Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 18 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] , від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.02.2008 року шлюб між сторонами розірвано, а також зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 08.01.2008 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, починаючи з 08.01.2008 року і до досягнення дитиною трьох років. Однак, відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.10.2017 року за поданням державного виконавця Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області оголошено розшук боржника [PERSON] . Також 15 грудня 2017 року уповноваженою особою Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про злочин за ознаками ч. 1 ст. 164 КК України за фактом умисного ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.02.2018 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 08.01.2008 року по 30.09.2017 року у сумі 89055,40 грн. Таким чином, на протязі більше 11 років відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, будь-яким чином не піклується про фізичний, психічний та духовний розвиток сина [PERSON] , не приймає участі в його забезпеченні та утриманні, ухиляється від сплати аліментів. За цей час [PERSON] взагалі не бачив дитину, не спілкувався з ним по телефону або будь-яким іншим чином. Батько взагалі не цікавиться дитиною та його потребами. Вважала, що така поведінка [PERSON] свідчить про його небажання виконувати свої батьківські обов`язки, а тому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Також додала, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у 2008 році, законодавцем внесені зміни щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, а тому просила збільшити розмір аліментів, стягуваних зі [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до 1/4 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Центральному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, вирішити спір просив з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, направив висновок органу опіки та піклування про розв`язання спору. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 04.04.2006 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 112. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області віл 29.02.2008 року, яке набрало законної сили 11.03.2008 року, шлюб між сторонами розірвано, а також зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 08.01.2008 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, починаючи з 08.01.2008 року і до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 17.03.2008 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 62, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . 15 жовтня 2016 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 929. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.10.2017 року, яка набрала законної сили 25.10.2017 року, за поданням державного виконавця Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області оголошено розшук боржника [PERSON] . Згідно Витягу з кримінального провадження № 12017050800002335, 15 грудня 2017 року уповноваженою особою Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про злочин за ознаками ч. 1 ст. 164 КК України за фактом умисного ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2006 року народження. Також постановами державного виконавця Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 14.02.2018 року в рамках виконання виконавчого провадження по виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, стосовно боржника встановлені низка обмежень, а саме тимчасове обмеження у праві полювання, у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, у праві користуватися вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.02.2018 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 08.01.2008 року по 30.09.2017 року у сумі 89055,40 грн. На підставі вказаного судового рішення 30 серпня 2018 року головним державним виконавцем Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області відкрито виконавче провадження, про що свідчить відповідна постанова ВП № 57098464. Згідно довідки, виданої Кальміуським ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 25.07.2018 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває в активному розшуку, як цивільний відповідач, розшукові заходи відносно останнього проводяться в рамках розшукової справи «Розшук» № 18-247 від 18.11.2017 року. За інформацією з Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 21.08.2018 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до повідомлення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» від 05.12.2018 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у медичній установі з народження, перебуває на «Д» обліку, лікуванням та оздоровленням дитини займається мати, його батька дільничний лікар ані в амбулаторії, ані під час відвідування за місцем мешкання не бачив. Відповідно до довідки № 46 від 08.06.2018 року, виданої директором КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 23 Маріупольської міської ради Донецької області», [PERSON] , 2006 року народження, навчається в даному учбовому закладі, вихованням дитини займається мати, [PERSON] , батько хлопця в його вихованні участі не приймає. Позивачем до суду надано характеристику з місця роботи, з якої вбачається, що [PERSON] , 1983 року народження, з 12.07.2004 року по теперішній час працює у КЗ «МТМО здоров`я дитини та жінки» на посаді медичної сестри перев`язувального кабінету дитячого хірургічного відділення. Зарекомендувала себе як привітний, сумлінний працівник, вміє організовувати робочий процес, пунктуальна, з колективом підтримує рівні та дружні відносини. Крім того, згідно висновку спеціаліста-психолога за результатами психодіагнозтичного дослідження неповнолітнього [PERSON] , 2006 року народження, від 05.09.2018 року, під час дослідження останній повідомив, що біологічного батька не знає та ніяк до нього не відноситься, зустрічатися з ним не бажає, ніяких почуттів до нього не відчуває, своїм батьком сприймає [PERSON] . При цьому він та [PERSON] позитивно відносяться до дитини, цікавляться його життям, намагаються задовольнити його потреби, між подружжям та [PERSON] склалися теплі стосунки, при цьому можлива поява [PERSON] у житті дитини може стати стресовим фактором, невротизуючим [PERSON] , який ніколи не отримував від біологічного батька уваги, підтримки, участі в його житті, не знає його, та зі слів самого хлопчика, знати не бажає. Бажання матері огородити сина від [PERSON] та позбавити його батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 23.05.2019 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження. Також зазначено, що місцезнаходження відповідача не відоме. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачем було надано суду достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] життям та здоров`ям свого сина не цікавиться, з ним тривалий час не бачиться, будь-якої участі в його вихованні не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів на його утримання, тобто належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Натомість, відповідач будь-яких заперечень з приводу позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина [PERSON] , а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини. Що стосується вимоги позивача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Так, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області віл 29.02.2008 року, яке набрало законної сили 11.03.2008 року, зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 08.01.2008 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Стаття 183 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) батька. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, матеріальне становище отримувача аліментів, вимоги чинного законодавства, та всі інші істотні обставини справи. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору суд враховує, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у 2008 році, до ч. 2 ст. 182 СК України Законом України № 2475-VIII від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» були внесені зміни, за якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому відповідач будь-яких доказів наявності у нього інших утриманців не надав. З урахуванням вказаного, а також того, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати своїх дітей та забезпечувати щонайменше їм прожитковий мінімум для сталого розвитку та існування, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача та змінити розмір стягуваних аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дати винесення рішення суду. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн., на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved