Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

у лютому 2014р. [PERSON] звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом, в подальшому уточненому, до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів по розпискам за невиконані зобов'язання, пояснивши при цьому наступне. Позивачем [PERSON] було передано та [PERSON] отримано за наданою останнім розпискою від 15.05.2009р. кошти у сумі 30000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 228600,0 грн., за розпискою від 27.08.2009р. кошти у сумі 50000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399500,0 грн., за розпискою від 02.09.2009р. кошти у сумі 50000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399000,0 грн., згідно попередньої домовленості в якості розрахунку за продану земельну ділянку площею 0,0883 га. і об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS], Києва-Святошинський район, Київської області. В наступному [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] та після смерті останнього, оформив і отримав 24.09.2010р. державний акт на ім'я [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку площею 0,0883 га. та 01.10.2010р. уклав із позивачам [PERSON] договір купівлі-продажу наведеної земельної ділянки. Проте рішенням Києва-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2011р., залишеного в силі у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012, було визнано недійсним укладений 01.10.2010р. між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі продажу вищезазначеної земельної ділянки площею 0,0883 га. Разом з цим [PERSON] зазначив, що в наслідок невиконання [PERSON] зобов'язання щодо продажу земельної ділянки через визнання недійсним договору її купівлі-продажу, позивач має право на повернення йому коштів, переданих за розписками в якості оплати за договором вартості земельної ділянки, у сумі 130000,0 дол. США від відповідачів [PERSON], [PERSON], як спадкоємців померлого [PERSON] При цьому позивач зазначив, що 04.06.2011р. він звернувся як кредитор листом із відповідною вимогою до спадкоємця [PERSON] На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], солідарно як спадкоємців після смерті [INFO]. [PERSON] в обмін на невиконані зобов'язання вчинити певні дії, а саме укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], в сумі 130000,0 доларів США, що на день звернення до суду з даним позовом складає за курсом НБУ (станом на 13.02.2013р.): 1039090 грн., покласти судові витрати на відповідачів. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні та наданих суду письмових поясненнях позов не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог у зв'язку з тим, що: наявні у справі розписки підписані не [PERSON] та останній коштів не отримував від позивача; в період з 30.08.2009р. по 09.09.2009р. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні Києво-Святошинської ЦРЛ м. Боярки і не міг надавати розписки від 27.08.2009р. і 02.09.2009р.; відповідачі [PERSON], [PERSON] як спадкоємці не отримували свідоцтво про право на спадщину щодо нерухомого майна спадкодавця [PERSON]; позивач як кредитор пропустив шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до спадкоємців [PERSON], [PERSON], оскільки знав про смерть [PERSON] на початку 2011 року як учасник вищенаведеної справи Києва-Святошинського районного суду Київської області. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,10175 га розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.02.1999р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 4-370. Вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно розписки від 15.05.2009р. кошти у сумі 30000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 228600,0 грн., згідно розписки від 27.08.2009р. кошти у сумі 50000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399500,0 грн., згідно розписки від 02.09.2009р. кошти у сумі 50000,0 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 399000,0 грн., на виконання попередньої домовленості в якості розрахунку за продану земельну ділянку площею 0,0883 га. і об'єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS], Києва-Святошинський район, Київської області. При цьому, згідно наявного у справі Висновку експерта за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 13.12.2013р. за № 0705, складеного судовим експертом ТОВ «Київська незалежна судова експертиза» Драпей Н.Г., підписи від імені [PERSON] на розписках [PERSON] від 27.08.2009р., від 15.05.2009р., від 02.09.2009р. виконані самим [PERSON] Разом з цим відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом на проведення призначеної за його клопотанням судової почеркознавчої експертизи щодо достовірності підпису [PERSON] на розписках від 27.08.2009р., від 15.05.2009р., від 02.09.2009р, оскільки [PERSON] не оплатив вартість проведення наведеної судової експертизи згідно листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.06.2014р. за № 4076/4077/14-32. Крім того, відповідачі [PERSON], [PERSON] не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо неналежності [PERSON] підпису на розпискахвід 27.08.2009р., від 15.05.2009р., від 02.09.2009р., перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у Києво-Святошинській ЦРЛ м. Боярки в період 30.08.2009р. по 09.09.2009р.,а також на спростування Висновку експерта за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 13.12.2013р. за № 0705. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідачів щодо неналежності [PERSON] підпису на розпискахвід 27.08.2009р., від 15.05.2009р., від 02.09.2009р. В свою чергу [PERSON] помер [INFO]. згідно свідоцтва про смерть від 22.06.2010р. серії [NUMBER]. Разом з цим рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012 та рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.03.2014р. по справі № 2-4509/12 встановлено, що після смерті [PERSON] [PERSON], діючи від імені померлого на підставі довіреності, виданої йому [PERSON] при житті, 24.09.2010р. оформив та отримав державний акт на ім'я померлого на земельну ділянку площею 0,0883 га, кадастровий номер 32224802400:03:002:0038, та уклав 01.10.2010р. із [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, яку [PERSON], в свою чергу, продав [PERSON] На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що згідно презумпції ст. 570 ЦК України були авансом кошти передані позивачем [PERSON] за розписками на користь [PERSON] як оплата за земельну ділянку площею 0,0883 га до моменту її фактичного продажу за договором купівлі-продажу. В свою чергу наведеними рішеннями апеляційних судів встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2011р. позови [PERSON] та [PERSON] до [PERSON],[PERSON], [PERSON], третя особа -державний нотаріус Києво-Святошинського районної державної нотаріальної контори Задорожня М.Є., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності було задоволено частково: - визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0883 га, кадастровий номер 32224802400:03:002:0038, за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський район, [ADDRESS], б/н укладений [PERSON], від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений 01.10.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; - визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0883 га, кадастровий номер 32224802400:03:002:0038, за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський район, [ADDRESS], б/н укладений [PERSON] та [PERSON], посвідчений 11.03.2011р. приватним нотаріусом Києва-Святошинського нотаріального округу [PERSON]; - в решті позовних вимог відмовлено. Вищезазначене рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2011р. в частині визнання недійсними договорів було залишено в силі, а в частині відмови у задоволені позовів [PERSON] та [PERSON] було скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012із ухваленням нового рішення про відмову в позовах [PERSON] та [PERSON], проте з інших підстав. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому суд зазначає, що оскільки [PERSON] за життя отримав кошти в сумі 130000,0 доларів США, що за курсом НБУ складало еквівалент 1027100,0 грн., згідно розписок від 27.08.2009р., від 15.05.2009р., від 02.09.2009р в якості авансового розрахунку за земельну ділянку та договір купівлі продажу якої було визнано у наступному недійсним, то позивач [PERSON] має право на повернення у свою користь грошових коштів в сумі 130000,0 доларів США. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати повернення переданих [PERSON] коштів у сумі 130000,0 доларів США в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову в розмірі 1039090,0 грн. В свою чергу, оскільки на день звернення позивача із позовом боржник [PERSON] помер, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1268. ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012 та рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.03.2014р. по справі № 2-4509/12 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяв до державної нотаріальної про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. При цьому позивач зазначив, що йому стало відомо про смерть [PERSON]лише у 2011р. під час розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області справи за позовом спадкоємців [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - державний нотаріус Києво-Святошинського районної державної нотаріальної контори Задорожня М.Є., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності. Аналогічне зазначив представник відповідачів у письмових поясненнях від 17.09.2014р. При цьому згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012, яким здійснено перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, останній розпочав розгляд справи за позовом [PERSON] у березні 2011р., а помер [PERSON].[INFO]. В свою чергу у матеріалах справи наявні опис вкладення цінного листа та касовий чек від 04.06.2011р. щодо направлення позивачем [PERSON] спадкоємцю [PERSON] вимоги (претензії) про обов'язок спадкодавця на суму 1027100,0 грн. У зв'язку зі наведеним суд приходить до висновку, що [PERSON] як кредитором не пропущено визначений ст. 1281 ЦК Українистрок на пред'явлення вимоги про погашення боргу спадкодавця [PERSON]. Згідно положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічне зазначено у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. за № 5. Крім того, щодо доводів відповідачів про відсутності у них свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, суд зазначає, щозгідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, яку відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли після смерті [PERSON] При цьому суд зазначає, що є різними правовим категоріями «прийняття спадщини» шляхом подання спадкоємцем відповідної заяви до нотаріальної контори чи в наслідок спільного проживання із спадкодавцем(ст. 1268, 1269 ЦК України) та «оформлення права на спадщину» шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно із наступною державною реєстрацією права власності спадкоємця на нього (ст. 1297 ЦК України). В свою чергу рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.02.2012р. по справі № 22ц-711/2012 та рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.03.2014р. по справі № 2-4509/12 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] успадкувавши право на отримання земельної ділянки після померлого [PERSON], успадкували право спадкодавця на оформлення її у визначеному законом порядку, а саме: шляхом звернення до органів місцевої влади, оскільки саме в такому порядку, спадкодавець мав право на оформлення придбаної ним земельної ділянки. Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення відповідачами [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцями дій щодо державної реєстрації в установленому законом порядку свого права власності після померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10175 га за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, [ADDRESS], яку за життя придбав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.02.1999р. Разом з цим у положеннях п. 27 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснено, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України,боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що невиконання спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] вимог закону стосовно оформлення та державної реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічний висновок було зроблено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.02.2012 року по справі за № 6-44088св11. При цьому відповідачами не надано доказів, що відсутнє спадкове майно як земельна ділянка площею 0,10175 га, або є меншим від заявленого позивачем розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з цим спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 2 ст.1282 ЦК України), враховуючи наведене не підлягає задоволенню вимога позивача про солідарне стягненні боргу із відповідачів. Однак наведне не позбавляє права позивача на стягнення грошових коштів частково з кожного із відповідачів окремо, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У матеріалах справи відсутні докази щодо зміни відповідачами розміру часток у прийнятій спадщині після [PERSON] Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, щодо обов'язку відповідача [PERSON] сплатити на користь позивача [PERSON] від суми заборгованості 130000,0 доларів США, 1/2 частину розміром 65000,0 доларів США, яка еквівалентна за курсом НБУ 519545,0 грн., а також обов'язку відповідача [PERSON] сплатити на користь позивача [PERSON] від суми заборгованості 130000,0 доларів США1/2 частину розміром 65000,0 доларів США, яка еквівалентна за курсом НБУ 519545,0 грн. На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що відповідачами не надано доказів оплати наведених сум коштів позивачу, суд приходить до висновку про необхідність стягнути їх із відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому згідно квитанції від 12.02.2013р. позивачем було здійснено витрати на оплату судового збору у сумі 3441,0 грн., що підлягають відшкодуванню останньому шляхом їх стягнення із відповідачаБайдужого С.С. у сумі 1500,0 грн. та із відповідача [PERSON] у сумі 1500,0 грн.

Outcome: partial