Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду із позовом про усунення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору дарування серії ВЕА №871020 від 14.09.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . На разі, у вказаній квартирі зареєстровано три особи, зокрема: [PERSON] , [INFO] , мати позивача та [PERSON] , [INFO] , племінник позивача. Відповідача у вказаній квартирі було зареєстровано попереднім власником квартири [PERSON] , як члена своєї сім`ї. Ставши власником спірної квартири, позивач не має можливості у повній мірі здійснювати своє право власності, вільно користуватись та розпоряджатись спірною квартирою, бо відповідач категорично відмовляється брати участь у сплаті комунальних послуг за квартиру та має постійне місце проживання за іншою адресою. Добровільно не звільняє квартиру та відмовляється знатися з реєстраційного обліку за адресою спірної квратири. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення відповідача із квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від16.02.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак її представник подав до суду заяву про проведення розгляду справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору дарування серії ВЕА №871020 від 14.09.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником квартири [ADDRESS] . Квартира двокімнатна, має житлову площу 30,30 кв.м, загальну площу 52,00 кв.м. В квартирі проживає та зареєстрований член сім`ї колишнього власника квартири відповідач [PERSON] . Будучи власником спірної квартири позивач позбавлена права вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, бо квартиру використовує відповідач, а також у квартирі зареєстроване його місце проживання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пунктах 38, 92 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, є онуком колишнього власника спірної квартири, тому з 14.09.2006 (дати укладання договору дарування квартири) право на користування відповідачем спірною квартирою припинилось та він підлягає виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, у тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже для захисту прав позивачів достатньо прийняти рішення про виселення відповідача із спірної квартири, не зазначаючи про необхідність знання його з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про виселення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved