Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON]. звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON], [INFO], який доводиться їй рідним племінником, недієздатним, зазначивши в обґрунтування заяви, що мати племінника, а її рідна сестра [PERSON], померла 10.06.2002 року. Рішенням виконкому Сичаської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.05.2004 року №46, її призначено опікуном над малолітнім племінником [PERSON], [INFO], з правом проживання малолітнього в с.Сичавка Комінтернівського району одеської області по вул.Шевченка, 34, тобто за її адресою, де він проживає і по теперішній час. З дитинства [PERSON] страждає на психічне захворювання, неодноразово лікувався в Одеській психіатричній лікарні. 05.03.2012 року медичною комісією Комінтернівського РВК Одеської області [PERSON] визнано непридатним до військової служби через психічне захворювання. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує постійний сторонній догляд та медичне обслуговування. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, але до суду направлена письмова заява про підтримання вимог заявниці та розгляд справи за відсутність представника органу опіки та піклування. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє заяву з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.40 ЦК України). Відповідно з ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом установлено, що заявниця [PERSON], [INFO], згідно рішення виконкому Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.05.2004 року №46, призначена опікуном над малолітнім племінником [PERSON], [INFO], який залишився без батьківського піклування, оскільки мати дитини [PERSON], померла, актовий запис за №44 від 10.06.2002 року, а батько [PERSON], дав згоду на призначення опікуном над сином [PERSON] /а.с.5-6,7/. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] народився 23.12.1995 року в м.Біляївка Біляївського району Одеської області в багатодітної, неблагополучної сімї у батьків алкоголіків. З дитинства відставав від одноліток в психомоторному розвитку. У віці 9 років переданий під опіку рідній тітки і в цьому же віці вперше обстежений у психіатричному стаціонарі, де йому було виставлено діагноз: «Легка розумова відсталість. Гиперкінетичний розлад». В подальшому багато разів госпіталізувався до психіатричного стаціонару. Остання госпіталізація у 2013 році по лінії МСЕК. Встановлена ІІ група інвалідності з дитинства. 05.03.2012 року медичною комісією Комінтернівського РВК Одеської області [PERSON] визнано непридатним до військової служби через психічне захворювання /а.с.8,9,10,11/. Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №165 від 13.04.2016 року, [PERSON], [INFO], страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді помірної розумової відсталості (F71.0 за MKX-10). За своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с.17-19/. Оцінюючі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.39,40 ЦК України і

Outcome: approved