Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання за ним права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] його діда [PERSON] . Вимоги обґрунтував тим, що за життя дід склав заповіт, яким усе своє майно заповів йому. До складу спадщини увійшли вищевказані земельні ділянки, які дідові були передані у власність рішенням Машівської сільської ради Любомльського району № 16/6.2 від 30 листопада 1993 року згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року. За життя дід розпочав процедуру приватизації земельних ділянок, однак її не завершив і правовстановлюючих документів не виготовив. У зв`язку із цим нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, тому реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку шляхом визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на спадкові земельні ділянки. В підготовче засідання сторони не з`явились. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Від Вишнівської сільської ради засобами електронного зв`язку надійшла заява про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження змісту позовних вимог приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.1217, 1218, 1223, 1233, 1235, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України. Зокрема, копією спадкової справи № 4/2019 доводяться ті обставини, що [PERSON] помер [INFO] ; за життя 02 березня 2018 року в нотаріальному порядку він склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу [PERSON] ; цей заповіт не скасований, не змінений і є чинним; позивач спадщину прийняв в порядку ст.ст.1269, 1270 ЦК України шляхом подання 17 січня 2019 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини; спадкоємцями, які згідно ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині, є діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , які у встановленому порядку спадщину не прийняли та у нотаріально посвідчених заявах просили вважати їх такими, що спадщину не прийняли. З наданого Машівським старостинським округом Вишнівської сільської ради витягом з рішення Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 30 листопада 1993 року № 16/6.2 встановлено, що спадкодавцю [PERSON] у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» були передані безкоштовно у приватну власність дві земельні ділянки площею: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства. Постановою від 10 березня 2020 року № 62/02-31 приватний нотаріус Любомльського районного нотаріального округу Каганюк О.Ю. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки через відсутність на них правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] . Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини, а також вищенаведені положення матеріального та процесуального закону, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, судом встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету.

Outcome: approved