Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають спільних неповнолітніх дітей. Спільне життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення та про розгляд справи за його відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у підготовче судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, просила справу слухати за її відсутності, проти можливості примирення заперечила, не заперечуючи обставин, викладених у позові. Просила суд після розірвання шлюбу залишити прізвище, набуте під час шлюбу «Окренець». Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2015 року (свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 115229, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 26.06.2015 р.) Від спільного життя сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФП № 248865, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 28.04.2016 р.) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФП № 248864, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 28.04.2016 р.). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін, про що стверджує позивач та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved