Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

У лютому 2012 року [PERSON], яка діє від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири № [ADDRESS], а також зобов'язати Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві зняти з реєстрації місце проживання [PERSON] у квартирі № [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що 17 лютого 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22 грудня 2011 року. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - дочка [PERSON]. 10 квітня 2012 року відповідач подарував квартиру у рівних частках дітям, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування. Останні десять років відповідач у квартирі не проживає і місце його фактичного проживання [PERSON] невідоме, що свідчить про втрату права користування цією квартирою. Крім того, відповідач жодного разу не сплачував комунальні послуги за квартиру, в якій зареєстрований, а тому його реєстрація чинить перешкоди власникам квартири у володінні нею. [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання 5 травня 2018 року не з'явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також вказали, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 5 травня 2018 року повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом на останню відому суду адресу реєстрації місця проживання, шляхом направлення судових повісток, розміщення оголошень на сайті суду про час та місце проведення судових засідань 25 квітня 2018 року та 5 травня 2018 року, а також шляхом направлення на його мобільний телефон смс-повідомлень, які він отримав 6 квітня 2018 року об 11 год. 56 хв. та 27 квітня 2018 року о 13 год. 51 хв. Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання 5 травня 2018 року повторно представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток. За таких обставин, враховуючи наявність клопотання позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Третя особа [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що надійшла до суду 2 травня 2018 року, в якій також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та погоджується з викладеними в позовній заяві доводами. Заслухавши пояснення позивача, її представника та показання свідків у судовому засіданні 25 квітня 2018 року, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом установлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 10 квітня 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в особі законного представника [PERSON] - квартиру № [ADDRESS] (а.с. 15-18). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу», станом на 9 серпня 2017 року у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO], власник [PERSON], [INFO], та співвласник [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Надані [PERSON], як законним представником неповнолітньої [PERSON], квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 19-20) свідчать про те, що саме вона несе витрати на утримання квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні 25 квітня 2018 року було допитано в якості свідка [PERSON], яка суду пояснила, що востаннє бачила відповідача у 2017 році біля входу до під'їзду будинку, коли він привіз дочку додому. З тих пір вони не спілкуються. Квартира № [ADDRESS] - це була квартира батьків відповідача [PERSON], яку після розірвання шлюбу із свідком він вирішив подарувати дітям. Протягом останніх 10 років у відповідача не було намагань вселитись до квартири, хоча перешкод у користуванні нею йому ніхто не чинив. При розірвання шлюбу з відповідачем була домовленість, що вона залишає йому транспортні засоби, а він їй та дітям - квартиру. Вона просила відповідача добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання у квартирі, але він відмовився це зробити і сказав: «Посмотрим кто кого…». Свідок [PERSON], [INFO], яка з 9 лютого 2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], суду пояснила, що знає [PERSON] як сусідку (проживають на одному поверсі), а [PERSON] - як її колишнього чоловіка. Відповідача знає з 2001 року. Останній раз бачила його більше п'яти років тому, коли він подзвонив у двері до квартири свідка через те, що поламався дзвінок у квартирі [NUMBER]. Тоді свідок йому не відчинила, оскільки не впізнала, хоча він і представлявся. Свідку відомо, що на теперішній час у квартирі [NUMBER] проживають [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, оцінивши докази в справі в їх сукупності, суд робить висновок про те, що оскільки відповідач не є співвласником квартири № [ADDRESS], понад рік у ній не проживає, то він підлягає визнанню таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов'язання Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві зняти з реєстрації місце проживання [PERSON] у квартирі № [ADDRESS], як похідної вимоги від вимоги про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 142 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у виді судового збору.

Outcome: approved