Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, [PERSON], ПАТ «Златобанк», Відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та виключення зазначеного майна з-під арешту, накладеного постановою Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 07.02.2013, зареєстрований у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1884421 від 08.02.2013. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою про його скасування. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 27.12.2012 [PERSON] за договором дарування [PERSON] було подаровано 1/2 частину квартири [ADDRESS], який на момент його укладення не містив жодних обтяжень щодо подарованого майна та жодних обмежень або заборон щодо укладення самого договору. 29.01.2013 головним державним виконавцем Ільченко Р.О. Деснянського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 07.02.2014 винесено постанову про арешт 1/2 частини 4-ох кімнатної квартири [ADDRESS]. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не виключено зазначене майно з-під арешту, оскільки [PERSON] є його законним власником, а відсутність реєстрації спірного майна на момент накладення арешту не позбавляє позивача права власності на нього та не може бути предметом стягнення. Виходячи з того, що власником майна на яке накладено арешт є [PERSON], остання просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення постанови Деснянського ВДВС 07.02.201 про арешт 1/2 частини квартири, спірне майно не належало позивачу через відсутність державної реєстрації права власності на нього, тому відсутні підстави для знаття арешту. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд виходячи з наступних підстав. Законодавець у ч.1ст.16 ЦК України встановив що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, що посвідчують належність дарувальникові предмету договору, або символів речі є прийняттям дарунка. Згідно з нотаріально посвідченим договором Дарування 27 грудня 2011 року дарувальник [PERSON], передав безоплатно у власність обдарований [PERSON] у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану частину квартири, що дарується переходить до Обдарованої з моменту передачі дарунка, про що буде свідчити одержання обдарованою цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.28). Рішення про державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта на нерухоме майно зазначеного договору дарування за яким [PERSON] прийняла у власність одну другу зазначеної квартири, було прийнято реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції за заявою [PERSON], 11.07.2013 (а.с.77). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року№475/97- ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення оплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до Постанови головного державного виконавця від 29 січня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна що належить боржнику. У Державному реєстрі обтяжень у відповідності із зазначеною постановою 08. 02.2013 року було внесено запис реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції про обтяження - арешт 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку [PERSON] за зазначеним договором дарування 27 грудня 2011 року передав безоплатно у власність позивачу [PERSON] Враховуючи зазначене, що за договором дарування який є правомірним [PERSON] стала власником одержаного від дарувальника майна, і на час звернення до суду з позовом зареєструвала таке право власності, апеляційний суд вважає, що [PERSON] вірно обрала спосіб захисту цивільного права передбачений п.1ч.3ст.16 ЦК України припинення дії , яка порушує її права як власника. При цьому, оскільки вимоги [PERSON] ґрунтуються на праві власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], тому немає необхідності для задоволення її вимог про визнання за нею права власності на зазначену частину квартиру. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не є боржником за виконавчим провадженням, і відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст. 319 ЦК України, як власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю суд вважає, що арешт нерухомого майна, яке їй належить порушує її права власника, тому необхідно задовольнити її позовні вимоги, шляхом зняття арешту з 1/2 квартири [ADDRESS], накладений постановою Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 07.02.2013 року, зареєстрований у Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1884421 від 08.02.2013 року. При цьому апеляційний суд вважає, що той факт, що на момент накладення арешту, право власності на частину квартири [PERSON] не було зареєстровано відповідно до ч.1ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не заперечує того факту, що вона є власником зазначеної частини квартири. Враховуючи зазначене, рішення суду як ухвалене з порушенням застосування норм матеріального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Також підлягає скасуванню і ухвала суду від 22 серпня 2014 року про виправлення описки в рішенні суду. Оскільки арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якого були обтяжені майнові права [PERSON], на 1/2 частину зазначеної квартири був накладений в інтересах стягувача ПАТ «Златобанк» проводячи розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд виходячи з правил ст.88 ЦПК пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, вважає необхідним стягнути на користь [PERSON] із ПАТ «Златобанк» 365грн.40 коп., на повернення судового збору.

Outcome: partial