Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] як законного представника відповідача [PERSON], треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Одинадцята київська державна нотаріальна контора про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. В зазначеній заяві було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. Заявник зазначає, що предметом спору є нематеріальні вимоги про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, шляхом накладення арешту на яке [PERSON] просить забезпечити позов. Відповідач через законного представника відмовився в порядку нотаріального провадження внести зміни до свідоцтва, також він повідомлений та категорично проти вирішення питання як у позасудовому, так і в судовому порядку. Заявник вважає, що існує загроза того, що позивач може вчинити дії, пов'язані з відчуженням майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Із матеріалів справи вбачається, квартира [ADDRESS], квартира [ADDRESS] та 1/2 частина будинку [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] в порядку спадкування. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту підлягає частковому задоволенню, в частині накладення арешту на частку і спірному майні, на яке претендує позивач. Таким чином, у зв'язку із тим, що існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, накладення арешту на майно забезпечить його збереження в натурі на момент виконання рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір відносно права власності, суд вважає за доцільне накласти арешт на зазначене нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial