Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] ; - витребувати від органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області висновок, щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на наступне. Так, [PERSON] , перебувала з [PERSON] , в шлюбі зареєстрованому 25 квітня 2009 року. Рішенням Артемівського районного суду міста Луганськ від 30 серпня 2012 року даний шлюб розірвано. Від спільного подружнього життя з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане 03.12.2009 р. Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції серія [NUMBER] . З моменту припинення фактичних шлюбних відносин дитина - [PERSON] проживає разом позивачем та знаходиться на її повному утриманні. На даний час проживають з дитиною за адресою: [ADDRESS] про що є відповідна довідка з сільської ради №2268 від 20.10.2020. Позивач зазначає, що останній раз дитина бачила батька весною 2013, з того моменту і до сьогодні батько її взагалі більше не відвідував і навіть не спілкувався по телефону, з днем народження сина також не вітає, засобів зв`язку не залишив. Також, відповідач ухиляється від утримання своєї дитини, добровільно виділяти кошти на утримання дитини відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами дитини не цікавиться. Тому, позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів. При ухиленні батьків від обов`язку утримувати дитину, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. З 2013 року відповідач взагалі не цікавиться своєю дитиною, також весь цей час його не хвилює матеріальне становище, фізичний та духовний розвиток сина. Така поведінка відповідача, на думку позивача, свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. На даний час син відвідує Святопетрівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, відповідач до школи жодного разу не з`являвся, життям дитини не цікавиться в навчанні та вихованні участі не приймає, підтвердженням тому є довідки-характеристика зі школи №109 та №110 від 19.10.2020. Позивач наголошує, що турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. Син відвідує заняття з плавання у фітнес клубі «Everyday Fitness», на заняття супроводжує його тільки позивач, підтвердженням того є довідка №10/19-20 від 19.10.2020 року. Всіляко сприяє вихованню сина, його моральному розвитку та навчанню, син навчається в комп`ютерній академії «Крок» спеціальність Базовий IT, також син відвідує заняття англійської мови в школі іноземних мов «Енгліш Універсіті» в довідці з цієї школи зазначається «На заняття дитину супроводжує мати. Батько не з 'являвся в школі жодного разу і участі в житті дитини з питань іноземних мов не приймав». Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін.; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створює умов для отримання дитиною освіти; - та взагалі не спілкується з дитиною та не бажає її бачити, що призвело до того, що останній не знає свого генетичного батька. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.11.2020 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. 09.11.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2021 по вищевказаній цивільній справі здійснено заміну третьої особи по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини з Органу опіки та піклування та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2021 у вищевказаній справі закрито підготовче провадження у вищевказаній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 12.05.2021 до суду представником третьої особи подано висновок від 05.05.2021 № 1-12/941 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1378 від 03.12.2009 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2009 року. Рішенням Артемівського районного суду міста Луганськ від 30.08.2012 року шлюб розірвано. З матеріалів справи встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач регулярно коштів на утримання сина не надає. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У позовній заяві позивач вказує, що відповідач не спілкується зі своїм сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його виховання. Духовний зв`язок між відповідачем та сином повністю втрачений. Протягом зазначеного часу відповідача не цікавили можливості матеріального забезпечення щоденних потреб сина, покриття витрат на відпочинок, оздоровлення. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати дитину, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку від 05.05.2021 № 1-12/941 про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . З даних висновку вбачається, що мати одна займається вихованням дитини та її матеріальним забезпеченням. Натомість батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не цікавиться дитиною та не бачиться з нею, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Також, батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча, йому жодних перешкод у побаченні з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Малолітній [PERSON] не отримує від батька жодних подарунків ні на День народження, ні на Новий Рік. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 27.04.2021 року розглядалося дане питання, місце перебування батька дитини гр. [PERSON] , невідоме. 31 березня 2021 року працівниками Центру надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради обстежено умови проживання гр. [PERSON] та її сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що квартира належить заявниці, мати і дитина зареєстровані за вказаною адресою, умови проживання хороші, у помешканні зроблений сучасний ремонт, наявна вся необхідна техніка та меблі. Квартира складається з однієї кімнати, кухні, коридору та санвузла. Дитина має окреме місце для сну, навчання та проведення дозвілля. Дитина забезпечена всім необхідним: одягом, взуттям, іграшками та канцтоварами відповідно до віку та потреб. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в 5-Б класі Святопетрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, що підтверджується довідкою від 20.04.2021 року №87. Згідно характеристики наданої Святопетрівською ЗОШ І-ІІІ ступенів від 19.10.2020 року № 109, батько не цікавиться життям сина, участі у навчанні та вихованні дитини не приймає. Натомість, мама гр. [PERSON] систематично цікавиться рівнем навчальних результатів та поведінкою сина, відвідує класні батьківські збори. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , додатково відвідує школу іноземних мов, комп`ютерну академію «Крок», заняття з плавання, на які дитину супроводжує мати. Всі заняття оплачує мати [PERSON] . Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує малолітнього сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини- [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження скрутного матеріального становища платника аліментів або ж неможливість останнього за станом здоров`я надавати кошти на утримання дитини. Статтею 141 СК визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 840,80 грн. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved