Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У лютому 2016 році [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 04 листопада 2010 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смерті 08 листопада 2010 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 1455. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на жилий будинок, розташований у селищі Дослідному Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Померла є його родичкою, з якою він проживав тривалий час до моменту її смерті, а тому вважає, що має право на спадкування після неї. На даний час позивачу стало відомо, що жилий будинок є у власності відповідачів. Заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ним було подано у 2016 році, тобто з пропуском встановленого цивільним законодавством строку, у звязку із чим, йому було відмовлено у її прийнятті. Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 04.11.2010 року. У лютому 2016 року відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування обтяження (заборони) на майно. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 29 жовтня 2003 року між позивачами [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] - було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку не закінченого будівництвом, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2198. Згідно до умов зазначеного договору, позивачі в рівних частках отримали право власності на жилий будинок не закінчений будівництвом (73% готовності) № 3, що знаходиться по вулиці Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу жилого будинку було також взято на облік у Новомосковському МБТІ 06.01.2004 року, у звязку із чим позивачам видано технічний паспорт на жилий будинок із зазначенням їх прізвищ в якості власників цього обєкту нерухомого майна. Зазначені обставини також в повному обсязі підтверджено листом КП ДР БТІ від 28.09.2015 року, вих. № 116, відповідно до якого власниками жилого будинку № 3 по вул. Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області зареєстровано позивачів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по ? на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2198 та взятого на облік в Новомосковському БТІ 06.01.2004 року. На момент укладення сторонами зазначеного правочину та його нотаріального посвідчення будь-які заборони (арешти) на відчуження або інше розпорядження цим майном його власником були відсутні, у звязку із чим й відбулося нотаріальне посвідчення цього договору та його взяття на облік у відповідному БТІ. Також 29 жовтня 2003 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований вищезазначений жилий будинок, площею 0,1302 гектара, що знаходиться за адресою: с. Дослідне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, вулиця Світла, 3, який також було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2200. Згодом, на підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, на який розташовано придбане позивачами домоволодіння на ім`я [PERSON], відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1302 га, серія ЯЛ № 275466 від 22.09.2011 року, відповідно до списку співвласників земельної ділянки, що є додатком до зазначеного Державного акту, зазначено про спільну часткову власність позивачів в рівних частках по ? на цю земельну ділянку. 17 листопада 2015 року позивачам випадково стало відомо про наявність обтяження на належний їм на праві власності жилий будинок № 3 по вулиці Світла в с. Дослідному Дніпропетровської області Дніпропетровського району - заборони, реєстраційний № 4911119, зареєстрованої 04.05.2007 року реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області. У Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відсутні будь-які відомості про підставу обтяження, її вихідні дані (номер, серія, дата), про особу обтяжувача та її повноваження щодо накладення обтяження. Власником майна зазначено [PERSON], вказані додаткові дані обтяження: архівний номер: 3441301DNIPERI, архівна дата: 22.07.2002, дата виникнення: 22.07.2002, № реєстра: 106002-2692, внутр. № Е201843728F3532В6921, коментар: контроль УЮ. На запит позивачів до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області ними було отримано відповідь вих. № 1602/01-21 від 22.12.2015р. про те, що будь-яка інформація відносно підстави для накладення заборони з реєстраційним номером обтяження 4911119, зареєстрованого 04.05.2007 року на будинок № 3 по вулиці Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області до державного нотаріального архіву не передавалась, зазначено, що повноважень для накладення та зняття заборони у державного нотаріального архіву немає. На звернення позивачів до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про необхідність зазначення підстав накладення обтяження у вигляді заборони з усіма вихідними даними та найменуванням обтяжувача та пояснення причин внесення такого запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ними було отримано відповідь від 29.01.2016 року, згідно до даних якої, підтверджено наявність укладеного між позивачами та [PERSON] договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 2198 та договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], також зазначено, що будь-яка інформація щодо підстав внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження заборони відчуження на майно [PERSON] в управлінні юстиції відсутня. Вважають, що відсутні законні підстави для покладення заборони на відчуження спірного обєкту нерухомого майна, запис про існування якої внесено Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області до Єдиного реєстру заборон, до того ж в період часу, коли право власності на цей жилий будинок вже належало позивачам. Вважають, що зазначене обтяження робить неможливим повноцінне здійснення позивачами права власності відносно обєкту нерухомого майна, що є їхньою законною приватною власністю та робить перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном без передбачених законом підстав, у звязку із чим порушуються права позивачів, передбачені приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та нормами Цивільного Кодексу України. Ухвалою суду вищезазначені позови обєднано в одне провадження для спільного розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судове не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, просив його позовні вимоги задовольнити, у задоволенні позовних вимог позивачів за зустрічним позовом відмовити. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, просили справу слухати за їх відсутності, відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, а їх позовні вимоги за зустрічним позовом про скасування обтяження (заборони) задовольнити в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про слухання справи без присутності представника державного нотаріального архіву згідно до вимог діючого законодавства. Третя особа за первісним позовом Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа за зустрічним позовом Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, на підставі положень ст.ст. 158, 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Враховуючи, що відповідачами по справі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] висловлена думка по суті позовних вимог [PERSON], а відповідачем за зустрічним позовом думка з приводу позовних вимог позивачів за зустрічним позовом, що буде враховано при постановленні рішення суду, суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених цивільним процесуальним кодексом України. Суд, встановивши думку сторін з приводу заявлених позовних вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] про скасування обтяження (заборони) й вважає їх позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом із тим, позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають у звязку із їх необґрунтованістю та безпідставністю. Судом встановлено, що позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] 29 жовтня 2003 року з [PERSON] укладений договір купівлі-продажу жилого будинку не закінченого будівництвом, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 2198. Згідно до умов зазначеного договору позивачі в рівних частках отримали право власності на жилий будинок № 3 не закінчений будівництвом (73% готовності), що знаходиться по вулиці Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу жилого будинку було також взято на облік у Новомосковському МБТІ 06.01.2004 року, позивачам видано технічний паспорт на жилий будинок із зазначенням їх прізвищ в якості власників цього обєкту нерухомого майна, що підтверджується також листом КП ДР БТІ від 28.09.2015 року за вих. № 116. На момент укладення сторонами зазначеного правочину та його нотаріального посвідчення будь-які заборони на відчуження або інше розпорядження цим майном його власником були відсутні, що й зумовило можливість здійснити нотаріальне посвідчення цього договору та його взяття на облік у відповідному БТІ. 29 жовтня 2003 року позивачами [PERSON], [PERSON] з [PERSON] також було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на який розташований вищезазначений жилий будинок, площею 0,1302 гектара, що знаходиться за адресою: с. Дослідне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, вулиця Світла, 3, який також було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 2200, а згодом на ім`я [PERSON] відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 275466 від 22.09.2011 року, площею 0,1302 га, відповідно до списку співвласників земельної ділянки, що є додатком до зазначеного Державного акту зазначено про спільну часткову власність Позивачів на цю земельну ділянку в рівних частках по ?. Судом встановлено, що [PERSON] отримав право власності на зазначений жилий будинок 19 лютого 2001 року, на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору дарування жилого будинку незакінченого будівництвом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 340 та взятого на облік Новомосковським МБТІ 23 жовтня 2003 року. Тобто право власності на жилий будинок № 3 незакінчений будівництвом, розташований по вул. Світла в с. Дослідному Дніпропетровського району Дніпропетровської області вже з 19.02.2001 року [PERSON] не належало. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис щодо зазначеного жилого будинку про обтяження: заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 4911119, зареєстрований 04.05.2007 року реєстратором: державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області. Відомості про підставу обтяження, її вихідні дані (номер, серія, дата), про особу обтяжувача в реєстрі відсутні, власником майна зазначено [PERSON], вказані додаткові дані обтяження: архівний номер: 3441301DNIPERI, архівна дата: 22.07.2002, дата виникнення: 22.07.2002, № реєстра: 106002-2692, внутр. № Е201843728F3532В6921, коментар: контроль УЮ. Листом за вих. № 1602/01-21 від 22.12.2015 року державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області повідомляє, що будь-яка інформація відносно підстави для накладення заборони з реєстраційним номером обтяження 4911119, зареєстрованого 04.05.2007р. на будинок № 3 по вулиці Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області до державного нотаріального архіву не передавалась; повноважень для накладення та зняття заборони у державного нотаріального архіву немає; згідно ЗУ «Про нотаріат» заборону або арешт завжди накладали працівники державних нотаріальних контор при посвідченні правочинів чи за рішенням суду; згідно ст. 35 ЗУ «Про нотаріат» державний нотаріальний архів видає дублікати та копії з документів, які знаходяться на зберіганні. Листом за вих. № П-135-06.1 від 29.01.2016 року головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області повідомляє, що згідно до даних наданих архівом документів встановлено, що 29.10.2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за р. № 2198 посвідчено договір купівлі-продажу жилого будинку незакінченого будівництвом між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Відчужуваний жилий будинок незакінчений будівництвом належав [PERSON] на підставі договору дарування, який ним було укладено з [PERSON]. Зазначено, що будь-яка інформація щодо підстав внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження заборони відчуження на майно [PERSON] в управлінні юстиції відсутня, а також, що до повноважень управління юстиції не відноситься здійснення контролю за забороною відчуження жилого будинку, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Дослідне, вул. Світла, буд. 3. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для покладення обтяження - заборони на відчуження обєкту нерухомого майна - жилого будинку незакінченого будівництвом, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Дослідне, вул. Світла, буд. 3 - запис про існування якого внесений відповідачем за зустрічним позовом - державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області - до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за відсутності передбачених законом підстав та в період часу, коли право власності на цей жилий будинок вже належало позивачам за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON]. Зазначене обтяження робить неможливим повноцінне здійснення позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] права власності відносно обєкту нерухомого майна, що є їхньою спільною частковою власністю та створює перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном на власний розсуд, у звязку із чим порушуються їх права, закріплені приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та нормами Цивільного Кодексу України. Протоколом №1 від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод введена в дію норма міжнародного права, яка ратифікована Державою Україна Законом N 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства, яке підлягає обов`язковому застосуванню при вирішенні (в тому числі й цивільних справ) виходячи з приписів ст.ст. 2, 8 ЦПК України. Стаття 41 Конституції України, визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] є законними власниками об`єкту нерухомого майна - жилого будинку № 3 незакінченого будівництвом, розташованого по вулиці Світла в с. Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на який відповідачем - державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області - за відсутності передбачених законом підстав зареєстроване обтяження заборону, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів за зустрічним позовом про скасування заборони (архівний запис), внесеної в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4911119, зареєстровану 04.05.2007 року реєстратором: Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, 49102, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд. 14; на об`єкт обтяження, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сел. Дослідне, вулиця Світла, будинок 3, власник: [PERSON], ІПН [NUMBER]; додаткові дані: архівний номер: 3441301DNIPER1, архівна дата: 22.07.2002, дата виникнення: 22.07.2002, № реєстра: 106002-2692, внутр. № Е201843728F3532В6921, коментар: контроль УЮ. Щодо вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця суд вважає ці вимоги такими, що не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки не обгрунтовані жодними належними та допустимими доказами. Так, позивачем за первісним позовом [PERSON] суду не надано доказів звернення до Дніпропетровської районного державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, доказів на підтвердження факту наявності родинних відносин із спадкоємцем та доказів факту довготривалого спільного проживання з нею до моменту смерті. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із приписами ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини - не підлягають задоволенню у повному обсязі у звязку із їх очевидною необґрунтованістю та безпідставністю. Виходячи з наведеного та вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення у повному обсязі позовних вимог за зустрічним позовом та відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі. Переходячи до вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] суму витрат з оплати судового збору в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved