Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У лютому 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення [PERSON] заборгованість у розмірі 17 000,00 дол. США, що на час подання позову складає 416 769 грн. 00 коп. (а.с.1-5). Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 19.04.2018 між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 16 400,00 дол. США, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у вищевказаному розмірі, а відповідач зобов`язався їх повернути у визначений строк - до 01.05.2018, також 21.04.2018 відповідач отримав від позивача 400,00 Євро. Позивач всі свої зобов`язання виконав в повному обсязі передав кошти в сумі визначеній в договорі 17 000 дол. США, а відповідач не належно виконує взяті на себе зобов`язання, чим групо порушує умови договору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не прибув, проте його представник [PERSON] подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував щодо ухвалення заочного рішенні у справі. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи, в порядку визначеному законом, проте в засідання не прибув, відзив від нього до суду не надходив, заявою від 02.06.2020 просив відкласти розгляд справи до закінчення карантину. Суд не знайшов підстав для повторного відкладення розгляду справи, враховуючи розумні строки протягом якого має бути розглянута справа та необов`язкової участі відповідача в засіданні який мав достатньо часу для викладення своєї позиції щодо позову в письмову вигляді. З урахуванням положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеною в заяві, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.04.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 400 дол. США та 21.04.2018 грошові кошти у розмірі 600 Євро, які зобов`язався повернути до 01.05.2018, що підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] (а.с. 6). Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка [PERSON] , яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення позики відповідачем не виконується, відповідачем жодних доказів на спростування цієї обставини суду не надано. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 17 000 дол. США, суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Суд ухвалює рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, відповідно до якої у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Зважаючи на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved