Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У листопаді 2019 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь в рахунок погашення страхового відшкодування кошти у розмірі 22 000 гривень та 4000 судових витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АМ/4492639. 09.01.2019 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2019 року по справі № 362/374/19 [PERSON] визнано винним в настанні даної ДТП. Окрім того, тією ж постановою по справі № 362/374/19 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КпАП України, адже на момент вищезгаданої ДТП [PERSON] перебував у стані сп`яніння та відмовився від огляду на стан сп`яніння в присутності свідків. До ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування звернувся власник пошкодженого у вищевказаній ДТП автомобіля ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] та надав ряд документів, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Між потерпілим та позивачем було укладено угоду про виконання зобов`язання, погоджено розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22000,00 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання (а.с. 89-90). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.84). [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання (а.с.99, 107) та у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України в судове засідання не з`явився (а.с.101). Інших клопотань від жодної із сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2019 року по справі № 362/374/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 09.01.2019 року о 16 год. 00 хв. [PERSON] на а/д Київ-Одеса М-05, 36 км + 650 м., керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак [NUMBER] під час зміни напрямку руху та перестроювання, не переконався, що це буде безпечним не надав дорогу автомобілю «ЗАЗ», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по тій смузі на яку перестроювався [PERSON] , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Таким чином [PERSON] допустив порушення п.п. 3.б, 10.1., 10.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП. . Окрім того, тією ж постановою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, адже на момент вищезгаданої ДТП [PERSON] перебував у стані сп`яніння та відмовився від огляду на стан сп`яніння в присутності свідків (а.с.64-65). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з Поліса № № АМ/4492639 від 19.07.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», номерний знак [NUMBER] (а.с.11). 21.01.2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про страхове відшкодування (а.с.12-13, 17). Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ №1469 від 25.01.2019 року вартість матеріального збитку становить 24129, 30 грн. (а.с.24-63). Згідно Угоди про розмір страхового відшкодування між потерпілим [PERSON] та позивачем було укладено угоду про виконання зобов`язання, погоджено розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування у розмірі 22 000 грн. (а.с.66). Відповідно до страхового акту №ЦВ/19/0288 та розрахунку страхового відшкодування згідно угоди розмір страхового відшкодування становить 22 000 грн (а.с.67, 68). Як вбачається із платіжного доручення №621 від 19 квітня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 000 грн., (а.с. 69). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з вимогами підпункту «В» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після, виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо -транспортнї пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Згідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до п.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92, зокрема у її п. 2, роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із положенням ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він пошкодив транспортний засіб ««ЗАЗ», номерний знак [NUMBER] належний [PERSON] , який в свою чергу отримав страхове відшкодування від ТДВ СК «Альфа-Гарант» до якого перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, оскільки останній під час настання страхового випадку перебував в стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК на користь позивача необхідно стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 1921 грн., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Outcome: approved