Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У лютому місяці 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати незаконною відмову Другої [PERSON] державної нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.03.2014 р. у цивільній справі 135/1932/13-ц та зобов'язати [PERSON] державну нотаріальну контору видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], 29.02.008 року за реєстровим №1-209. На обґрунтування позову повідомив, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.03.2014р. задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За цим судовим рішенням позивачу надано право продажу квартири, загальною площею 30.10 кв. м., житловою площею 15.90 кв. м., що знаходиться за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин. [ADDRESS] для задоволення вимог за кредитним договором № VIL0G50000003860 від 05.03.2008р. Позивач зазначив, що є іпотекодержателем зазначеного предмету,а власником квартири являється [PERSON]. Для продажу квартири позивачу необхідний правовстановлюючий документ, яким є договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] 29.02.008 року за реєстровим №1-209. Для продажу цієї квартири позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу дублікату договору купівлі продажу, а відповідач відмовив у вчиненні нотаріальної дії, враховуючи те, що позивач не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, попередньо подавши до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, покладаючись при цьому на розсуд суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, [PERSON], як у судове засідання, призначене на 12.04.2016 року, так і в засідання, призначені на інші дати, не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відмітками про отримання, а також клопотання про перенесення розгляду справи з проханням призначити справу на визначені ним дати. Суд, врахувавши клопотання зазначеної особи, призначив засідання на 30.03.2016 року, у яке [PERSON] також не зявився. Інших заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутності [PERSON]суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно із ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Частиною 10 статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Зі змісту вказаних положень Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продати такий предмет іпотеки, укладений іпотекодержателем договір купівлі-продажу має відповідати всім вимогам законодавства, зокрема, і щодо форми договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із п. 2.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Пунктом 1.1 глави 2 розділу ІІ Порядку визначено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. За змістом п. 1.2 глави 2 розділу ІІ Порядку право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу або його дублікатом. Таким чином, якщо рішенням суду передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то під час укладення такого договору купівлі-продажу іпотекодержатель зобов'язаний надати оригінал договору купівлі-продажу предмета іпотеки або його дублікат. Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Згідно із ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Частиною 5 статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно із ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.03.2014 р. задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Позивач) до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно якого позивачу надано право продажу квартири, загальною площею 30.10 кв.м., житловою площею 15.90 кв.м., що знаходиться за адресою:Вінницька обл., м. Ладижин. [ADDRESS] для задоволення вимог за кредитним договором № VIL0G50000003860 від 05.03.2008 р. позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки (далі - квартири), а власником квартири є [PERSON] (копія судового рішення додасться). Для продажу квартири Позивачу необхідний правовстановлюючий документ. Таким документом с договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], 29.02.008 року за ресстровим №1-209. Враховуючи, що позивач не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу даний документ відсутній у позивача. Без наявності цього документу позивач не може укласти договору купівлі-продажу, так як відповідно до положень ч.І ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, шо підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу дублікату договору купівлі- продажу, посвідчений приватним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], 29.02.008 року за реєстровим №1-209. Відповідач відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії. Дані факти стверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із заочного рішення Ладижинського міського суду від 17.03.2014 року видно, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено і позивачу надано право продажу квартири, загальною площею 30.10 кв. м., житловою площею 15.90 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для задоволення вимог за кредитним договором №VIL0G50000003860 від 05.03.2008 р. Із постанови № 5/02-31 від 12.01.2016 року видно, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у видачі дублікату договору купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], 29.02.008 року за реєстровим №1-209. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Разом з тиму суд не приймає до уваги заперечення Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, оскільки вони суперечать чинному законодавству та порушують права юридичних осіб. Аналізуючи вищенаведені факти та норми Закону суд приходить до висновку, що судовим рішенням, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» надані всі необхідні повноваження для здійснення продажу майна, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-ким способом з іншою особою - покупцем, а відмова нотаріуса у видачі правовстановлюючого документу (дубліката договору купівлі-продажу), який у позивача відсутній, позбавляє банк можливості укласти правочин щодо відчуження предмету іпотеки, оскільки надання такого документу нотаріусу при укладанні договору з покупцем передбачено законодавством, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Порушене право ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає захисту шляхом визнання незаконною відмови Другої [PERSON] ДНК у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання видати дублікат договору купівлі продажу квартири. Щодо повернення надміру сплаченого судового збору в сумі 689, 00 грн, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки ці позовні вимоги позивачем не обґрунтовані, а відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1378,00 грн. судового збору. На підставі ч. 2 ст. 197, ст. ст. 14, 88, 197, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України та

Outcome: partial