Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У лютому 2016 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначала, що з 2010 по 2015 роки спільно проживала з відповідачем, без реєстрації шлюбу. Сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З кінця 2016 року сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дітей не надає. Просила стягнути з [PERSON] на її користь, на утримання дітей, аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття; стягнути аліменти на її утримання в розмірі 800 грн. щомісяця до досягнення донькою [PERSON] трьох років. У судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач та його представник заперечили проти позову частково. У зв'язку із надаваною допомогою дітям, просили стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. У задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дружини просили відмовити. Відповідач повідомив, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати. У квітні 2016 року [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] У зв'язку з перешкоджанням у спілкуванні з дітьми, участі у їх вихованні, та уникненні спілкування з ним, просив усунути перешкод у спілкуванні і вихованні дітей шляхом зобов'язання [PERSON] не перешкоджати вільно спілкуватися та брати участь у вихованні доньок [PERSON] та [PERSON], визначити спосіб участі батька у вихованні дітей - побачення два рази на тиждень у вихідні дні - суботу та неділю з 09:00 год. до 18:00 год. за місцем проживання доньок, без участі матері, та в цей же час за межами місця їх проживання, без участі матері. Також просив зобов'язати [PERSON] за день до дня зустрічі з доньками надавати йому точну інформацію щодо їх фактичного місця проживання (перебування), а у разі його зміни - повідомляти про це особисто на наступний день з дня настання даних обставин . У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Позивач-відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти зустрічного позову, повідомила, що вона не перешкоджає [PERSON] спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні. Виконує прийняте з цього приводу рішення органу опіки та піклування - Виконкому міської ради. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні просила залишити визначений рішенням Виконкому міської ради спосіб участі батька у вихованні дітей. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, з огляду на наступне. Судом установлено, що з 2010 року по 2015 рік [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, без реєстрації шлюбу. Сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2015 року сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дітей у достатньому розмірі не надає. Доказів про наявність інших утриманців, неповнолітніх дітей, офіційного місця роботи відповідач за первісним позовом суду не надав. Усно повідомив, що зареєстрований як приватний підприємець. Має в оренді земельну ділянку по вул. Харківській в м. Кременчуці, на який розміщено торгівельний павільйон. У ньому продає пиво та продукти харчування. Чистий прибуток складає близько 2500,00 грн. в місяць. Позивач пояснила, що не працює, займається вихованням дітей, отримує соціальну допомогу на утримання дитини віком до трьох років, приблизно 1000,00 грн. в місяць, інших доходів не має. Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує внатурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина з якою проживає дитина має і в разі розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд ураховує, що відповідач не надав належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність звільнення його від сплати аліментів, а позивач, у свою чергу, не довела мінливість доходу позивача. Ураховуючи не виконання належним чином відповідачем обов'язку по утриманню дітей та непрацездатної дружини, суд на підставі встановлених фактів приходить до висновку, що первісний позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню та з урахуванням матеріального стану платника аліментів, матеріального стану та стану здоров'я дітей та непрацездатної дружини, наявності у платника інших утриманців, вважає за можливе стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття та аліменти в розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця на утримання дружини до досягнення донькою [PERSON] трьох років, тобто до 12.01.2017. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення сум платежу за один місяць. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей, зобов'язання вчинити дії, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 151 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За змістом ст. 141, 150 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст. 8, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями ст. 7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 153 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28.03.2016 № 216 «Про визначення способів участі у вихованні малолітніх дітей» [PERSON] визначено наступні способи участі у вихованні [PERSON], 2014 року народження та [PERSON], 2011 року народження: побачення кожної суботи місяця з 12:00 год. до 18:00 год., без участі матері. Рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.04.2016 № 386 внесено зміни до вказаного рішення виконкому, визначено [PERSON] наступні способи участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON], 2014 року народження та [PERSON], 2011 року народження: побачення кожної суботи місяця з 10:00 год. до 13:00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю дітей. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] стверджувала, що не перешкоджає спілкуванню доньок з батьком. Вона виконує рішення органу опіки та піклування і не заперечує проти побачень батька з дітьми щосуботи з 10:00 год. до 13:00 год. без її присутності. Крім цього, вона пояснила, що пропонує відповідачу-позивачу брати дітей та спілкуватись з ними, також і в інші дні (серед тижня), однак він не виявляє такого бажання, а лише інколи телефонує їй у стані алкогольного сп'яніння та намагається з'ясувати стосунки. Зазначила, що бажає щоб побачення батька з дітьми відбувалися без її присутності. Також прохала врахувати вік дітей (два та п'ять років). Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить змінити визначений органом опіки та піклування спосіб та час спілкування з малолітніми дітьми. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У судовому засіданні установлено, що батьки проживають окремо, кожен із них позитивно характеризується, має належні умови для проживання і виховання дітей та піклується про їх розвиток. Суд вважає, що відмова у встановленні способу участі батька у вихованні доньок обмежить права відповідача-позивача, передбачені ст.141, 153, 159 СК України, та це не відповідатиме інтересам дітей. Тому, суд уважає за можливе задовольнити зустрічний позов в цій частині та визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньок. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він займається підприємницької діяльністю - працює в торгівельному павільйоні щодня, у тому числі в суботу та неділю. Часто в неділю, як він пояснив, [PERSON] відмовляє йому в спілкуванні з дітьми. Встановленого рішенням Виконкому міської ради часу для спілкування з дітьми йому недостатньо, зокрема, щоб відвезти дітей на прогулянку та повернути їх до дому. [PERSON] повідомила, що діти зазвичай в неділю відвідують бабусю, яка проживає за містом. З цих підстав суд приходить до висновку, що є доцільним змінити години спілкування позивача з дитиною, а саме: з 10:00 год. до 14:00 год. щосуботи, як в місці так і за межами місця проживання дітей. В іншій частині визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні дитини є обґрунтованим та в повній мірі відповідає інтересам дітей. Враховуючи вік дітей та стан їх здоров'я, з урахуванням вимог ч.2 ст. 159 СК України, суд вважає за необхідне визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - побачення щосуботи з 10:00 год. до 14:00 год., як в місці так і за межами місця проживання дітей. Питання про присутність матері під час спілкування дітей з батьком судом не вирішується, оскільки вона не заперечувала у ході розгляду справи проти спілкування [PERSON] з дітьми без її присутності. Навпаки бажала, що б він спілкувався з ними сам. Суд уважає, що вищезазначений спосіб участі батька у вихованні доньок [PERSON], [PERSON], буде сприяти повноцінному їх вихованню та гармонійному розвитку. Водночас, суд не убачає підстав для задоволення вимоги зустрічного позову про зобов'язання [PERSON] за день до дня зустрічі з доньками надавати йому точну інформацію щодо їх фактичного місця проживання (перебування), а у разі зміни місця проживання дітей, повідомляти батька про це особисто на наступний день з дня настання даних обставин, у зв'язку з її безпідставністю. Крім того, суд уважає за необхідне роз'яснити [PERSON], що відповідно до ч. 4 ст 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Також, необхідно роз'яснити [PERSON], що у майбутньому, в разі зміни відповідних обставин та умов, він може звернутись до суду із заявою про зміну встановленого способу його участі у вихованні дітей. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial