Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є співвласником будинку за вищевказаною адресою. У будинку з 19.11.2018 року зареєстрований відповідач, з яким у родинних відносинах вона не перебуває. Відповідач від дня реєстрації в будинку не проживає, особистих речей у ньому не зберігає, комунальних послуг не сплачує та жодної участі в утриманні житла не приймає. У зв`язку із цим позбавлена можливості оформити субсидію і у належний спосіб реалізовувати свої права власника. З реєстраційного обліку відповідач не знімається, а відсутність відомостей про його фактичне місце проживання унеможливлює зняття його з реєстрації у встановленому порядку. Через це захист її прав можливий лише в судовому порядку. Позивач засобами електронного зв`язку надіслала заяву, у якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1997 року. Іншими співвласниками цього житла є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Виданою Головненською селищною радою Любомльського району довідкою про склад сім`ї від 07.08.2019 року та копією будинкової книги стверджено, що у вищевказаному житлі, окрім позивача, з 15.05.2008 року зареєстрована її дочка [PERSON] та з 19.11.2018 року відповідач [PERSON] , який у родинних відносинах з ними не перебуває і фактично за цією адресою не проживає. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій роз-суд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.1 ст.163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів йо-го сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно із ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справі встановлено, що позивач є співвласником спірного житла. Підстави вважати відповідача членом сім`ї позивача чи іншого співвласника квартири по справі відсутні. Відповідач у спірному житлі лише зареєстрований та не проживає без поважних причин від дня реєстрації, тобто уже понад рік. Поважності причин непроживання або чинення йому перешкод у цього по справі не встановлено. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved