Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У лютому 2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що він виплатив відповідачу, на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 754/11208/18, грошові кошти на загальну суму 40 780,30 грн. Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 вказане рішення було скасовано, то позивач вважає, що [PERSON] набула кошти безпідставно. Позивач просить суд: - зобов`язати [PERSON] повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 38 332,56 грн. - стягнути з відповідача проценти (доходи) за користування безпідставно одержаними коштами (згідно зі ст. 1214 ЦК України) у розмірі 4 941,73 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.03.2021. На електронну адресу суду 03.03.2021 та 04.03.2021 від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. 05.03.2021 у судове засідання позивач з`явився. Судом задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 29.03.2021. У судове засідання 29.03.2021 сторони з`явилися. Судом оголошено перерву до 02.04.2021. У судове засідання 02.04.2021 сторони з`явилися. Позивачем долучено до матеріалів справи лист Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Для з`ясування позивачем дійсної суми боргу розгляд справи відкладено на 29.04.2021. 16.04.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд: зобов`язати [PERSON] повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 37 923,73 грн.; стягнути з відповідача проценти (доходи) за користування безпідставно одержаними коштами (згідно зі ст. 1214 ЦК України) у розмірі 4 889,03 грн. 26.04.2021 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання 29.04.2021 позивач з`явився. Судом задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 26.05.2021. У судове засідання 26.05.2021 сторони з`явилися. Судом прийнято зменшення позовних вимог та оголошено перерву до 27.05.2021 для надання можливості відповідачу підготувати письмове клопотання про розстрочення виконання рішення. У судове засідання 27.05.2021 сторони з`явились. Позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення та просив їх задовольнити. Відповідач заперечувала щодо задоволення позову та подала клопотання, у якому просила розстрочити виконання рішення у разі задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі № 754/11208/18 позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з Фізичної особи - підприємця [PERSON] заробітну плату, компенсацію за невчасно невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди всього в сумі 36 611,47 грн., судовий збір з ФОП [PERSON] на користь держави - 704,80 грн. Крім того, допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць в розмірі 3 760,00 грн. (а.с. 9-11). Відповідно до копії квитанції ФОП [PERSON] виплатив [PERSON] 3 760,00 грн., тобто сплатив грошові кошти в частині негайного виконання рішення суду від 04.12.2018 у справі № 754/11208/18 (а.с. 20). Як вказано в листі Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 01.04.2021 №58372230 при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, на виконанні перебував виконавчий лист № 754/11208/18 від 04.12.2018, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди, всього в сумі 36 611,47 грн. (ВП № 58372230). 13.02.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.03.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу № 754/11208/18 надійшли грошові кошти в сумі 37 611,47 грн. 18.03.2019 грошові кошти у сумі 36 611,47 грн. перераховано на користь [PERSON] (а.с. 60). Загальна сума перерахованих коштів ФОП [PERSON] на користь [PERSON] складає 40 371,47 грн. (3 760,00 грн. + 36 611,47 грн.). Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі № 754/11208/18 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2018 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Фізичної особи - підприємця [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 017,51 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 69,77 грн. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2020 позивач направив відповідачу лист від 17.11.2020, на адресу: [ADDRESS] , в якому просив повернути кошти в сумі 38 262,49 грн. Вказаний лист повернувся за закінченням терміну зберігання, а отже, відповідачка його не отримала. Посилаючись на те, що рішення суду від 04.12.2018 у справі № 754/11208/18 скасовано постановою апеляційної інстанції, позивач просить зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуті кошти в сумі 37 923,73 грн. (40 371,47 грн. - 2 517,51 грн. + 69,77 грн.), де 40 371,47 грн. реально стягнута сума, 2 517,51 грн. - сума стягнута згідно з постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі № 754/11208/18, 69,77 грн. - сума судового збору стягнута з [PERSON] за вказаною постановою. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події». Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі №759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу 3 760,00 грн., також державним виконавцем, в межах виконавчого провадження № 58372230 за виконавчим листом № 754/11208/18 від 04.12.2018, 18.03.2019 перераховано на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 36 611,47 грн. Отже, на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі № 754/11208/18 ФОП [PERSON] сплатив на користь [PERSON] 40 371,47 грн. (36 611,47 грн. + 3 760,00 грн.). Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 скасовано рішення суду першої інстанції та присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти на загальну суму 2 517,51 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 69,77 грн. Таким чином, [PERSON] безпідставно набула кошти в сумі 37 853,96 грн. (40 371,47 грн. - 2 517,51 грн.). Кошти в розмірі 69,77 грн. є судовим збором та підлягають стягненню з [PERSON] в порядку виконання рішення суду у справі № 754/11208/18, тому не відносяться до суми безпідставно набутих коштів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, на підставі ст. 1212 ЦК України, підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 37 853,96 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу стягнення з відповідача процентів за користування безпідставно одержаними коштами у сумі 4 889,03 грн. Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів (постанова Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15). Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі №754/11208/18 [PERSON] не була присутня під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Також направлений 17.12.2020 позивачем лист з вимогою про повернення коштів не отримала, оскільки вказаний лист направлявся на адресу [ADDRESS] , натомість відповідач з 11.04.2019 зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Отже, відповідач не знала та не могла знати про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. З викладених підстав суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування безпідставно одержаними коштами. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду слід зазначити таке. Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на 36 місяців, але не більше ніж 20% від її доходу, посилаючись на те, що має низький рівень заробітної плати, піклується про свою матір, яка є пенсіонеркою та інвалідом, сплачує за квартиру та навчання доньки, а виконання рішення суду одразу і в повному обсязі поставить її в скрутне становище. На підтвердження свого матеріального стану відповідач надає Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.05.2021 №1304/Д/26-15-52-04-20, копії оплачених рахунків з комунальних платежів, копію договору про надання освітніх послуг. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом розстрочення на 12 місяців у виді повернення щомісячних платежів за 11 місяців у сумі по 3154,49 грн. та за останній місяць у сумі 3154,57 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial