Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У листопаді 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» (далі також - ТОВ «Рада 3», відповідач) та директора товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» Гіневської-Гайдай Маргарити Олександрівни про визнання дій та бездіяльності незаконними, визнання фактів зловживання службовим становищем, зобов`язання вчинити дії, визнання прав порушеними. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. Ухвалою від 11.03.2021 позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України. На виконання вимог вищевказаної ухвали 06.04.2021 від позивача надійшла позовна заява у новій редакції, у якій [PERSON] просила: ?визнати право власності на грошові кошти в сумі 5 456,09 грн., які ТОВ «Рада 3» безпідставно отримало на свій поточний рахунок в період часу з 01.02.2019 по 30.11.2019; ?зобов`язати ТОВ «Рада 3» повернути на її пенсійний рахунок грошові кошти в сумі 5 456,09 грн. протягом 10 календарних дів з дня набрання рішенням законної сили; ?визнати незаконними дії ТОВ «Рада 3» щодо незаконного, без достатньої правової підстави, набуття грошових коштів за рахунок позивача; ?визнати, що ТОВ «Рада 3» незаконно набуло майно та не виконало необхідних дій для повернення на пенсійний рахунок позивача незаконно списаних грошових коштів; ?визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Рада 3», яка полягає у невиконанні необхідних дій для припинення надходження на його банківський рахунок незаконно списаних грошових коштів; ?визнати фактом отримання неправомірної вигоди для ТОВ «Рада 3» невиконання постанови Верховного Суду від 31.10.2018 щодо не звернення до Державної виконавчої служби України для припинення надходження на банківський рахунок незаконно списаних грошових коштів; ?визнати фактом отримання неправомірної вигоди для ТОВ «Рада 3» невиконання постанови Верховного Суду від 31.10.2018 щодо не звернення до Пенсійного фонду України для припинення надходження на банківський рахунок незаконно списаних грошових коштів; ?визнати незаконним та умисним невиконання ТОВ «Рада 3» постанови Верховного Суду від 31.10.2018 щодо не вчинення необхідних дій для повернення на пенсійний рахунок позивача грошових коштів, незаконно списаних у виконавчому провадженні; ?визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Рада 3», яка полягає у неповідомленні Шевченківського РВ ДВС у м. Києві протягом листопада 2018 р. - листопада 2019 р. про факт щомісячного надходження на банківський рахунок грошових коштів, які списувались з пенсійного рахунку позивача у виконавчому провадженні, що призвело до порушення конституційного права користуватись пенсійними грошовими коштами; ?визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Рада 3», яка полягає у неповідомленні протягом лютого 2019 р. - листопада 2019 р. Шевченківського РВ ДВС у м. Києві про факт щомісячного надходження на банківський рахунок грошових коштів, які списувались з пенсійного рахунку позивача у виконавчому провадженні, що призвело до порушення конституційного права користуватись пенсійними грошовими коштами; ?зобов`язати ТОВ «Рада 3» виконати всі необхідні дії для повернення на пенсійний рахунок позивача грошових коштів, списаних з її пенсійного рахунку після винесення постанови Шевченківського РВ ДВС у м. Києві про закриття виконавчого провадження; ?визнати порушеними конституційні права позивача на користування пенсійними грошовими коштами в період з листопада 2018 р. по листопад 2019 р. у зв`язку з отриманням неправомірної вигоди; ?визнати порушеними конституційні права позивача на користування пенсійними грошовими коштами в період з лютого 2019 р. по листопад 2019 р. у зв`язку з отриманням неправомірної вигоди. Позов обґрунтований такими обставинами. У червні 2015 р. ТОВ «Рада 3» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 у справі № 761/16172/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017, з [PERSON] та [PERSON] стягнута заборгованість за послуги ТОВ «Рада 3». 12.12.2017 за виконавчим листом, виданим за даним рішенням суду, було відкрито виконавче провадження № 55320697. В рамках даного виконавчого провадження з липня 2018 р. з пенсії [PERSON] щомісяця утримувались кошти. 31.10.2018 Верховний Суд скасував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017 та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Дана постанова була опублікована на сайті Судової влади та направлена сторонам. Незважаючи на те, що у зв`язку зі скасуванням рішення суду виконавче провадження підлягало негайному закінченню, з пенсії [PERSON] продовжували утримуватись кошти, які перераховувалися на банківський рахунок ТОВ «Рада 3». У січні 2019 р. [PERSON] та [PERSON] двічі повідомляли Шевченківський РВ ДВС у м. Києві про скасування рішення суду та просили закрити виконавче провадження, проте кошти з пенсії [PERSON] продовжували утримуватись, при цьому відповідач кошти не повернув і заяву про припинення виконавчих дій не подав. 01.02.2019 [PERSON] подала на ім`я начальника відділу Шевченківського РВ ДВС у м. Києві скаргу, після чого державним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, про що були повідомлені сторони виконавчого провадження. Проте державний виконавець не повідомив про закриття виконавчого провадження Пенсійний фонд, у зв`язку з чим з пенсії [PERSON] продовжувалось незаконне списання коштів аж до листопада 2019 р. Списані кошти ТОВ «Рада 3» незаконно отримувало на свій банківський рахунок, до Пенсійного фонду їх не повернуло і про необхідність припинення незаконного їх списання Шевченківський РВ ДВС у м. Києві не повідомило. Впродовж усього цього періоду [PERSON] неодноразово зверталася до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві та до Пенсійного фонду із заявами та скаргами, у яких вимагала припинити незаконне списання коштів та повернути їй стягнуті суми, однак на її звернення ніхто не реагував. І лише у листопаді 2019 р. до ГУ Пенсійного фонду України у м. Києві надійшла постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, на підставі якої припинено стягнення з пенсії [PERSON] з грудня 2019 р. У листопаді 2019 р. [PERSON] звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця та дії і бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ, яка була задоволена ухвалою суду від 29.05.2020. Водночас при новому розгляді справи № 761/16172/15-ц 25.05.2020 було ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Рада 3» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг. Позивач посилається на те, що посадовим особам відповідача було відомо про скасування рішення суду і втрату законної сили виданим за даним рішенням виконавчого листа та про те, що після 31.10.2018 списання коштів з її пенсії та зарахування цих коштів на банківський рахунок відповідача є незаконним, проте такі дії продовжувались ще впродовж цілого року, чим було грубо порушено її права. Ухвалою від 06.04.2021 суд відкрито провадження за даним позовом та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 30.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає вимоги позову про визнання права власності на грошові кошти в сумі 5 456,09 грн. та зобов`язання повернути дані кошти на пенсійний рахунок позивача. Заперечення проти решти вимог позову мотивовані тим, що відповідно до закону вирішення питання повернення стягнутих за скасованим рішенням грошових сум здійснюється шляхом звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення, а права позивача були порушені не відповідачем, а бездіяльністю державного виконавця, на якого закон покладає обов`язок припинити усі вжиті ним заходи щодо виконання рішення, і цей факт був встановлений ухвалою суду. 17.05.2021 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких викладені заперечення проти аргументів відповідача аналогічні обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 11.04.2017 Шевченківський районний суду м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 761/16172/15-ц за позовом ТОВ «Рада 3» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Рада 3» про зобов`язання провести перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги. Даним рішенням первісний позовом задоволено частково, а саме: з [PERSON] стягнута заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 14 805,52 грн., інфляційні втрати - 3 221,37 грн., 3% річних - 483,93 грн. та судовий збір - 1 074,84 грн.; з [PERSON] стягнута заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 175,91 грн., інфляційні втрати - 908,60 грн., 3% річних - 136,49 грн. та судовий збір - 303,16 грн., у задоволенні вимог зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017 рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін. 16.11.2017 за даним рішенням видано виконавчий лист щодо боржника [PERSON] , на підставі якого державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ було відкрито виконавче провадження № 55320697. Постановою від 21.05.2018 державний виконавець звернув стягнення на пенсію боржника [PERSON] , яка була прийнята до виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. 31.10.2018 Верховний Суд ухвалив постанову, якою скасував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції. 08.01.2019 [PERSON] звернулася до начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ із заявою про припинення стягнення коштів за скасованим рішенням суду та вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження, до якої додала копію постанови Верховного Суду від 31.10.2018. 25.01.2019 [PERSON] та [PERSON] подали до Шевченківського РВ ДВС м. Київ скаргу на незаконні дії державного виконавця. 01.02.2019 [PERSON] повторно звернулася до Шевченківського РВ ДВС м. Київ зі скаргою на незаконні дії державного виконавця. 01.02.2019 державним виконавцем Стельмах О. О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Судом установлено, що державний виконавець не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про закінчення виконавчого провадження і копію відповідної постанови не направив, у зв`язку з чим з пенсії [PERSON] продовжувались утримуватись кошти на виконання скасованого рішення суду до листопада 2019 р. включно. Згідно з відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на пенсію боржника [PERSON] за період з лютого 2019 р. по січень 2020 р. було стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 5 456,09 грн. Кошти, стягнуті з пенсії [PERSON] , перераховувались на рахунок ТОВ «Рада 3» в АТ «Український будівельно-інвестиційний банк», що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.07.2020 і не заперечується відповідачем. На новому розгляді справи № 761/16172/15-ц Шевченківський районний суду м. Києва 25.05.2020 ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Рада 3» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу житлово-комунальні послуги та про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Рада 3» про зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2020 задоволено скаргу [PERSON] на дії державного виконавця та дії і бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ, а саме: визнано незаконними дії державного виконавця по утриманню коштів з пенсії [PERSON] , починаючи з 11.01.2019 по 01.02.2019; визнано незаконними дії начальника відділу щодо невжиття заходів по припиненню утримання з пенсії [PERSON] коштів починаючи з 11.01.2019 по 01.02.2019; визнано незаконними дії державного виконавця щодо не вчинення необхідних дій для припинення утримання коштів з пенсії [PERSON] , після прийняття постанови від 01.02.2019 про закінчення виконавчого провадження; визнано незаконними дії державного виконавця по неповерненню на пенсійний рахунок [PERSON] коштів, які були утримані з її пенсії, починаючи з 11.01.2019; визнано незаконною бездіяльність державного виконавця щодо невжиття всіх належних заходів для припинення незаконного утримання з пенсії [PERSON] коштів, починаючи з 11.01.2019; визнано незаконною бездіяльність начальника відділу щодо невжиття всіх заходів для припинення незаконного утримання коштів з пенсії [PERSON] після прийняття постанови від 01.02.2019 про закінчення виконавчого провадження; визнано незаконною бездіяльність начальника відділу щодо невжиття всіх належних заходів для повернення незаконно утриманих коштів з пенсії [PERSON] , починаючи з 01.02.2019. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України). Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права та особу, яка має відповідати за позовом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). За обставинами справи установлено, що підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом послугувало безпідставне набуття відповідачем коштів, які стягувались за рішенням суду, яке в подальшому було скасоване, тобто фактично позивач ставить питання про поворот виконання рішення. За змістом положень цивільного процесуального закону поворот виконання рішення суду є самостійним способом захисту прав і певною процесуальною формою поновлення судом порушених прав заінтересованих осіб, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим (зміненим) рішенням. Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 по справі № 3-рп/2003 інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Питання повороту виконання рішення, постанови врегульоване статтею 444 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. У даній справі суд, залишаючи позов [PERSON] без руху, роз`яснив право на звернення до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (Шевченківського районного суду м. Києва), із заявою про поворот виконання рішення, проте таким правом позивач не скористалась, наполягаючи на розгляді її вимог у позовному провадженні. Незважаючи на те, що позивач обрала невірну процесуальну форму поновлення своїх порушених прав, при вирішенні вимог позову про зобов`язання відповідача повернути безпідставно стягнені кошти, суд вбачає підстави для їх часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріально-правовою підставою для задоволення вимог позову про повернення безпідставно стягнутих коштів є положення статті 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже з огляду на те, що в даному випадку наявні усі три умови, які є підставою для виникнення зобов`язання з безпідставного придбання майна, та ураховуючи, що відповідач визнав позов про повернення безпідставно набутих коштів, і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині шляхом стягнення зазначеної у позовній заяві суми з відповідача на користь позивача. Стягуючи з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти, суд тим самим захищає порушене право позивача у передбачений законом спосіб, а відтак вимоги позову про визнання права власності на дані кошти є явно необґрунтованими. Що стосується інших вимог позову, то слід зазначити, що ні статтею 16 ЦК України, якою визначені можливі способи захисту цивільних прав та інтересів, ні будь-яким іншим законом, не передбачено обраних позивачем способів захисту прав, порушених виконанням скасованого рішення, такі способи захисту суперечать конструкції захисту таких прав, їхзмісту і характеру порушення, а їх задоволення жодним чином чином не захистить та не відновить порушене право. Зважаючи на викладене, суд відмовляє у задоволенні інших вимог позову з підстав їх невідповідності завданням цивільного судочинства. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач як особа з інвалідністю 2 групи звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з огляду на результат розгляду справи суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави за ставкою, встановлено для позовних заяв майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial