Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У лютому 2017 року в провадження Голосіївського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ТОВ «Ліко-житлосервіс» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 578,69 грн. та судових витрат у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Ордером на право зайняття службового приміщення № 4633 від 20.01.2013 р. та розпорядженням органу приватизації Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.11.2009 р. № 35772. Зазначена квартира знаходиться у багатоповерховому будинку, утримання й експлуатацію якого здійснює ТОВ «Ліко-житлосервіс» на підставі Розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 660 від 05.07.2005 р. 21.07.2005 р. між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] укладено договір найма житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого заявником забезпечується надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] а боржник забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до пп.1.3.3 Наймач зобов'язується у встановлені терміни сплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги. Однак всупереч умовам договору, відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх договірних зобов'язань та норм законодавства щодо повної та своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг, чим порушує права та інтереси ТОВ «Ліко-житлосервіс», у зв'язку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.11. 2014 року по 31.10. 2016 року складає 3 578,69 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом втановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Ордером на право зайняття службового приміщення № 4633 від 20.01.2013 р. та розпорядженням органу приватизації Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.11.2009 р. № 35772 (а.с. 5, 7). Крім того, вищезазначена квартира знаходиться у багатоповерховому будинку, утримання й експлуатацію якого здійснює позивач - ТОВ «Ліко-житлосервіс» на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку від 18.10.2013 р. (а.с.9). Судом встановлено, що 21.07.2005 р. між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] укладено договір найма житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого заявником забезпечується надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] а боржник забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до пп.1.3.3 Наймач зобов'язується у встановлені терміни сплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги. Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконує належним чином своїх договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг, у зв'язку чим за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2016 р. у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 578,69 грн., що підтверджується розрахунок заборгованості у довідці про нарахування та сплату коштів за житлово-комунальні послуги за вказаний період (а.с.20). Крім того, судом встановлено, що у грудні 2016 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідачки в розмірі 3578,69 грн., однак ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.12.2016 року у прийнятті заяви було відмовлено (а.с.15). Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до ст.ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. За ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За таких обставин, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 статті 901 ЦК України, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, правовідносини, що виникли між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора ч.1 ст.509 ЦК України - вимагати сплату грошей за надані послуги. Крім того, обов'язком сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч.1 ст.11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в ході судового розгляду вищезазначеного позову, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 600 гривень. У зв'язку з вищевикладеним, ст.162 ЖК УРСР,ст. ст. 322, 360, 525, 526, 530 ЦК України, ст.1,13,14,20,21,29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved