Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Аргон», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. про визнання договору недійсним у якому просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 12.12.2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Аргон», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстрований в реєстрі за №113. Також, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В своїй заяві [PERSON] вказує про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» не міг відступати право вимоги, оскільки втратив його у зв`язку з виконанням обов`язку боржника поручителем. Укладення оскаржуваного договору порушує права [PERSON] оскільки, за його твердженням, призводить до подвійного стягнення із нього однієї і тієї ж заборгованості за одним і тим самим зобов`язанням за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року. Таким чином, з метою забезпечення позову в даній справі про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2019 року [PERSON] , просить суд вжити заходи забезпечення, а саме: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 13.12.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпровської області Міссіяж О.А., зареєстрованого в реєстрі за №685, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аргон» грошові кошти у розмірі 1 602 422 грн. 73 коп.; заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Аргон» вчиняти дії щодо відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року; заборонити будь-яким особам вчиняти дії направлені на погашення заборгованості за договором купівлі-продажу заставної від 03.12.2014 року та оспорюваного договору на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аргон». Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались. При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Зі змісту вказаних статтей вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. З позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що спір ініційовано між [PERSON] , ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Аргон» з приводу договору відступлення права вимоги від 12.12.2019 року. При цьому, забезпечення позову стосується осіб які не є сторонами позову та договорів, які не є предметом вимог та розгляду позовної заяви. Зі змісту Цивільного процесуального кодексу Українив бачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому, ініційовані позивачем види забезпечення позову є фактично втручанням у правовідносини, які виникли між первісним та новим кредитором щодо права вимоги поза межами судового засідання без встановлення обставин та з`ясування підстав для укладення договору відступлення права вимоги, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Outcome: dismissed