Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про народження, виданого 07 травня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 368, відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31.03.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини. З моменту винесення рішення та по теперішній час відповідач не сплачує аліменти. Станом на 19.02.2015 року у відповідача утворилась заборгованість по аліментам у розмірі, 99498,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в зв'язку з несплатою аліментів в розмірі 99498,00 грн. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги на просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати аліментів у розмірі 32465,70 грн., а також 1 % пені, в зв'язку з несплатою аліментів за період з березня 2011 року по березень 2015 року у розмірі 113525,57 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 07.05.1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 368 відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15 грудня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Донецької області, актовий запис № 729, 15 грудня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 31.03.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи утирання з 17 березня 2011 року. Відповідно до довідки Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції № 3-44428079 від 27.01.2015 року за виконавчим листом № 264/2547/14-ц від 25.04.2014 року, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя борг [PERSON] по аліментам станом на 15.03.2015 року складає 32465,70 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 32465,70 грн., що підтверджується наданими письмовими доказами. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичної чи юридичної особи, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Суд вважає, що у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості по аліментам, треба відмовити з тих підстав, що законодавство України з правовідносин, які виникли між сторонами не містить положень про повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання. Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки сплати аліментів згідно наданого розрахунку. Відповідно даного розрахунку неустойка нею нарахована у сумі 113525,57 грн., за період з березня 2011 року по березень 2015 року, тобто 3 роки 11 місяців 29 днів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розмір неустойки в зв'язку з простроченням сплати аліментів на утримання сина складає 113525,57 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачкою. Таким чином, нараховану суму неустойки за період прострочення сплати аліментів з вини відповідача в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за прострочу сплати аліментів в сумі 113525,57 грн., і цю суму суд стягує з відповідача на користь позивачки. Згідно зі ст.81, 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у доход державного бюджету судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial