Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, треті особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та Дев'ята київська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати за нею право власності на гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням виконавчого комітету Московської районної Ради депутатів трудящих м. Києва 01 лютого 1965 року №161 її батькові [PERSON], надано дозвіл на побудову гаражу в садибі по [ADDRESS] і [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення [PERSON] за власні кошти у 1965-1969 рр. за адресою [ADDRESS] побудував гараж [NUMBER], яким користувався разом із членами сім'ї. Позивач вказує, що гараж будувався у часи, коли законодавство не передбачало оформлення права, тому її батько не мав змоги зареєструвати право власності на збудований гараж. [INFO] батько позивача помер та з метою оформлення спадщини вона звернулась до нотаріуса. Однак отримала відмову вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, позивач посилаючись на правові підстави ст.ст. 331, 1222, 1261 ЦК України звернулась до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем в позовній заяві не зазначено, яким чином Київська міська ради порушує права, свободи та законні інтереси позивача, не визнає чи оспорює їх. На підставу задоволення своїх позовних вимог позивач посилається на те, що гараж був побудований її батьком, який помер [INFO]. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Батько позивачки помер [INFO]. Натомість [PERSON] звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори лише 28.02.2017 році. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, що чинний на момент звернення позивачки, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, якщо право власності на гараж не було оформлено відповідно до чинного законодавства, то вимоги позивача про визнання права власності є необґрунтованими. За таких обставин, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві подав до суду пояснення в яких зазначив, що даним позовом дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у місті Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи залишає на розсуд суду. Крім того, просив розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства Представник Дев'ятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] в сукупності з довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 03.12.2008 року № 602/02.62 (а.с.19, 20). Рішенням Виконавчого комітету Московської районної Ради народних депутатів трудящих № 161 від 01 лютого 1965 року [PERSON] дозволено побудувати гараж для мотоколяски в садибі по [ADDRESS] і [ADDRESS] (а.с. 4). Після чого, 04 березня 1965 року Спеціальною інспекцією по благоустрою м. Києва Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих надано дозвіл № 31 [PERSON] на будування гаражу для мотоколяски. З довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 10.03.2017 року № 620 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 19.11.1957 року по 02.03.1988 рік (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Ленінським РАЦС м Києва Постановою державного нотаріуса Дев'ятої київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 28 лютого 2017 року вих. № 926/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж в [ADDRESS], , після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Листом від 28.04.1965 року № 56/с-1 голова Московської районної ради депутатів трудящих Зернецький В., просив директора фабрики імені Боженко Кучерука В.І. побудувати інваліду Великої вітчизняної війни ІІ групи [PERSON] гараж за рахунок коштів фабрики (а.с. 7). Крім того, судом встановлено, що згідно товарно-транспортних накладних Київська меблева фабрика ім. Боженко надавала будівельні матеріали [PERSON] для будування вказаного гаража. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Протягом розгляду справи позивачем не надано до суду доказів того, що її батько [PERSON] після побудови гаража та до моменту смерті здійснював дії направленні на введення гаража в експлуатацію чи оформлення будь-яким чином права власності на нього. Надання дозволу на будування гаража та отримання на це відповідного дозволу не можуть свідчити про набуття [PERSON] права власності на гараж після його добудови. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не набув право власності у встановленому законом порядку на вказаний гараж. Таким чином, у даному випадку до спадкоємця могло би перейти право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва вказаного гаража, а не право власності на нерухоме майно, однак, такі вимоги не були заявлені позивачем. Окрім цього, з поданих доказів (а.с. 7,9) вбачається, що будівництво відбувалося за рахунок коштів підприємства - фабрики імені Боженко і у власність [PERSON] не передавалось. Судові витрати суд розподіляє відповідно до передбаченому ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed