Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У поданій 03.02.2016 р. Костянтинівською міською громадською організацією «Центр громадського контролю та захисту» в інтересах [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму за протоколом розбіжностей в розмірі 1000,00 грн., пославшись на таке: 20 липня 2015 року [PERSON] звернулася за наданням послуг юридичного характеру до відповідача - ФОП [PERSON] «з метою оформлення документів на житло для отримання субсидії». Сторони уклали договір доручення № 20/07 від 20.07.2015 р. Кінцевий строк по договору - 31.12.2015 р. Розв'язанню за п.4.1. Договору підлягали питання: 1.- визнання факту спільного проживання позивачки з ії цивільним чоловіком 2.- приватизація земельної ділянки 3.- узаконення добудови будинку 4.- скасування права користування прибудовами цивільного чоловіка 5.- визнання за [PERSON] значущої частини спільного майна 6.- інші проблемні питання Кожен пункт договору виконується окремо (п.1.3.) із складанням акту виконаної роботи (п.2.2.), за яким проводиться оплата послуг. Попередній розрахунок сум затрат є узгодженим і підписаним сторонами на загальну суму 7 тисяч гривень. Відповідач отримав в якості авансу 4 тисячі гривень. Після отримання грошей відповідач зник, на дзвінки перестав відповідати. В серпні місяці сторони зустрілися, бо відповідачу потрібна була довіреність. Він дав [PERSON] ксерокопію якогось документу і сказав, що в ньому є його дані за якими вона повинна оформити довіреність. Сам він з [PERSON] йти оформляти довіреність відмовився, посилаючись на зайнятість. Нотаріуси, до яких звернулася позивач за оформленням довіреності, їй відмовили, мотивуючи тим, що працюють з оригіналами документів та живими людьми. Таким чином [PERSON] не змогла виконати п. 4.2.1. Договору з вини відповідача [PERSON], і їй пришилося самій відстоювати свої інтереси в суді по визнанню факту спільного проживання з цивільним чоловіком. Після судового засідання [PERSON] попередила відповідача про те, щоб далі він нічого не робив, бо не задоволена його роботою. На це відповідач їй відповів, що спілкуватися з позивачкою буде тільки через її дочку, яка є його однокласницею. Але дочка знаходиться на заробітках в Росії, то [PERSON] вимушена була звернутися до Костянтинівської міської громадської організації «Центр громадського контролю та захисту» за допомогою припинення дії даного Договору, і повернення залишку грошей, тим більше, що відповідач акту виконаних робіт їй не надав. 03.12.2015 р. в присутності голови Організації [PERSON] відповідачу була вручена під розпис письмова відмова позивача від його послуг, а з боку відповідача буда вручена [PERSON] додаткова угода до Договору, по якій відповідач зобов'язався повернути на протязі 10 робочих днів суму в розмірі 2078 грн. З додатковою угодою [PERSON] не погодилася, бо вважала, що робота на таку суму не виконана. За незгодою [PERSON] з додатковою угодою був складений протокол розбіжностей на суму 1000 грн. з розрахунком, зробленим на підставі попереднього кошторису, підписаного сторонами. Сума 2078 грн. є неоспорюваною. Відповідач відмовився визнавати суму по протоколу розбіжностей. В судовому засіданні позивачка, її представник [PERSON] позов підтримали за наведених у позовній заяві підстав та просили стягнути з відповідача на користь позивачки 1000 грн. за протоколом розбіжностей. Відповідач - ФОП [PERSON] позов не визнав, пославшись на таке: Позов містить недостовірну та спотворену інформацію щодо правовідносин, що склалися між учасниками договору № 20/07-15 (між гр-кою [PERSON] та ФОП [PERSON]), та викладених в ньому обставин. Так, в позові зазначено, що: *договір доручення № 20/07-15 від 20.07.2015 р. сторонами укладено «з метою оформлення документів на житло для отримання субсидії» (абз. 1 арк. 1 позову) - це твердження є надуманим та не відповідає дійсності, оскільки не існувало та не існує жодних перешкод для [PERSON] в оформленні житлової субсидії, а юридичної допомоги вона потребувала для врегулювання майнового спору зі своїм цивільним чоловіком ([PERSON], 1965 р.н., який виїхавши в травні 2014 року до міста Донецька і, створивши там нову сім'ю, погрожував їй виселенням з будинку, який вони спільно набули в 2008 році та в подальшому впорядковували і перебудовували за спільні кошти); *в абз. 2 арк. позову зазначено що «... Після отримання грошей відповідач зник, на дзвінки перестав відповідати. В серпні місяці сторони зустрілися, бо відповідачу потрібна була довіреність. Він дав [PERSON] ксерокопію якогось документу і сказав, що в ньому є його дані, за якими вона повинна була оформити йому довіреність. Сам він з [PERSON] йти оформляти довіреність відмовився, посилаючись на зайнятість. Нотаріуси, до яких звернулася позивач за оформленням довіреності, їй відмовили, мотивуючи тим, що працюють з оригіналами документів та живими людьми. На підставі п. 4.2.1. Договору [PERSON] повинна була видати повіреному довіреність, але вона не є конторою яка їх видає. Таким чином позивач не змогла виконати цей пункт договору з вини відповідача [PERSON]» - таке формулювання позову викликає як мінімум здивування: 1) договір було укладено 20 липня; 2) за словами позивача «відповідач зник та не відповідав на дзвінки», однак в серпні «сторони зустрілися, бо відповідачу потрібна була довіреність» (це суцільна нісенітниця та перекручування фактів - нікуди відповідач не зникав, оскільки здійснював підготовку проектів документів, передбаче\-них договором); 3) відповідач дав позивачці не просто «ксерокопію якогось документу», а ксерокопію нотаріально посвідченї довіреності на представника з тим, щоб нотаріус використала з неї інформацію про повіреного та вказала такий же перелік повноважень повіреному; 4) нотаріуси не могли відмовити в оформленні довіреності через відсутність повіреного, оскільки вони перевіряють особу та дієздатність не того, на чиє ім'я видається довіреність, а саме довірителя, який вчиняє такий односторонній правочин - в даному випадку для вчинення довіреності було достатньо присутності довірителя та інформації про повіреного (до речі, доказів звернення до нотаріусів з приводу вчинення цієї нотаріальної дії та їх відмови у її вчиненні позивачем не додано); 5) за наведених обставин, відсутня вина відповідача в порушенні позивачкою вимог п. 4.2.1. Договору, а неоформлення довіреності створило в подальшому невиправні перешкоди для належного та повного здійснення повіреним своїх обов'язків за договором № 20/07-15; *він разом з [PERSON] відвідав два судових засідання по цивільній справі № 233/4966/15-ц, яку розглядав суддя Чернецький В.А. - підготовче, яке відбулося в другій декаді вересня 2015 року, та в остаточному засіданні, яке відбулося 1 жовтня 2015 року, в якому і було проголошено резолютивну частину рішення. Тому твердження позивача про те, що 1 жовтня 2015 року вона самостійно відстоювала свої права також не відповідають дійсності; *не відповідає дійсності й викладене в абз. 4 арк. 2 позову - «... Коли вийшли з судо\-вого засідання, [PERSON] попередила відповідача про те, що б він далі нічого не робив, бо вона не задоволена його роботою. На це він їй відповів, що спілкуватися з позивачкою буде тільки через її дочку, яка є його однокласницею. Але дочка знаходиться на заробітках в Росії, і її в місті немає, то [PERSON] вимушена була звернутися до нашої Організації за допомогою припинення дії даного Договору і повернення залишку грошей, тим більше що відповідач акту виконаних робіт їй не надав» - ця інформація також не відповідає дійсності, оскільки: 1) після судового засідання, яке відбулося 01.10.2015 р., жодної відмови від послуг відповідача [PERSON] не заявляла; 2) донька позивачки на той час не була в Росії, а тому він не міг казати про те, що спілкуватися буде виключно через неї - про спілкування виключно в присутності доньки позивачки він заявив 25 листопада, після того як [PERSON], спілкуючись в присутності [PERSON], перекручувала практично всі моменти співпраці сторін; до [PERSON] позивачка звернулася не після судового засідання (01.10.2015 р.), а 25.11.2015 р. (а 26.11.2015 р. о 09:21 на електронку [PERSON] ним було направлено проекти всіх підготованих ним процесуальних документів); *не проведення ним розрахунку (в сумі визначеній ним в додатковій угодою) пов'язане з тим, що вказану додаткову угоду позивачка підписала з застереженням (внаслідок чого йому мали б прислати і прислали 12.12.2015 р. протокол розбіжностей від 04.12.2015 р,), однак з огляду на невідповідність оформлення протоколу розбіжностей і направлення його лише в одному екземплярі він не має правових підстав визнавати такий протокол розбіжностей як кінцевий документ - за встановленим правилом протокол розбіжностей повинен мати наступне: 1) первісну редакцію пунктів, з якими сторона не згодна; 2) пропоновану редакції пунктів, з якими сторона не згодна, з обов'яз\- ковим посиланням на норми права, якими обґрунтовується таке коригування; 3) узгоджену редакцію спірних пунктів - за відсутності наведеного протокол розбіжностей не дозволяє вирішити спірні пункти додаткової угоди, а відтак вона не вважається підписаною і тому до цього часу не набрала чинності (і винна в цьому позивачки, яка ніяк не надасть йому належно оформлений протокол розбіжностей) - отже, твердження позивача про те, що «...відповідач відмовився визнавати суму по протоколу розбіжностей та висунув умову: якщо [PERSON], не згодна з його розрахунком., то він не поверне їй грошей зовсім» не відповідає дійсності і жодними доказами не підтверджується - в цьому вина позивачки, яка до цього часу ніяк не оформить протокол розбіжностей належним чином; *нісенітницею виглядають і обставини, викладені в абз. 8 арк. 2 позову, де позивач заз\-начає, що «... На телефонні дзвінки [PERSON], не відповідає. Ходити до нього додому і пугати дітей позивач вважає нижче своєї гідності, незважаючи на той факт, що на її утриманні знаходяться онуки. Неоспорювана сума не повернув до теперішнього часу. На дзвінки він не відповідає, зустрітися з ним неможливо...» - все це не підтверджується жодним належним доказом і є суцільною вигадкою, а щодо неповернення залишку сплаченого авансу, то тут слід врахувати що додаткова угода не передбачає якоїсь «неоспорюваної суми» - сторони мать врегулювати розбіжності по сумі залишку сплаченого авансу, після цього додаткова угода набуде чинності і відповідач протягом 10 робочих днів здійснить повернення суми залишку сплаченого авансу. Позивачка не навела доказів на підтвердження своїх доводів, а тому вважає її вимоги щодо стягнення 1000 гривень за непідписаним та неузгодженим протоколом розбіжностей безпідставними. Сам по собі Договір доручення № 20/07-15 від 20.07.2015 р. не містить положень щодо повернення авансу. Просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на його необгрутнтованість та недоведеність. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд дістає таких висновків: У відповідності до інформації, що містить Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.24-27) [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець за такими видами діяльності, як, зокрема, адвокатська діяльність, нотаріальна та інша юридична діяльність. 20 липня 2015 року між [PERSON] (Довіритель) і суб'єктом підприємницької діяльності Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Повірений) будо укладено договір за № 20/07-15 строком дії до 31.12.2015 р., у відповідності до якого Повірений зобов'язався надати Довірителю послугу по наданню юридичної допомоги, а саме: - організовує та веде роботу по матеріалам, наданим Довірителем, відносно вирішення та врегулювання проблемних питань, що маються у Довірителя на момент укладення Договору, і тих, які можуть виникнути в подальшому (в період дії Договору); - представляє в установленому порядку інтереси Довірителя в органах місцевого самоврядування, органах державної влади, інших організаціях, установах, підприємствах (незалежно від форм власності і господарювання), в тому числі правоохоронних органах всіх рівней1, контролюючих, інших органах; - представляє в установленому порядку інтереси Довірителя, зокрема, в усіх судах загальної юрисдикції, при розгляді питань, пов'язаних з виконанням обов'язків за цим Договором і інших правових питань; - здійснювати консультування Довірителя по правових питаннях, що виникають в останнього; - інформує Довірителя про нове у законодавстві (п.1.1.). На момент підписання цього Договору сторонами погоджений перелік проблемних питань, роботу по яких Довіритель доручає до виконання Повіреному: *встановити і зафіксувати (судовим рішенням) факт сумісного проживання (без реєстрації шлюбу) Довірителя з гр-ом [PERSON] (в період з лютого 2003 року по липень 2014 року); *посприяти в оформленні і супроводі документів, відносно надання органами місцевого самоврядування Довірителю (в межах норм безоплатної передачі) земельних ділянок (що знаходяться в межах домоволодінь [ADDRESS] і [ADDRESS]); *підготувати і супроводити цивільний позов відносно узаконювання самочинних будівель, зведених за участі Довірителя (що знаходяться за адресою: [ADDRESS]); *здійснити (у судовому порядку) позбавлення гр.-на [PERSON] права користування самочинно зведеними (за участі Довірителя) будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; *підготувати і супроводити цивільний позов відносно визнання Довірителем переважної долі (з урахуванням знаходження на її утриманні неповнолітнього сина) в об'єктах права загальної сумісної власності, набутої під час (без реєстрації шлюбу) з гр-ном [PERSON]; *інші проблемні питання Довірителя (за наявності) визначаються і узгоджуються сторонами додатково і їх перелік підлягає письмовому викладенню у вигляді додаткової угоди до цього Договору (п.1.4.). За «Розрахунком (попереднім) трудовитрат і сум, належних до оплати» загальний розмір послуги, що має надати відповідач позивачці, погоджений сторонами на суму 7000 грн. за переліком (а.с.7). Тобто між сторонами виникли правовідносини з надання певної послуги, які регулюються Цивільним кодексом України - Глава 63 «Послуги. Загальні положення». У відповідності до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1). За статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто (ч.1). У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ч.2). Питання плати за договором про надання послуг регулюються статтею 903 ЦК України, згідно із якою якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1). У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2). Підстави відповідальності виконавця за порушення договору про надання послуг визначені статтею 906 ЦК України, за якою збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1). У відповідності до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін (ч.1). Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ч.2). На виконання укладеного між сторонами Договору відповідач як Повірений за Договором отримав від позивачки як Довірителя за Договором аванс в розмірі 4000,00 грн., що сторонами підтверджено. Договір між сторонами розірвано шляхом односторонньої відмови від нього позивачки. У зв'язку з розірванням Договору відповідач як Повірений за Договором повернув позивачці як Довірителю за Договором із суми авансу 2078,00 грн. за ненадані послуги (а.с.83). За позицією позивачки відповідач має додатково повернути їй з суми сплаченого нею авансу 1000 грн., оскільки ним була виконана робота за Договором на суму 922,00 грн. За позицією відповідача ним була виконана робота за Договором на суму 1922,00 грн., і, на його думку, вони з позивачкою розрахувалися. Вирішуючи питання щодо правомірності вимоги позивачки, суд виходив з такого: Позивачкою як Довірителем і замовником за Договором прийнята робота в такому об'ємі наданої відповідачем як Повіреним і виконавцем за Договором послуги: підготовка і супровід судового позову за цивільним позовом № 233/4966/15ц - 400 грн., сплата відповідачем судового збору - 122 грн., плата за присутність відповідача в двох судових засіданнях та послуга по наданню оголошення - 400 грн., що загалом складає 922 грн. (а.с.11). Не погоджуючись з позицією позивачки, відповідач послався на те, що на виконання Договору ним був проведений такий обсяг робіт, як підготовка процесуальних документів щодо встановлення факту, що має юридичне значення - 400 грн. + сплата ним судового збору 122 грн., участь в розгляді цивільної справи з встановлення факту, що має юридичне значення, + виконання судового доручення щодо подачі оголошення про слухання справи в суді - 400 грн., а також підготовка двох проектів цивільних позовів на загальну суму 1000 грн. (600 грн. + 400 грн.). Позивачкою заперечений факт надання їй відповідачем такої послуги як підготовка двох проектів цивільних позовів на загальну суму 1000 грн. За змістом статті 901 ЦК України послуга вважається наданою виконавцем, якщо вона споживається замовником в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. З огляду на приписи зазначеного закону, встановивши факт, що до розірвання сторонами Договору відповідачем як виконавцем за Договором був проведений певний обсяг робіт по підготовці заяви [PERSON] до суду з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, на суму погодженої сторонами послуги в розмірі 922,00 грн., суд вважає недоведеною відповідачем обставину надання послуги на загальну суму 1000 грн., з приводу якої виник спір. Так сторона позивача наполягала на тому, що Договір між [PERSON] і ФОП [PERSON] було розірвано в односторонньому порядку одразу після ухвалення судового рішення 01.10.2015 р. з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, і ці доводи стороною відповідача не спростовані. Крім того, за поясненнями відповідача 26.11.2015 р. ним на електронну пошту [PERSON] (до якої як до керівника Костянтинівської міської громадської організації «Центр громадського контролю та захисту» [PERSON] звернулася 25.11.2015 р.) ним було направлено проекти позовних вимог за Договором. Тобто ця подія відбулася вже після того, як відповідачу стало відомо про відмову [PERSON] від його послуг. Тим більше, виходячи зі специфіки послуги, про яку домовлялися сторони, а саме надання правової допомоги, в тому числі при зверненні до суду, а також умов укладеного між сторонами Договору щодо підготовки і супроводу цивільних позовів, вважати проекти підготованих відповідачем позовів кінцевим результатом такої послуги не можна. За наведених підстав з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1000 грн. в рахунок повернення авансу за невиконану послугу, позов - задоволенню.

Outcome: approved