Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позову послався на те, що 31.08.1981 року прийнятий на шахту № 10 «Великомостівська» підземним електрослюсарем IV розряду. 01.08.1985 року переведений підземним електрослюсарем V розряду. 19.07.1986 року звільнений по ст. 38 КЗпП УССР. 23.11.1987 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду на гірничопрохідницьку дільницю шахто будівельного управління № 2 тресту «Укрзахідвугілля». 28.12.1988 року переведений підземним прохідником V розряду. 12.01.1991 року відряджений на роботу в Угорську республіку підземним прохідником терміном на 1 рік. 06.03.1992 року переведений електрослюсарем IV розряду. 07.12.1992 року переведений підземним прохідником V розряду. 21.07.1997 року звільнений з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. 16.02.1999 року прийнятий прохідником V розряду на шахту «Степова». 20.06.2000 року звільнений по п.5 ст.36 КЗпП України. 04.07.2000 року прийнятий підземним прохідником V розряду. 19.05.2001 року по стану здоров'я по заключенню ЛКК переведений учнем поверхневого гірника. 04.07.2001 року звільнений по ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 06.06.2001 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 28.05.2002 року останньому встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 01.06.2004 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 25.04.2006 року останньому встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 22.02.2007 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 60% втрати профпрацездатності. Унаслідок отримання професійних захворювань позивачу було завдано фізичних і душевних страждань, які виражаються в тому, що він є інвалідом, має постійний кашель та утруднене дихання, змушений постійно звертатися за медичною допомогою. Окрім цього зазначає, що внаслідок вищенаведеного нормальні умови його життя порушено, відчуває труднощі у веденні домашнього господарства. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що у зв'язку з втратою працездатності має хвороби, які прогресують, а саме: руки терпнуть, має задишку, постійний кашель та утруднене дихання, змушений постійно звертатися за медичною допомогою. При влаштуванні на роботу знав про важкі та небезпечні умови праці. Стан здоров'я не покращується, а навпаки погіршується. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 31.08.1981 року прийнятий на шахту № 10 «Великомостівська» підземним електрослюсарем IV розряду. 01.08.1985 року переведений підземним електрослюсарем V розряду. 19.07.1986 року звільнений по ст. 38 КЗпП УССР. 23.11.1987 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду на гірничопрохідницьку дільницю шахто будівельного управління № 2 тресту «Укрзахідвугілля». 28.12.1988 року переведений підземним прохідником V розряду. 12.01.1991 року відряджений на роботу в Угорську республіку підземним прохідником терміном на 1 рік. 06.03.1992 року переведений електрослюсарем IV розряду. 07.12.1992 року переведений підземним прохідником V розряду. 21.07.1997 року звільнений з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. 16.02.1999 року прийнятий прохідником V розряду на шахту «Степова». 20.06.2000 року звільнений по п.5 ст.36 КЗпП України. 04.07.2000 року прийнятий підземним прохідником V розряду. 19.05.2001 року по стану здоров'я по заключенню ЛКК переведений учнем поверхневого гірника. 04.07.2001 року звільнений по ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 006478 від 06.06.2001 року позивачу встановлено 45% втрати профпрацездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 017304 від 28.05.2002 року останньому встановлено 45% втрати профпрацездатності, з яких: 25 % - силікоз, 20 % - вегетосенсорна поліневропатія рук. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 002151 від 01.06.2004 року позивачу встановлено 45% втрати профпрацездатності, з яких: 30 % - силікоз, 15 % - вібраційна хвороба. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 009733 від 25.04.2006 року останньому встановлено 45 % втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 020184 від 22.02.2007 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній є інвалідом III групи, має постійний кашель та утруднене дихання, змушений постійно звертатися за медичною допомогою, нормальні умови його життя порушено, відчуває труднощі у веденні домашнього господарства, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 60%, а саме: силікоз, емфізема, вегетосенсорна поліневропатія рук, артроз кисті, радикулопатія. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 9000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 20000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Outcome: partial