Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: на автомобіль марки «Cadillac SRX», 2011 року випуску, легковий, універсал, д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Заявник зазначає, що предметом спору є визнання договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу, і витребування його із чужого незаконного володіння. Вказує, що [PERSON] та [PERSON], діючи незаконно, здійснили відчуження автомобіля, який належить позивачу на праві приватної власності, тому вважає, що існує реальна загроза того, що відповідачі можуть вчинити дії, пов'язані з відчуженням майна в подальшому, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Із матеріалів справи убачається, автомобіль [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі другого по рахунку договору купівлі-продажу. Дослідивши матеріали справи, враховуючи характер спірних правовідносин та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, накладення арешту на майно забезпечить його збереження в натурі на момент виконання рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір відносно права власності на майно та правомірності дій відповідачів та третіх осіб під час його набуття та відчуження. На підставі викладеного,

Outcome: approved