неприйняття останньою спадщини і відсутність у неї підстав для передачі цього майна, а відтак неправомірність свого заволодіння. Разом із цим, враховуючи обставини, за яких позивач вселилась і користується житловим будинком по даний час, слід дійти висновку, що вчинені відповідачем дії вона вважала достатніми підставами для подальшого отримання права власності на це майно. Інших осіб, які претендують на це майно, у справі не встановлено. Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини у справі, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими і законними та дають підстави для їх задоволення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved