Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому значиться зареєстрованим, але з січня 2019 року не проживає її колишній чоловік відповідач [PERSON] . Оскільки відповідач у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації її (позивачки) прав на будинок, зокрема, вона не може оформити субсидію, то просила визнати його (відповідача) таким, що втратив право користування цим будинком. 01 квітня 2021 року відповідач надав відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у жовтні 2019 року, коли він /відповідач/ перебував на лікуванні, позивачка змінила замки на хвіртці та поставила будинок під охорону, саме з цього часу він /відповідач/ фізично не має змоги потрапити до будинку; 25 жовтня 2019 року факт неможливості відімкнути його ключем хвіртку та наявність таблички «під охороною» було зафіксовано відеозаписом. Під час його /відповідача/ перебування 25 жовтня 2019 року біля будинку, з будинку вийшла позивачка і на його посилання, що йому немає де жити, навіть не стала з ним розмовляти, не впустила ні на подвір`я, ні до будинку. Внаслідок того, що він не має можливості потрапити до будинку, в якому зареєстрований, та у зв`язку із відсутністю у нього власного житла у Київській області, він з жовтня 2019 року змушений проживати у готелях та винаймати житло. Через те, що позивачкою ігнорувалися будь-які його спроби вирішити питання про можливість входу до будинку, 02 листопада 2019 року та повторно 28 січня 2020 року та 26 березня 2021 року він звертався із відповідними заявами до Бородянського ВП, але жодних відповідей з відділу поліції про результати розгляду його заяв він не отримав. 26 березня 2021 року він повторно зробив відеозапис, що «об`єкт знаходиться під охороною». 12 травня 2021 року позивачка надала відповідь на відзив, якою вважає твердження відповідача, викладені у відзиві безпідставними, свій позов підтримує, зокрема, зазначила, що замок вона змінила через те, що з боку відповідача відносно неї та її матері були погрози, про що вона зверталась до поліції. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Шаленко П.М. позов підтримали та викладене підтвердили, позивачка суду пояснила, що вони з відповідачем розлучилися у листопаді 2019 року, ще у січні 2019 року відповідач пішов до іншої жінки, де вони проживають, не знає. З січня 2019 року відповідач поступово почав забирати свої речі з будинку і з цього часу у належному їй будинку не проживає, а припинив взагалі приїжджати у вересні-жовтні 2019 року. На даний час речей [PERSON] у будинку немає. За весь цей час вселитися до будинку відповідач не намагався, з дітьми просив спілкуватися за місцем його проживання. Відповідач та його представник адвокат Сашин Д.О. в судовому засіданні позов не визнали, [PERSON] суду пояснив, що 02 жовтня 2019 року позивачка його вигнала з вказаного будинку, він неодноразово приїжджав, але замки були змінені, через що потрапити до будинку він не має змоги, відповідно, з того часу у будинку не проживає, однак у будинку залишились його особисті речі: спортивний інвентар, курточки. Питання про вселення до зазначеного будинку не ставив. Має у власності 1/3 частину однокімнатної квартири в м. Олександрія Кіровоградської області, але місце своєї реєстрації змінювати не бажає. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , оглянувши наданий відповідачем відеозапис, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але з жовтня 2019 року не проживає її колишній чоловік відповідач [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.11-,14-19) та показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачу на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] /а.с.82/. Як убачається з оглянутого в судовому засіданні, наданого відповідачем відеозапису від 25 жовтня 2019 року, о 12 годині 46 хвилин відповідач підійшов до будинку за місцем реєстрації, але зайти на територію будинковолодіння не зміг так як своїм ключем не зміг відкрити замок хвіртки, зафіксував, що на хвіртці мається табличка «об`єкт під охороною»; на відео від 26 березня 2021 року видно як відповідач, під`їхав, будучи пасажиром автомобіля, до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , зафіксував, що на паркані мається табличка «об`єкт під охороною», озвучив, що до будинку потрапити не має змоги, з машини не виходив. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України,\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідач, який припинив сімейні відносини з позивачкою, з жовтня 2019 року, тобто більше двох років не проживає у належному останній будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, жодних доказів того, що у даному будинку наявні його особисті речі суду не надав, за весь час непроживання у вказаному будинку питання про його вселення до цього будинку не порушував, то суд вважає, що реєстрація відповідача у належному позивачці будинку порушує права останньої, як власника будинку, а тому вбачає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не проживає в будинку позивачки в зв`язку з тим, що вона змінила замок на хвіртці в будинковолодінні, оскільки, як встановлено судом та визнав сам відповідач в судовому засіданні, він виїхав з будинку ще до заміни замка, забравши з нього належні йому особисті речі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування її витрат по сплаті судового збору 840,8 грн. та на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 1000 грн. /а.с. 28/.

Outcome: approved