Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 312\~816,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 04 червня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачу грошові кошти в сумі 11 200 доларів США з умовою повернення до 31 грудня 2017 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач написала розписку. В зазначений в розписці строк відповідачка борг не повернула, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав та просив суд його задоволити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши думку\~представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за змістом розписки від 04 червня 2014 року [PERSON] отримала в борг безпосередньо від громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 11 200 доларів США, які зобовязалась повернути [PERSON] до 31 грудня 2017 року (а.с.4). Станом на 18 січня 2019 року грошові кошти [PERSON] відповідно до договору позики від 04 червня 2014 року [PERSON] не повернуті. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Позивач в позові ставить питання про стягнення коштів по розписці в грошовому еквіваленті в гривні (курс 1 долара США до гривні на день предявлення даного позову згідно НБУ становить 27,93 грн.) 11\~200 доларів США * 27,93 грн. = 312\~816,00 грн., що не суперечить чинному законодавству. Оскільки позивач виконав свої обов'язки за договором позики від 04 червня 2014 року перед відповідачем, надав відповідачу в борг суму у розмірі 11 200 доларів США, що еквівалентно на день предявлення даного позову 312\~816,00 грн., а відповідач взяті по договору обов'язки не виконала, борг не повернула, то суд робить висновок про задоволення позову та стягнення цих коштів у судовому порядку.

Outcome: approved