Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У лютому 2016 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу вказавши, що у вересні 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис № 530. Від даного шлюбу дітей не мають. Протягом 2015 року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подружжя не проживають разом, не ведуть спільного господарства, проживають за окремими адресами та взагалі не спілкуються між собою. Позивачка вважає, що підстав для збереження сім'ї немає, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, залишивши їй прізвище, яке вона обрала при укладанні шлюбу. Також позивачка вважає недоцільним надання їм строку для примирення, оскільки вони втратили один до одного почуття любові та поваги. У судове засідання позивачка не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про можливість слухати справи без її участі на підставі викладених у позовній заяві фактів. Також, позивачка зазначила, що у разі не явки у судове засідання відповідача, вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявляв, заперечень проти позову не надавав. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Оскільки у судове засідання належним чином повідомлені відповідач не з'явилися, суд, на підставі ст.169, 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази , суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторонни у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні було встановлено, що 19 вересня 2014 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу було змінено на [PERSON]. Від даного шлюбу подружжя не мають дітей. Протягом 2015 року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подружжя не проживають разом, не ведуть спільного господарства, проживають за окремими адресами та взагалі не спілкуються між собою. Байдужість до життя та проблеми кожного призвели до припинення шлюбних відносин. Сторони припинили спілкування, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Відповідно до ст..24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно з ст.. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу у тому числі і на припинення шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, а також письмових пояснень позивача, моральні цінності спільного життя між сторонами зруйновані. Вони втратили почуття любові та поваги, тому підстав для збереження сім'ї немає та поновлювати спільне життя вони не бажають. За нормами ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них . Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб слід розірвати.

Outcome: approved