Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання правочинів недійсними, уточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що 15.07.2008р. між нею та ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступник ЗАТ «Альфа-Банк») був укладений кредитний договір № 490082071, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит та прийняв в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором - предмет застави: транспортний засіб AUDI, Q7, 2008 року випуску, колір - темно-червоний, державний номер - [NUMBER], № кузову - [NUMBER], тип - легковий - універсал - В (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане 15.07.2008 року Дніпропетровське ВРЕР-1 ДАІ УМВС Дніпропетровської області. Вартість предмету застави складала 558 324, 88 грн. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна Банком було внесено запис щодо обтяження вищезазначеного автомобіля. Відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти в розмірі 99 722,25 доларів США, зі сплатою процентів 18,5% річних, дата остаточного повернення кредиту - 15.07.2015 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу, згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та ДП «Ауді Центр Віпос» № 2008088 від 07.07.2008 року. 13.08.2009р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року та змінено дату остаточного повернення кредиту - 15.07.2018 року, визначено порядок повернення кредиту та сплати процентів. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 490082071 від 15.07.2008 року, між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 4900822071-П від 15.07.2008 року. За яким [PERSON] поручився перед банком за належне виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору №490082071. 13.08.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 490082071-П від 15.07.2008 року. [PERSON] вважала що при укладенні кредитного договору ПАТ «Альфа Банк» її було введено в оману порушено порядок укладання договорів та просила визнати недійсним кредитний договір № 490082071 від 15.07.2008 року; застосувати до зазначеного кредитного договору наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» залишок суми в розмірі 116 267, 92 грн., яку вона отримала за кредитним договором № 490082071 від 15.07.2008 року; стягнути з банку отримані проценти та комісійні за договором, усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та виключення запису про обтяження майна - автомобіля марки AUDI Q7, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON]; зобов'язати банк направити заяву до Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію про припинення обтяження щодо вищезазначеного автомобіля; визнати недійсним договір поруки № 49008271-П від 15.07.2008 року, та покласти на відповідача судові витрати по справі ( т.3 а.с.159-163). У червні 2011 року третя особа з самостійними вимогами - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], ПАТ «Альфа-Банк», ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання кредитного договору недійсним в частині передачі транспортного засобу в заставу, в обґрунтування позову зазначав, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 490082071 від 15.07.2008 року, між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 4900822071-П від 15.07.2008 року. Однак [PERSON] вважав, що кредитний договір в частині передачі транспортного засобу є таким, що порушує його права та майнові інтереси, суперечить діючому законодавству та є недійсним, оскільки при укладанні кредитного договору ним, як чоловіком [PERSON] не було надано письмову згоду на передачу в заставу транспортного засобу, у зв'язку із чим просив визнати недійсним кредитний договір № 490082071 від 15.07.2008 року, в частині передачі в заставу вищезазначеного автомобіля; усунути перешкоди у здійснені [PERSON] права власності шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - автомобіля марки AUDI Q7, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON]; зобов'язати ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію про припинення обтяження щодо даного автомобіля, судові витрати покласти на відповідача ( т.1 а.с.42-45). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2013 року, що доповнено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року, позов [PERSON] до ПАТ «Альфа-банк», ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № 490082071 від 15.07.2008 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] Застосовано наслідки недійсності правочину, а саме: зобов'язано [PERSON] повернути ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти в сумі 99 722, 25 доларів США, отримані за кредитним договором № 490082071 від 15.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]; зобов'язано ПАТ «Альфа-Банк» повернути [PERSON] отримані від [PERSON] на виконання умов кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року грошові кошти: 22087,77 доларів США - відсотки за користування кредитом; 7699,90 доларів США - тіло кредиту; 13,15 доларів США - пеня, а всього 29800, 82 доларів США. Визнано недійсним договір поруки № 490082071-П від 15.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Усунуто перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та виключення запису про обтяження майна, а саме: автомобіля AUDI Q7, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], та який був предметом застави за кредитним договором № 490082071 від 15.07.2008 року. В іншій частині позову - відмовлено. В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання кредитного договору недійсним в частині передачі транспортного засобу в заставу - відмовлено. Накладено арешт на автомобіль AUDI Q7, 2008 року випуску, колір - темно червоний, тип - легковий універсал -В, № кузова [NUMBER], р.№ [NUMBER] який належить [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]( т.3 а.с.249-280). В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2013 року в частині визнання недійсним кредитного договору, застосування наслідків недійсності правочину та визнання недійсним договору поруки, припинення обтяження та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] ( т.4 а.с.53-57). Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню. Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступник ЗАТ «Альфа-Банк») був укладений кредитний договір № 490082071, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит та прийняв в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором - предмет застави - транспортний засіб AUDI, Q7, 2008 року випуску, колір - темно-червоний, державний номер - [NUMBER], № кузову - [NUMBER], тип - легковий - універсал - В (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], від 15.07.2008 року. Вартість предмету застави складала 558 324, 88 грн. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна Банком було внесено запис щодо обтяження вищезазначеного автомобіля. Відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти в розмірі 99 722,25 доларів США, зі сплатою процентів 18,5% річних, датою остаточного повернення кредиту - 15.07.2015 року. За договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та ДП «Ауді Центр Віпос» № 2008088 від 07.07.2008 року, цільове призначення кредиту - придбання транспортного засобу. В Додатку до кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року, встановлено розрахунок сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки, відповідно до якого: сума платежу за розрахунковий період в доларах США становить - 178546,18; погашення суми основної суми кредиту - 99722,25; проценти за користування кредитом - 78 823,93. 13.08.2009р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року, відповідно до якого змінено дату остаточного повернення кредиту - 15.07.2018 року, а також порядок повернення кредиту та сплати процентів. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 490082071 від 15.07.2008 року, між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 4900822071-П від 15.07.2008 року. Згідно умов зазначеного договору [PERSON] поручився перед банком за належне виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору №490082071 від 15.07.2008 р. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання останнім умов основного зобов'язання. 13.08.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 490082071-П від 15.07.2008 року. За заявкою про видачі готівки № 28686 [PERSON] отримала кредит у розмірі 99722,25 доларів США що за курсом НБУ за 1 долар - 4,8413 грн., складає 482785 грн. 33 коп. ( т.1 а.с. 16). Згідно квитанції № 28591 від 15 липня 2008 року про здійснення валютно-облікової операції або операції з купівлі - продажу банківського металу 99722,25 доларів США по курсу 4,58 складає 456727 грн. 91 коп. (т.3 а.с. 59). Згідно меморіального ордеру № 28595 від 15 липня 2008 року [PERSON] оплатила частину вартості транспортного засобу за договором купівлі-продажу в розмірі 443324 грн. 85 коп. (т.3 а. с. 56). Також [PERSON] було укладено з ЗАТ «СК «Альфа Страхування». два договори добровільного страхування наземного транспорту: № 206.0008335505.33 від 15 липня 2008 року з ЗАТ « УСК «ВЕСТА» та № 009.0030330.066 від 28.07.2009 року. За сплату страхового внеску за договором страхування транспортного засобу було перераховано 35341 грн. 96 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 28597 від 15 липня 2008 року (т.3 а. с. 54). Задовольняючі частково позовні вимоги [PERSON] про визнання правочинів недійсними, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог третьої особи [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що Банком в порушення вимог ч.2 ст. 207 ЦК України, згідно якої, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) та скріплюється печаткою, не виконано вимог щодо письмової форми договору. А саме у Розділі № 2 кредитного договору знаходиться логотип банку та надпис «Сідай за кермо», проте дані умови кредитного договору не відповідають загальним вимогам до письмової форми правочину, оскільки відсутні посилання на те, до якого кредитного договору він залучається, дата укладання цього документу, а розділ № 2 не підписаний сторонами та не скріплений печаткою. Суд також зазначав, що наявність підпису у кредитному договорі позивачки про отримання всієї інформації щодо договору кредиту не може свідчити про фактичне отримання позивачкою всієї інформації про умови кредитування, оскільки відповідачами суду не надано належних та допустимих доказів у вигляді відповідного рахунку, передбаченого Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Банком не надано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору. А у кредитному договорі № 490082071 від 15.07. 2008 року відсутні застереження щодо валютних ризиків, не надано інформації щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом. Також, суд прийшов до висновку, що кредитний договір № 490082071 від 15 липня 2008 року був вчинений під впливом омани, оскільки, на момент укладення кредитного договору позивачка не була повідомлена, що вона буде нести додаткові витрати за процентною ставкою 27,3975%, а не 19,23%. Пославшись на вищезазначені обставини, суд прийшов до висновку про визнання недійсним кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року та договору поруки № 490082071-П від 15.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до вимог ч. 1 ст. 236 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності шляхом припинення обтяження на автомобіль, суд вважав що у цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню згідно ст. 593 ЦК України, оскільки право застави має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсним до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору застави. Суд також, припинив обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та виключив запис про обтяження майна. Стосовно вимог третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору в частині передачі транспортного засобу в заставу, суд відмовив з тих підстав, що ст. 65 СК України не стосується права одного із подружжя на укладення цивільно - правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки сам по собі кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для позивача. Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203,207,215,230,236,1054,1055 ЦК України: банк ввівши в оману [PERSON], порушив вимоги закону щодо форми кредитного договору, споживачу в письмовій формі не надано інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, процентна ставка за кредитним договором завищена. Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені части нами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК). Колегія вважає, що між банком та [PERSON] укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст.1055 ЦК. Кредитний договір [PERSON] особисто підписано і цього факту вона не заперечувала. Пунктом 2, 2.4. цього договору передбачено, що банк надає кредит [PERSON] для придбання транспортного засобу. Судом також встановлено і не ким не оспорюється, що банк перерахував на позичковий рахунок [PERSON] обумовлену в кредитному договорі гро шову суму. Розділ 1 кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка. Таким чином, позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі вимоги, про що свідчить підпис [PERSON] на Розділі 1 кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року. В п. 7 цього Розділу також вказано, що «кредитний договір підписується сторонами шляхом підписання першого та другого аркушів Розділу № 1 Договору. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) поставлення підписів сторін». Посилання суду на те що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», який на час укладання кредитного договору 15.07.2008 року такої вимоги не мав. А п. 8 Розділу 1 кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року зазначено, що підпис Позичальника на оригіналі Договору є підтвердженням отримання Позичальником свого примірнику цього договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення; ознайомлення Позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та видів супутніх послуг; надання Позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Доводи суду, що графік платежів не містить розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та переліку і розміру всіх комісій не відповідає матеріалам справи. Додатком до кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року визначено щомісячний платіж за кредитним договором, суму погашення основної суми кредиту та суму процентів за користування кредитом щомісяця. А п. 2.7 розділу 1 кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року встановлено суму страхової виплати за перший рік в розмірі 35341,96 грн., в п. 2.9 суму комісійної винагороди за перерахування коштів продавцю та страховику в розмірі - 9573,64 грн. На момент укладення договорів між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов в тому числі валюта виконання грошового зобов'язання. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012року: «саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті». Тому не можливо врахувати в якості підстави для визнання кредитного договору № 490082071 від 15.07.2008 року недійсним, відсутність у кредитному договорі будь-яких застережень щодо валютних ризиків. Висновок суду, що кредитний договір було укладено під впливом обману, також не відповідає матеріалам справи. У кредитному договорі передбачено розмір щомісячного платежу, додаткові сплати комісій, послуг страхування, т.і. [PERSON] про це було відомо, на момент отримання кредиту нею не заперечувалось, всі необхідні платежі були сплачені нею під час укладання кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами про отримання грошових коштів. Також колегія вважає, що судом не належним чином враховано висновки проведених судово-економічних експертиз, оскільки для проведення судово-економічної експертизи, відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року, судом визначено питання встановлення розміру кредитної ставки з включенням всіх додаткових платежів: комісійної винагороди банку, платежів страхування, які є окремими зобов»язаннями кредитного договору. Тим більш, на протязі довгого часу [PERSON] сплачувала всі додаткові платежі, що свідчить про те, що вона була знайома з усіма супутніми послугами, комісіями і добровільно погодилися їх сплачувати. В даному випадку, визначення додатковим експертним висновком відсоткової ставки по кредитному договору в більшому обсязі, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в повному обсязі, а свідчить тільки про можливість зменшення зазначеної відсоткової ставки, але така вимога сторонами не заявлялась і предметом розгляду в суді першої інстанції не була. Подальші послідовні та узгоджені дії [PERSON], яка отримала кредит ще у липні 2008 року, а до суду звернувся у лютому 2011 року, свідчать про визнання ним кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та її волевиявленню. За таких обставин колегія вважає, що суд постановив рішення про задоволення позову всупереч вимог ч.1ст. 59, ч.3 ст.60, ч.6 ст.147 ЦПК України тобто норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а обставини на які посилався суд не доведені належними доказами і тому відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно задовільнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог. Крім того, підлягає скасуванню додаткове рішення суду від 01 листопада 2013 року та накладений судом арешт, оскільки цим додатковим рішення вирішено питання стягнення судових витрат [PERSON] в зв»язку з задоволенням її позовних вимог, а арешт накладався у в зв»язку з застосуванням наслідків недійсності правочину, згідно до ст. 1057-1 ЦК України.

Outcome: dismissed