Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої, з урахуванням заяви від 07 жовтня 2020 року про уточнення позовних вимог, просив суд усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком [ADDRESS] шляхом вселення позивача до даного будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1987 року. З 21 вересня 1987 року позивач зареєстрована у вищевказаному будинку, який є спільною власністю подружжя. На початку 2019 року відповідач вигнав позивача з будинку та чинить перешкоди у його користуванні, у зв`язку з чим, позивач вимушено проживає у своєї доньки, свого житла вона не має. З огляду на зазначені обставини, з підстав ст.ст. 319, 321, 389, 391 ЦК України просить усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом вселення. (а.с. 2-4, 26-28) Ухвалою суду від 29 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи на 23 вересня 2020 року, яке було відкладено за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позивних вимог. Позивач додатково пояснила, що із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. На праві спільної сумісної власності їй із відповідачем належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач на початку 2019 року під час сварки вигнав її з будинку. Вона неодноразово намагалась повернутись жити до будинку, але відповідач завжди її виганяє та б`ється, свідками даних подій є їх з відповідачем спільні діти. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється рідною донькою позивача та відповідача, суду засвідчила, що позивач із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі та спільно проживали в будинку [ADDRESS] . Відповідач на початку 2019 року влаштував сварку із позивачем, під час якої вигнав позивача з будинку. У зв`язку з чим, позивач з того часу постійно проживає у неї. Вона разом із позивачем неодноразово намагалась вирішити питання про вселення позивача до будинку, але відповідач чинить перешкоди, до будинку позивача не впускає. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1987 року, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . (а.с. 8) Позивач зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України та довідкою голови Григорівської сільської ради Світловодського району. (а.с. 5, 6) Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10). Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставина щодо здійснення перешкод відповідачем позивачу в користуванні житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] підтверджена вищеописаними доказами. При цьому, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. З огляду на викладене, судом встановлено що позивач зареєстрована в житловому приміщенні - будинку [ADDRESS] разом із відповідачем як власники житла, отже позивач має право користування даним житлом. Оскільки судом встановлено, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні позивачем вищеописаним житловим будинком, то дане право позивача підлягає судовому захисту, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 840, 80 грн.

Outcome: approved