Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що 30.03.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого в них [INFO] народилась дочка [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] , які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини між сторонами припинені вже понад три роки, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/4 частини його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 13.05.2019 року. Позивач надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву за змістом якої повідомив, що визнає позов в повному обсязі, клопотання про розгляд справи з викликом осіб не подавав. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як встановлено з матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір*ю. Конституцією України\~проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою\~де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, діти знаходяться на матеріальному утриманні матері, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров`я, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. При визначені розміру аліментів суд враховує що діти, які в силу віку, потребують утримання від батьків, стан здоров`я дітей та платника аліментів, зростання потреб дітей з досягненням відповідного віку. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, суд задовольняє їх та вважає доцільним в інтересах дітей для забезпечення їм реальної матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці по 1/4 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття кожної дитини, що з урахуванням коштів від матері дасть можливість утримувати дітей на належному гідному рівні. В подальшому, за наявності обставин, з якими закон пов`язує зміну розміру аліментів, позивач має право звернутись до суду з відповідним позовом. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, пред`явлено 21.11.2018 року. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з дня звернення, а саме з 21.11.2018 року. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~та частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, відтак, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає що, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, що підлягав би сплаті за подання даного позову до суду, а саме, в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved