Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] (далі\~ позивач)звернулася до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~областііз позовом до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації (далі третя особа 1), служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації (далі третя особа 2), у якому просила суд визначити місце проживання синів сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] з матір`ю позивачем у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 19.09.2009 року, від якого народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Сімейні відносини у сторін не склались, майже рік вони вже не проживають разом. Між тим, [PERSON] та [PERSON] не змогли дійти згоди щодо місця проживання спільних дітей. На думку позивача, в інтересах малолітніх дітей буде краще, щоб вони проживали разом із нею. [PERSON] має власний бізнес, стабільний та немалий дохід, яким у повному обсязі зможе задовольнити потреби дітей. Позивач проживає у комфортабельному будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені належні умови для проживання, виховання та утримання синів. Власником будинку є мати позивача, яка надає згоду та бажає, щоб там проживали її онуки. При цьому, діти бажають проживати з нею, а сама позивач не чинитиме перешкод у спілкуванні дітей з батьком. Крім того, у березні 2020 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області подано зустрічну позовну заяву [PERSON] (далі позивач за зустрічним позовом) до [PERSON] (далі відповідач за зустрічним позовом), третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації, у якому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] разом із батьком. На обґрунтування вимог зустрічного позову зазначено, що [PERSON] , усвідомлюючи всю відповідальність за виховання дітей, бажає, щоб сини проживали разом із ним, для чого останнім створено належні для цього умови. Самі діти також бажають проживати з батьком, а останній не буде чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з матір`ю. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 25.05.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду із первісною позовною заявою. Ухвалою суду від 10.09.2020 року явку представників третіх осіб у судове засідання визнано обов`язковою. Ухвалою суду від 24.09.2020 року витребувано у третіх осіб письмовий висновок щодо роз`яснення спору у даній справі на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Протокольною ухвалою від 22.06.2021 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 04.10.2021 року було відмовлено у клопотанні представнику позивача за зустрічною позовною заявою у призначенні малолітньому Богданові психологічної експертизи. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, а у задоволенні вимог зустрічного позову відмовити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА у судовому засіданні при ухваленні рішення просила врахувати висновок щодо визначення місця проживання дітей та визначити місце проживання [PERSON] разом із батьком, а [PERSON] з матір`ю. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, спеціаліста та дітей, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе вимоги первісного та зустрічного позовів задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Борівської селищної ради Фастівського району Київської області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] (т.\~1\~а.с.\~9)та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 10). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с. 75-76). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, на даний час [PERSON] проживає разом із батьком в с. Мотовилівка Фастівського району Київської області, навчається у Мотовилівському закладі ЗСО І-ІІ ступенів з 01.09.2017 року (т.\~1\~а.с.\~129),[PERSON] проживає разом із матір`ю в с. Плесецьке Васильківського району Київської області, навчається у Плесецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів Васильківського району Київської області (т. 1 а.с. 13). Згідно консультативного висновку психолога Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на [PERSON] , 2011 р.н. від 04.09.2020 року №185/01-11, дитина розвинута відповідно віку, чисто одягнена по сезону. Дуже наляканий, що його заберуть від матері та віддадуть на виховання батьку, має дуже близькі відносини з матір`ю. [PERSON] постійно виключає зі свого кола оточення батька та страждає від розриву з рідним братом [PERSON] (а.с. 160). У відповідності до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей органу опіки та піклування Фастівської районної державної адміністрації від 28.05.2021 року №06-21/1036, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] разом із батьком [PERSON] , [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] (т.2 а.с. 25-26) У судовому засіданні було також заслухано думку [PERSON] та [PERSON] у присутності провідного психолога Фастівського НВК ДНЗ ЗОШ І-ІІІ ст. №3 м. Фастів, [PERSON] , яка була залучена за клопотанням сторін для участі при заслуховуванні дітей, з приводу того, з ким із батьків вони хочуть проживати. Прус [PERSON] пояснив суду, що він на даний час проживає разом із батьком, його цивільною дружиною та її двома доньками. У будинку також проживають бабуся з дідусем. [PERSON] має гарні відносини з усіма членами родини і надалі бажає проживати з татом, оскільки з ним йому комфортніше. При цьому, зі слів хлопчика, з мамою у нього відносини на даний час не склались. На його думку, мама не цікавиться ним. Прус [PERSON] у суді вказав, що зараз він проживає з мамою, бабусею та дядьком. Йому подобається жити з мамою, і він нічого не хотів би змінювати. При цьому, обидва хлопці у суді вказали, що хотіли б більше часу спілкуватись один з одним, а також на те, що кожен із батьків переймається, що інший син з ним не живе. Аналогічні пояснення надавали [PERSON] та [PERSON] під час бесіди в органах опіки та піклування (т. 2 а.с. 27, 29). Також судом враховано, що бажання [PERSON] та [PERSON] з приводу проживання з одним із батьків не виникло під час розгляду цієї справи, а триває досить значний час. У судовому засіданні також було встановлено, що кожен із батьків має фінансову можливість забезпечити належні умови для проживання синів. [PERSON] позитивно характеризується з місця проживання (т. 1 а.с. 15), є фізичною особою-підприємцем (т. 1 а.с. 24-25), проживає у будинку своєї матері, яка не проти та має бажання, щоб там проживали надалі позивач та її внуки (т. 1 а.с. 16). [PERSON] також позитивно характеризується з місця проживання (т. 1 а.с. 78), працює водієм в КП «Домашній магазин» (т. 1 а.с. 79), має задовільні житлово-побутові умови для проживання (т. 1 а.с. 80). [PERSON] приділяє належну увагу і турботу щодо навчання, розвитку і виховання сина [PERSON] , цікавиться успіхами у закладі освіти, опікується станом його здоров`я та сприяє розумовому та культурному розвитку дитини (т. 2 а.с. 47). Крім того, [PERSON] звертався до директора Плесецької ЗОШ з питаннями про його успішність та поведінку (т. 2 а.с. 48). Згідно з ч.2\~ст. 1 СК України\~регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання\~\~сімейних\~\~відносин\~\~має\~\~здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1-3\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Ч. 1 та ч. 2\~ст. 160 СК України\~закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів\~Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, \~у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Таким чином, беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи думку та дійсне бажання [PERSON] проживати з батьком, а [PERSON] з матір`ю, які можуть забезпечити дітям сприятливу домашню атмосферу, мають на це фінансові можливості та умови проживання, враховуючи ту обставину, що зміна місця проживання дітей вплине на них вкрай негативно, дотримуючись найкращих їх інтересів, задля забезпечення розвитку [PERSON] \~та [PERSON] \~у безпечному,\~спокійному та\~стійкому середовищі, суд прийшов до висновку про необхідність визначення проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , а [PERSON] з матір`ю [PERSON] . При цьому, дане рішення не призведе до порушення прав позивача та відповідача, так як сторони матимуть можливість спілкуватися з синами, з якими вони не проживають, оскільки як [PERSON] , так і [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що не чинять перешкод одне одному у спілкуванні з дітьми. На даний час визначення місця проживання обох братів з матір`ю чи батьком більш негативно на них вплине, ніж проживання братів окремо. На думку суду, кожному з сторін слід більше приділити уваги, покращити відносини із синами, які будуть проживати окремо від батьків, оскільки, як [PERSON] досить негативно ставиться до матері, так і [PERSON] не хоче жити з батьком. Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дотримуючи якнайкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , а малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , у зв`язку з чим первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу\~ХШ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial