Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 138 000 (сто тридцять вісім тисяч) доларів США та судові витрати, обґрунтовує вимогу укладенням 31.01.2014 року договору позики на суму 138 000 дол. США, які відповідач зобов'язалась повернути до 15.02.2014 року та невиконанням відповідачем умови договору з повернення боргу. До вказаної у розпизці дати, відповідач борг позивачеві не повернув, що змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач до суду повторно не з'явилася. Про дату судового розгляду судом повідомлялась належним чином та у встановленним законом порядок. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення за наявності всіх умов, передбачених ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріли справи, надані докази, дійшов висновку про задоволення вказаного позову з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 31.01.2014 року [PERSON] позичив [PERSON] 138 000 доларів США, в свою чергу [PERSON] отримала вказані кошти та зобов'язалася їх повернути до 15.02.2014 року та в разі прострочення виконання зобов'язання, [PERSON] зобов'язалась сплачувати 1 (один) відсоток від отриманої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язання. На момент розгляду справи судом, відповідач гроші не повернула. Обставини викладені позивачем в позові не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, оскільки є логічними, послідовними, стверджуються дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі копією боргової розписки ( а.с.4). Статтею 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 532 частини 1 пункту 4 Цивільного Кодексу України якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором. Судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-284цс17 постанова від 1 березня 2017 року, зазначено, що «згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». Згідно курсу Національного Банку України на день розгляду справи сума боргу у гривневому еквіваленті складає 27,1357 грн за 1 долар США. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо виконання грошового зобов'язання не виконала, боргу позивачу не повернула, станом на день ухвалення судового рішення не повернута сума складає перед позивачем 3 744 726,60 грн., яку на підставі статей 526, 532, 625, ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача, задовольнивши заявлені позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в повному обсязі, оскільки вони ґрунтовані на вимогах закону та стверджуються належними доказами. Крім того, суд на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь [PERSON], 8000,00 грн. судових витрат (максимальний розмір судового збору) понесених позивачем.

Outcome: approved