Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У поданій в березні 2018 року заяві позивач [PERSON] просить зменшити розмір стягуваних з нього за рішенням суду аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати у розмірі 972 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року, яке звернуто до примусового виконання, він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття. Після ухвалення указаного рішення змінилося його сімейне та матеріальне становище, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів відповідно до ст.192 СК України. Зокрема, у червні 2017 року він зареєстрував новий шлюб з [PERSON] та у серпні 2017 року у них народився син [PERSON], який хворіє та потребує систематичного лікування. З лютого 2016 року він звільнений з роботи і на даний час офіційно не працевлаштований, має нерегулярні доходи від 2-3 тисяч гривень та сплачує аліменти на користь позивача у розмірі 1500 грн. Його дружина також не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому він не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач не вправі змінювати спосіб стягуваних аліментів та належних доказів неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі не надав. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач та її представник просять у задоволені позову відмовити. З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст.181 СК України спосіб виконання цього обовязку. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року, що набрало законної сили, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З роз'яснень які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Звертаючись до суду з позовом про зменшення на підставі ст.192 СК України розміру стягуваних з позивача аліментів за рішенням суду від 12 травня 2015 року фактично просить змінити спосіб їх стягнення з частки на тверду грошову суму. А відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України в редакції Закону №2037-VIII від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 червня 2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ст.5 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів (ст.1 СК України). Указані вище положення ч.3 ст.181 СК України такими, що не відповідають Конституції України, не визнавалися. Аналіз наведених вище норм свідчить, що правом на зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, наділений лише одержувач аліментів, тобто відповідач, що узгоджується з положеннями ст.181 СК України у новій редакції, якому закон і надає право вибору способу стягнення аліментів, а не платнику аліментів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що покликання позивача на ст.192 СК України, як на підставу зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів, є помилковим, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed