Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.02.2016 р. з вини водія [PERSON] , автомобіль позивача було пошкоджено. Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] № 214/16 від 23.11.2016 р. сума збитку власнику транспортного засобу склала 432 710 (чотириста тридцять дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп. В результаті звернення до страхової компанії Моторне (транспортне) страхове бюро України, позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Так, позивач просить стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі становить 382 710 (триста вісімдесят дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 гривень. Особа, винна у заподіянні шкоди, добровільно позивачу заподіяну шкоду не відшкодовував, тому [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку представник позивача не заперечував. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить наступного висновку. 14.02.2016 р. о 22 годині 30 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «БМВ» в м. Одеса, рухаючись по вул. Отамана Головатого, при зміні напрямку руху не надав перевагу в русі автомобілю Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , який рухався праворуч, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, після чого обидва транспортні засоби допустили зіткнення з автобусом «Богдан А 09201». При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями Відповідач порушив вимоги п.12.1 п.10.1 Правил дорожнього руху України. Зазначене підтверджується Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2016 р. у справі № 521/7414/16-п, якою [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] був забезпечений страховою компанією Моторне (транспортне) страхове бюро України. [PERSON] як потерпілий письмово звернувся з заявою про настання страхового випадку та отримання страхового відшкодування до страхової компанії Моторне (транспортне) страхове бюро України щодо відшкодування шкоди (справа МТСБУ:32004), заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце бути 14.02.2016 р. за участю транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] . За результатами розгляду вищевказаної страхової справи було вирішено виплатити [PERSON] відшкодування шкоди в результаті ДТП у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Для визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] ,пошкодженого внаслідок ДТП, позивач звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , який провадить господарську діяльність на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ [NUMBER] від 02.04.2005 р. та яким було проведено огляд автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] . 23.11.2016 р. фізичною особою-підприємцем [PERSON] було складено звіт № 214/16 про оцінку колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] . Згідно вищевказаного звіту № 214/16 від 23.11.2016 р. вартість ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , що був пошкоджений під час ДТП на дату огляду автомобіля (25.03.2016 р.) становить 432 710 (чотириста тридцять дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп. Різниця між фактичним розміром шкоди в сумі 432 710 (чотириста тридцять дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп. та страховою виплатою в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., яка одержана позивачем від СК Моторне (транспортне) страхове бюро України «Еталон» складає 382 710 (триста вісімдесят дві тисячі сімсот десять) грн. 35 коп. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровцю та/або майну потерпілого. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була зазначена у постанові ВСУ № 6-954цс16. Згідно з роз`ясненнями п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Зважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки відповідача, який перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою його майну шкодою, приймаючи до уваги право вибору позивача на відшкодування завданої матеріальної шкоди чи з винної особи, чи з страховика, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має врахувати масштабність порушення прав позивача, характер та тривалість створених позивачу незручностей. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до пункту 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели до виникнення моральної шкоди. Вимоги щодо відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні. Варто зауважити, що задовольняючи вимоги щодо компенсації моральної шкоди, Європейський суд з прав людини подекуди посилається на зазнані заявниками незручності, певне розчарування та страждання в результаті встановленого порушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антоненков та інші проти України»), інші конкретизовані вияви немайнових втрат заявника, а іноді не вважає за потрібне чітко кваліфікувати їх вид і характер (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чуян проти України»). Деякі питання відшкодування моральної шкоди узагальнював Верховний Суд України, зокрема в п.3 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (надалі - Постанова №4) визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пошкодження автомобіля фактично порушує режим права власності Позивача, зумовлює необхідність витрачати час на ремонт автомобіля, неодноразово відвідувати СТО замість того щоб присвятити цей час сім`ї, роботі чи іншим речам, яким би Позивач за інших обставин бажав би присвятити час або надав перевагу. Після дорожньо-транспортної пригоди, Позивач на значний час повністю втратив можливість користуватись своїм транспортним засобом, що порушило його права як власника. Вказана обставина впливала на звичний уклад життя позивача зокрема тим, що Позивач не мав можливості виїхати на відпочинок з рідними, не мав можливості автомобіль в господарстві, був вимушений переносити і відкладати ділові зустрічі та заздалегідь заплановані заходи, що завдало Позивачу великі незручності та постійні хвилювання. Крім того, за менш сприятливих обставин ця ДТП могла б мати на багато серйозніші наслідки і навіть загрожувати здоров`ю і життю Позивача, адже в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди Позивач переніс дуже сильний стрес, та його власності було завдано значних механічних пошкоджень, що викликало у Позивача стан підвищеної напруженості, хвилювання, певною мірою беззахисності, та стан постійної дратівливості і пригніченості. Враховуючи те, що пошкодження належного позивачу автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] є доведеним, то відповідно доведеними є обставини спричинення позивачу моральної шкоди, яка відповідно до правил п. 3 ч.2 ст.23 ЦПК України випливає із пошкодження майна фізичної особи. Верховний Суд України в п.1 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг фізичних та моральних страждань і переживань позивача, їх тривалість, можливість відновлення, ціну позову, ступінь вини відповідачки, а також усі обставини справи у їх сукупності та співставленні, виходячи з принципів розумності та справедливості. Однак вказаний позивачем розмір моральної шкоди на думку суду є завищеним, не зазначено які саме втрати немайнового характеру він зазнав. Тому суд критично ставиться до вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень. Позивачем зазначено, що він зазнав душевних страждань, викликаних позбавленням його автомобілю, порушенням звичного графіку життя, не можливістю реалізувати особисті та ділові плани на протязі значного проміжку часу. Суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимог у частині стягнення моральної шкоди. Суму компенсації заподіяної моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням майна суд оцінює в розмірі 5000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, позивачем заявлена вимога про стягнення судових витрат, пов`язаних з поданням позовної заяви до суду, на підтвердження вищевказаних витрат надано квитанцію про сплату судового збору. Суд вважає, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі пропорційному до задоволених вимог, а саме 3877 грн. 10 коп.

Outcome: partial