Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON],[INFO], звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати [PERSON], такими, що втратив право користування квартирою № 77 у будинку №190 по вул. Хрещатик в м.\~Черкаси. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в якій зареєстрована та проживає. Разом із власником у цій квартирі зареєстровано місце проживання її матері [PERSON], а також батька [PERSON], який у цьому жилому приміщенні не проживає близько десяти років після розірвання у 2007 році шлюбу з [PERSON] У судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи на 25 квітня 2017 року о 15 год. 30 хв. повідомлявся судом через оголошення в газеті «Черкаський край» (випуск за 5 квітня 2017 року), а відтак вважається таким, що належним чином повідомлений про судове засідання. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, то суд відповідно до ст.225 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом установлено, що відповідно до договору дарування квартири від 14\~вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 6150, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Дарувальником цієї квартири є [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідно до довідки про склад сімї від 6 лютого 2017р., виданої комунальним підприємством Соснівська служба утримання будинків Черкаської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник; [PERSON], [INFO] - мати; [PERSON], [INFO] - батько (а.с. 11). 24 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СР № 026134, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському районі м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що квартиру [ADDRESS] було придбано її батьком в період коли вона перебувала у шлюбі з [PERSON], але право власності на квартиру було записано на останнього. Після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] у 2007 році, він подарував квартиру їх спільній дочці [PERSON] та з липня 2007 року в квартирі не зявлявся. Їй не відомо місце перебування [PERSON], оскільки спілкування ні з нею, ні з дочкою він не підтримує. У судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом позивача по будинку №190 по вул. Хрещатик в м.\~Черкаси , пояснив, що він не бачив [PERSON] в їх будинку більше 7 років. У судовому засіданні свідок [PERSON], який є орендарем квартири [ADDRESS], пояснив, що з березня 2016 року (час укладення договору оренди) він [PERSON] не бачив; жодна особа не намагалась вселитись до цієї квартири чи заявити права на проживання у ній. Таким чином, оцінивши докази в справі в їх сукупності, суд робить висновок про те, що оскільки відповідач не є співвласником квартири [ADDRESS], понад рік у ній не проживає то він підлягає визнанню таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно дост. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на задоволення позову відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору, та 102 грн. 00 коп. судових витрат за публікацію позивачем оголошення в газеті «Черкаський край» (квитанція №152 від 29 березня 2017 року редакції газети «Черкаський край»), а всього судових витрат 742,00грн.

Outcome: approved