Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У лютому 2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом доАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить стягнути з відповідача 4 780 494,81 грн пені за період з 01.03.2019 р. по 31.03.2019 р., включно, у зв`язку із невиконання банківської послуги, посилаючись на те, що є клієнтомАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», 28.02.2019 р. надав платіжне доручення для перерахування коштів у розмірі 210 000,00 доларів США, банком так і не виконано розпорядження, чим порушено його право на безперешкодне розпорядження своєю власністю, отже має право на отримання пені в розмірі 3%, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 03.03.2020 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.04.2020 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадженняу розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. За правилами частин першої, другої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Згідно частини першої статті 1074 ЦК України, норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Постановою правління Національного банку України № 8 від 02.01.2019 р. затверджено Положення про порядок здійснення уповноваженими установами аналізу та перевірки документів (інформації) про валютні операції. Означене Положення було розроблене відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про валюту і валютні операції» з метою запобігання уповноваженими установами проведенню їх клієнтами через ці установи валютних операцій, що не відповідають вимогам законодавства України. Вимоги цього Положення поширюються на: банки, небанківські фінансові установи та операторів поштового зв`язку, які отримали банківську ліцензію або ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, яка не втратила чинність після введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції». Сумнівна валютна операція - валютна операція, характер або наслідки проведення якої дають підстави вважати, що вона може бути пов`язана з уникненням та/або невиконанням вимог та обмежень, передбачених законодавством України (підпункт 5 пункту 2 Положення). Джерела походження коштів (активів) - документально підтверджені [на підставі офіційних документів, належним чином засвідчених їх копій або інших джерел, якщо така інформація є публічною (відкритою)] відомості, що дають можливість зробити обґрунтований висновок щодо наявності достатніх фінансових можливостей суб`єкта валютної операції, адекватних його фінансовому стану та/або соціальному статусу; (підпункт 1 пункту 2 Положення). Уповноважена установа зобов`язана забезпечити всебічний аналіз та перевірку документів (інформації) про валютні операції, якщо подання відповідних документів (інформації) передбачено законодавством України, які є підставою для: 1) купівлі іноземної валюти з метою здійснення розрахунків/переказів коштів за межі України, на інвестиційні рахунки, поточні рахунки нерезидентів-юридичних осіб, відкриті в Україні; 2) здійснення розрахунків/переказів у гривнях та іноземній валюті за межі України, на інвестиційні рахунки, поточні рахунки нерезидентів-юридичних осіб, відкриті в Україні; 3) здійснення розрахунків/переказів коштів на користь нерезидентів через філії банків, відкриті на території інших держав; 4) зарахування коштів у гривнях та іноземній валюті, що надійшли з рахунків, відкритих в Україні, на інвестиційні рахунки, поточні рахунки нерезидентів-юридичних осіб, відкриті в Україні. Уповноважена установа здійснює первинний аналіз документів (інформації) про валютні операції, на які розповсюджуються вимоги цього Положення, до моменту проведення валютної операції з метою виявлення сумнівної валютної операції. Виявлення сумнівної валютної операції може здійснюватися шляхом установлення наявності індикатора, зазначеного в додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи). За однією валютною операцією може бути встановлено декілька індикаторів (пункт 6 Положення). Уповноважена установа на постійній основі виявляє валютні операції, які можуть містити ознаки дроблення валютної операції та/або містять інший індикатор, зазначений у додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи). Такі валютні операції можуть бути виявлені уповноваженою установою за допомогою відповідного програмного забезпечення та/або в порядку, передбаченому внутрішніми документами уповноваженої установи. Уповноважена установа зобов`язана забезпечити ефективну мінімізацію ризиків уникнення та/або невиконання вимог та обмежень, передбачених законодавством України, пов`язаних із дробленням сум валютних операцій (пункт 7 Положення). Уповноважена установа в разі установлення індикатора, зазначеного в додатку до цього Положення (уключаючи індикатор, установлений на власний розсуд уповноваженої установи), здійснює додатковий аналіз документів (інформації) про валютні операції (далі - додатковий аналіз) з метою підтвердження або спростування належності валютної операції до сумнівної. Банк має право здійснювати додатковий аналіз за договором, контрактом, угодою, іншим документом, що застосовується в міжнародній практиці та може вважатися договором (з урахуванням змін у разі їх наявності), згідно з яким здійснюється валютна операція (пункт 8 Положення). Уповноважена установа під час здійснення додаткового аналізу має право витребувати від суб`єкта валютної операції додаткові документи (інформацію), перелік яких зазначений у додатку до цього Положення (далі - додаткові документи), у визначених уповноваженою установою обсягах та строки. Перелік додаткових документів не є вичерпним. Уповноважена установа самостійно визначає обсяг та перелік додаткових документів за умови забезпечення виконання достатності та адекватності вжитих заходів на виконання вимог пункту 13 цього Положення. Уповноважена установа має пересвідчитися в чинності (дійсності) додаткових документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства України. Копії додаткових документів, уключаючи перекладені українською мовою, мають бути засвідчені в установленому законодавством України порядку та можуть надаватися або в паперовому вигляді, або в електронному (пункт 9 Положення). Згідно пункту 13 Положення додатковий аналіз документів (інформації) про валютні операції має уключати такі заходи: 1) установлення суті та мети валютної операції; 2) установлення відповідності/невідповідності суті валютної операції змісту діяльності її учасників; 3) установлення наявності/відсутності економічної доцільності (сенсу) валютної операції; 4) установлення достатності/недостатності реальних фінансових можливостей суб`єкта валютної операції проводити (ініціювати) валютну операцію на відповідну суму; 5) вивчення інформації про учасників валютної операції, їх діяльність та ділову репутацію; 6) установлення джерел походження коштів (активів) суб`єкта валютної операції. Для виконання вимог підпункту 6 пункту 13 цього Положення джерелом походження коштів фізичної особи (уключаючи кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя) може бути: заробітна плата та/або інші виплати і винагороди, виплачені (надані) у зв`язку з трудовими відносинами, доходи, отримані від господарської/незалежної професійної діяльності, доходи, отримані від операцій з продажу рухомого та/або нерухомого майна, інвестиційний прибуток, успадковані кошти, набуття права на скарб, інші виплати відповідно до умов цивільно-правових правочинів (договорів); 7) установлення кінцевих бенефіціарних власників учасників валютної операції, уключаючи відсутність підстав уважати, що вони використовують агентів, номінальних утримувачів (номінальних власників) або посередників із метою приховування кінцевих бенефіціарних власників (контролерів). Згідно додатку до Положення про порядок здійснення уповноваженими установами аналізу та перевірки документів (інформації) про валютні операції для здійснення переказу коштів в іноземній валюті фізичною особою на суму, що перевищує еквівалент 150 000,00 грн за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції, додатково подаються до банка документи, що підтверджують власні фінансові можливості, джерела походження власних коштів та інших активів особи, наявність, розміщення та/або використання активів клієнта, що дають змогу проводити або ініціювати проведення фінансової операції на відповідну суму. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Надані суду документи, пояснення позивача, представника відповідача свідчать про те, що 28.02.2019 р. клієнт Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] надав до банку електронним засобом зв`язку на виконання платіжне доручення на суму 210 000,00 доларів США з перерахування коштів з його власного поточного рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», на реквізити у CREDITWEST BANK FINAL Beneficiary 1/[PERSON]/Istanbul. За результатами здійсненого аналізу валютним контролем банку відповідно до вимог Положення про порядок здійснення уповноваженими установами аналізу та перевірки документів (інформації) про валютні операції, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 8 від 02.01.2019 р., та відповідної перевірки відповідач дійшов висновку, що ініційована позивачем фінансова операція, а саме: переказ коштів SWIFT-платежем на суму 210 000,00 доларів США за межі України, містить ознаки ризикової, у зв`язку з чим згідно пункту 6 Положення про порядок здійснення уповноваженими установами аналізу та перевірки документів (інформації) про валютні операції у банку виник обов`язок встановити джерело походження таких коштів, на підставі пункту 6 означеного Положення відповідач запросив у позивача підтвердження джерела походження коштів до розміщення їх на депозитному рахунку у банку, оскільки само по собі розміщення власних коштів на депозитах не є підтвердженням їх легітимного походження, тим більше таке розміщення коштів на депозитних рахунках було короткостроковим (2, 3 місяці), втім [PERSON] не надав до банку документів, які дозволити би встановити джерело походження грошових коштів, а тому валютний контроль банку відмовив у проведенні платежу із рішенням «Виведення коштів можливе лише на банк, з якого кошти надійшли». Також позивачу було роз`яснено, що він може направити кошти на свій рахунок в будь-який інший український банк або отримати суду готівковими коштами без комісії за зняття. У судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем ані вимог статті 1066 ЦК України, ані вимог статті 1068 ЦК України, ні вимог статті 1074 ЦК України, оскільки позивачне надав до банку документів, які дозволити би встановити джерело походження грошових коштів, правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта передбачені статтею 1073 ЦК України, у даному випадку судом не встановлено порушення банком розпорядження клієнта. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно статті 2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», яка регулює законодавство про платіжні системи та переказ коштів, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, відносини у сфері переказу коштів регулюються Конституцією України, законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про поштовий зв`язок», цим Законом, іншими актами законодавства України та нормативно-правовими актами Національного банку України, а також Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами з інкасо Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами по договірних гарантіях Міжнародної торгової палати та іншими міжнародно-правовими актами з питань переказу коштів. Ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом (стаття 20 Закону). Згідно підпункту 1 пункту 22.1 статті 22 Закону ініціювання переказу здійснюється за таким видом розрахункових документів, як платіжне доручення. Подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором. Подання електронних розрахункових документів може здійснюватися клієнтом як особисто на носіях інформації, так і за допомогою наданих йому обслуговуючим банком програмно-технічних засобів, які забезпечують зв`язок з програмно-технічними засобами цього банку. Програмно-технічні засоби з вбудованою в них системою захисту інформації мають відповідати вимогам, що встановлюються Національним банком України (пункт 22.5 Закону). Розділ VII Закону регулює питання відповідальності при здійсненні переказу коштів, зокрема, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Отже лише у випадку доведення позивачем своїх вимог відносно порушення банком строків щодо виконання ним обов`язку здійснити банківську операцію щодо зарахування грошових коштів на валютний рахунок позивача можливе застосування відповідальності у виді нарахування пені включно на підставі статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», а не на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed