Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Осаулову А.А. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року у цій справі було призначено проведення підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.09.2018 року судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи директора Державного підприємства «Укркомунобслуговування» Ломовицького Богдана Григоровича. Ухвалою суду від 15.11.2018 року за клопотанням представника позивача та згодою представників відповідача було призначено проведення врегулювання спору за участю судді у даній цивільній справі. Провадження по справі на час врегулювання спору за участю судді було зупинено. Під час проведення спільної та закритої наради, сторони по справі не дійшли згоди щодо врегулювання спору мирним шляхом та укладення мирової угоди про примирення сторін. Ухвалою судді від 11.12.2018 року проведення врегулювання спору у справі припинено, провадження у справі відновлено та справу передано до цивільної канцелярії суду для повторного автоматичного розподілу справи в порядку ст. 33 ЦПК України. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Піхур О.В. Ухвалою судді від 18.12.2018 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було укладено контракт №17 від 26.11.2014 року, згідно якого позивача було прийнято на посаду директора державного підприємства «Укркомунобслуговування» на термін з 01.12.2014 по 30.11.2015 та у зв`язку з закінченням строку дії контракту 30.11.2015 звільнено відповідно до п.п. ап.5.2 розділу 5 контракту. В подальшому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №516К/ОС від 01.12.2015 позивача було призначено виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Укркомунобслуговування» з 01.12.2015 до призначення керівника в установленому законодавством порядку. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169К/ОС від 21.04.2016 року позивача звільнено 22.04.2016 року з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Укркомунобслуговування» відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин. З зазначеним наказом позивача було ознайомлено під особистий підпис 25.04.2016 року. Зміст зазначеного наказу свідчить про те, що в підставу для прийняття відповідного наказу покладено доповідну записку першого заступника Міністра Негоди В.А. від 20.04.2016 року. На дату звільнення питання щодо призначення керівника вирішено не було. У позивача ніхто не витребував будь-яких пояснень щодо його відсутності та не проводились будь-які службові розслідування та з`ясування обставин його відсутності на роботі з 29.01.2016 по 04.04.2016. Тому, позивач, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог просив суд : визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169К/ОС від 21.04.2016 року про звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Укркомунобслуговування»; поновити [PERSON] на посаді директора державного підприємства «Укркомунобслуговування»; стягнути солідарно з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства, державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період з 04.04.2016 року по 22.04.2016 року в розмірі - 5 685,30 грн.; стягнути солідарно з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України, державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2016 року по 22.07.2019 року в розмірі 310 038,36 грн., але в будь-якому випадку з дотриманням норм частини 2 ст. 235 КЗпП щодо винесення рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; стягнути солідарно з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України, державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; стягнути солідарно з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України, державного підприємства «Укркомунобслуговування» на користь [PERSON] судові витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу. На виконання судового рішення видати виконавчі листи та допустити рішення до негайного виконання. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на свої письмові пояснення, викладені у відзивах. Третя особа: директор Державного підприємства «Укркомунобслуговування» Ломовицький Богдан Григорович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом позивач у травні 2016 року звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, державного підприємства «Укркомунобслуговування» про визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на правову допомогу, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2016 року було відкрито провадження у справі № 826/7757/16 за моїм позовом, а ухвалою закрито з тих підстав, що даний спір, на не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2015р. №516 К/ОС, позивача було призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Укркомунобслуговування» з 01.12.2015 року до призначення керівника даного підприємства в установленому законодавством порядку, що також зазначено у внутрішньому наказі ДП «Укркомунобслуговування» від 01.12.2015 за №108-к/тр. Позивач з 29.01.2016 року по 04.04.2016 був відсутній на робочому місці та загалом на об`єктах підприємства, без жодного попередження будь-кого з адміністрації підприємства щодо причин його відсутності та покладення виконання його обов`язків на будь-яку іншу посадову особу підприємства, про що зазначено у актах ДП «Укркомунобслуговування». 12.04.2016 року позивач до відділу кадрів надав листи непрацездатності за період з 09.03.2016 по 19.03.2016 (серія АГУ №525082) та за період : 23.03.2016 по 02.04.2016 (серія АГУ №525287), проте, будь-які підтверджуючі документи про відсутність його з поважних причин до 12.04.2016 року на підприємство не надавались, та в усній формі не повідомлялось про знаходженні на лікарняному. 21.04.2016 Міністерством видано наказ №169 К/ОС «Про звільнення виконуючого обов`язки директора ДП «Укркомунобслуговування» [PERSON]» відповідно до якого зазначалося про звільнення [PERSON] , виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Укркомунобслуговування», 22.04.2016 відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин. Підставою для якого слугувала доповідна записка першого заступника Міністра Негоди В.А. від 20.04.2016. 22.04.2016 року ДП «Укркомунобслуговування» на виконання вищезазначеного наказу, видано наказ по Підприємству за №38-к/тр, про звільнення з роботи виконуючого обов`язки директора ДП «Укркомунобслуговування» [PERSON] В зв`язку з тим, що на момент звільнення 22.04.2016 позивач на робочому місці був відсутній, що підтверджується актом про відсутність на робочому місці від 22.04.2016р., 25.04.2016 за вих. №92 на адреси відомі як місця постійного або тимчасового перебування позивача ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) листами на замовлення направлено пропозицію прибути до відділу кадрів та бухгалтерії Підприємства з метою отримання трудової книжки або надання згоди на направлення її поштою та отримання нарахованої суми належної при звільненні. Дані листи повернулись на адресу Підприємства як не отримані, в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими корінцями на відправлення. 17.05.2016 року на адресу ДП «Укркомунобслуговування» від позивача надійшла заява від 16.05.2016р., згідно якої останній прохав повідомити його за який саме день прогулу його було звільнено та чому не проведено повний розрахунок з ним на момент звільнення. На вказану заяву 01.06.2016 року направлено відповідь, згідно якої позивача повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169К/ОС від 21.04.2016 року, його було звільнено з посади в. о. директора ДП «Укркомунобслуговування» з підстав передбачених п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, але в зв`язку з тим, що позивачем 12.04.2016р. на адресу підприємства надано лікарняні листи за період хвороби з 09.03.-19.03.2016 та 23.03.- 2.04.2016 року, адміністрацією підприємства було розпочато процедуру оформлення оплати листів непрацездатності. Так відповідно до ст. 35, 50, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», остаточне рішення про оплату листка непрацездатності приймає комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства. При цьому, документи для призначення лікарняних розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Після чого відповідні документи передаються на розгляд Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Фонд має перерахувати кошти на виплату лікарняних протягом десяти робочих днів після одержання заяви-розрахунку. У свою чергу, підприємство виплачує працівнику отримані суми в найближчий термін, установлений для виплати заробітної плати. Кошти на оплату лікарняних листів позивача Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перерахував на розрахунковий рахунок підприємства 18.05.2016 року, підприємством в свою чергу здійснено повний розрахунок по виплатам на користь позивача при звільнені та 19.05.2016 року, на його особистий рахунок перераховано відповідні грошові кошти. Додатково повідомлялося про необхідність прибуття на підприємство за для отримання трудової книжки, або надання згоди на направлення її поштою за вказаною адресою.» Даний лист повернувся на адресу підприємства як не отриманий, в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими корінцями на відправлення. Також, 25.07.2016 року на адресу відому на підприємстві, як місця постійного перебування (реєстрації) позивача ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) листом на замовлення направлено пропозицію прибути до відділу кадрів Підприємства з метою отримання трудової книжки або надання згоди на направлення її поштою. Даний лист повернувся на адресу Підприємства як не отриманий, в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими корінцями на відправлення, (додаток 19-20). 13.09.2016 року за вих. №213 на адресу відому на Підприємстві, як місця постійного перебування (реєстрації) Позивача ( [ADDRESS] ) листом на замовлення направлено пропозицію прибути до відділу кадрів Підприємства з метою отримання трудової книжки або надання згоди на направлення її поштою. Даний лист повернувся на адресу Підприємства як не отриманий, в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими корінцями на відправлення, (додаток 21-22). 21.10.2016 року за вих. №257 на адресу відому на Підприємстві, як місця постійного перебування (реєстрації) Позивача ( [ADDRESS] ) листом на замовлення направлено пропозицію прибути до відділу кадрів Підприємства з метою отримання трудової книжки або надання згоди на направлення її поштою. Даний лист повернувся на адресу підприємства як не отриманий, в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується поштовими корінцями на відправлення, (додаток 23-24). Із вищевикладеного вбачається, що в період з 29.01.2016 року по дату звільнення 22.04.2016 року (за винятком періодів підтверджених листами непрацездатності наданими до підприємства) позивач з невідомих причин був відсутній на робочому місці, будь яких пояснень своєї відсутності на адресу підприємства не надав. А саме в період з 29.01.2016 по 09.03.2016 року (29.01., 1,2, 3,4,5,8,9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29.02., 1, 2, 3, 4.03. - робочі дні), з 19.03.2016 по 23.03.2016 року (21,22.03.-робочі дні), з 02.04.2016 по 22.04.2016 року (4, 5,6, 7, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 22 - робочі дні, у тому числі 22.04. - день звільнення). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до норм ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Так відповідно до вищевикладеного позивач на час звільнення (22.04.2016р.) був відсутній на робочому місці, що підтверджується відповідним актом складеним працівниками підприємства. 17.05.2016 року на адресу підприємства від позивача надійшла заява від 16.05.2016р., згідно якої останній прохав повідомити його за який саме день прогулу його було звільнено та чому не проведено повний розрахунок з ним на момент звільнення. 19.05.2016 року на особистий рахунок позивача перераховано відповідні грошові кошти, що підтверджується відомістю розподілу заробітної плати від 19.05.2016 р. на ім`я [PERSON] . Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, позивач повинен довести факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, даючи юридичну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, встановив, що належних та допустимих доказів правомірності відсутності на роботі позивачем не надано, зі сторони відповідача відсутні факти порушення законодавства, встановлено, що позивача звільнено на законних підставах, а тому суд дійшов висновку, у задоволені позовних вимог - відмовити.

Outcome: dismissed