Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрія та Олександрійському районі (надалі Позивач або Управління) 08 вересня 2014 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та їх сина [PERSON] (надалі відповідачі) про солідарне відшкодування матеріальної шкоди у вигляді переплати пенсії по втраті годувальника та стягнення грошових коштів в сумі 51 258 грн. 80 коп., посилаючись на те, що відповідачу [PERSON] була призначена пенсія по втраті годувальника на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] з 08 травня 2007 року, оскільки за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. Згодом, за заявою від 01 жовтня 2010 року, в зв'язку з досягненням повноліття [PERSON] було продовжено виплату пенсії по втраті годувальника та переведено її на його ім'я, оскільки він навчався в Олександрійському політехнічному коледжі на денній формі навчання, що підтверджувалось довідкою. При перевірці було встановлено, що дані безвісно відсутнього годувальника - [PERSON], [INFO], уродженця м. Запоріжжя (дані вказані в рішенні Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 26 квітня 2007 року справа № 2о-88/07) та [PERSON], [INFO], уродженця м. Запоріжжя, який отримує пенсію по інвалідності в Жовтневому районі м. Кривого рогу Дніпропетровської області - є ідентичні. За рішенням Жовтневого районного суду м. кривого рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року (справа № 2-о/212/123/14) скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 26 квітня 20107 року про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO]. Рішення набрало законної сили 18 липня 2014 року. За період з 08 травня 2007 року по 31 березня 2014 року Управлінням було зайве виплачено відповідачам пенсію в розмірі 51 258 грн. 80 коп., яка підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1166 та ст. 1190 ЦК України. Згодом, змінивши позовні вимоги просили суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно матеріальну шкоду у виді переплати пенсії по втраті годувальника за період з 08 травня 2007 року по 30 вересня 2010 року в сумі 21 030 грн. 80 коп., а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно матеріальну шкоду у виді переплати пенсії по втраті годувальника за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2014 року в сумі 30 228 грн. 00 коп., а всього 51 258 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки саме з вини відповідачів було переплачено пенсію по втраті годувальника. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідачі в судових засіданнях проти позовних вимог заперечують. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову, стверджує, що вона з 2004 року не знала де перебуває батько дитини, аліменти не отримувала, сама утримувала дитину, тому звернулась до суду в 2007 році. Просить суд врахувати, що вона заперечує, що дитину вона відпускала на море з батьком, а комп'ютер у сина є з 2006 року, підстав для стягнення отриманих коштів не має, оскільки син із батьком не спілкувався до 2014 року, коли дізнався про нього. Бублікат виконавчого листа № 2-1003/1993 вона не пред'являла в органи ДВС до виконання Відповідач [PERSON] та його представник заперечують проти позову, оскільки весь час він бачився із сином, спілкувався з ним, разом відпочивали на морі, в період з 2004 року відповідач працював, отримував заробітну плату, з якої були відрахування, певний час відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, однак не є недобросовісним вигодо набувачем, пенсію він отримував з жовтня 2013 року, вважають, що відсутні законні підстави стягувати з нього переплату пенсії по втраті годувальника. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову, заперечує, що бачився із батьком, стверджує, що тільки в 2014 році дізнався про батька, тоді і бачився із ним. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін . Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 257, 543, 1166, 1190, 1212, 1215 ЦК України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За загальним правилом відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При вирішенні питання про відшкодування шкоди підлягають з'ясуванню такі питання: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача вини та вини останнього в заподіянні шкоди. Відповідно вимог ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. За змістом ст. 1215 ЦК України, яка встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до вимог Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-IV), зокрема ст. 9 Закону, встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема в частині першій зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Розділом V вказаного Закону визначено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника (стаття 36), розмір такої пенсії (стаття 37), період, на який вона призначається, зміна розміру (стаття 38), призначення однієї пенсії у зв'язку з втратою годувальника на всіх членів сім'ї, виділення частки пенсії (стаття 39). У відповідності до вимог ч.1 ст.50 Закону № 1058-IV - суми пенсій визначені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку. Положення ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зобов'язують пенсіонерів повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержанням у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 травня 2007 року була призначена пенсія по втраті годувальника на неповнолітню дитину - її сина [PERSON], [INFO], оскільки за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. Згодом, за заявою від 01 жовтня 2010 року, в зв'язку з досягненням повноліття [PERSON] було продовжено виплату пенсії по втраті годувальника та переведено її на його ім'я, оскільки він навчався в Олександрійському політехнічному коледжі на денній формі навчання, що підтверджувалось довідкою. При перевірці в квітні 2014 року було встановлено, що дані безвісно відсутнього годувальника - [PERSON], [INFO], уродженця м. Запоріжжя (дані вказані в рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2007 року справа № 2о-88/07) та [PERSON], [INFO], уродженця м. Запоріжжя, який отримує пенсію по інвалідності в Жовтневому районі м. Кривого рогу Дніпропетровської області - є ідентичні. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року (справа №2-о/212/123/14) скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO]. Рішення набрало законної сили 18 липня 2014 року. За період з 08 травня 2007 року по 31 березня 2014 року Управлінням було зайве виплачено відповідачам пенсію в розмірі 51 258 грн. 80 коп. Судом достовірно встановлено, що в рішенні Олександрійського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року про визнання безвісно відсутнім [PERSON] вказана дата його народження саме [INFO], а не [INFO] як вказано в позовній заяві та в інших розрахункових документах пенсійної справи. Суд дійшов висновку, що у позивача в травні 2007 року були відсутні підстави нараховувати відповідачу пенсію по втраті годувальника, оскільки в заяві про призначення пенсії та в рішенні суду були вказані різні дати народження безвісно відсутньої особи - [PERSON], що не давало підстав для нарахування та виплати відповідачам в травні 2007 року пенсії по втраті годувальника. Суд приходить до висновку про відсутність вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] у продовженні виплат позивачем пенсії за період з 08 травня 2007 року по 30 вересня 2010 року включно в сумі 21 030 грн. 80 коп. та про відсутність причинного зв'язку між недобросовісною поведінкою відповідача та спричиненою позивачу шкодою в сумі 21 030 грн. 80 коп. Суд також приходить до висновку, про відсутність вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] у продовженні виплат позивачем пенсії за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2014 року включно в сумі 30 228 грн. 00 коп. та в про відсутність причинного зв'язку між недобросовісною поведінкою відповідача та спричиненою позивачу шкодою в сумі 30 228 грн. 00 коп. Належних та допустимих доказів наявності передбачених ст.1215 ЦК України підстав для повернення безпідставно набутих коштів, а саме: відсутність ознаки добровільності юридичної особи при проведенні вказаних виплат, наявність рахункової помилки при нарахуванні цих коштів, а також недобросовісність з боку відповідача, як набувача, позивачем до суду не надано. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що він постійно спілкувався з дитиною, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, за якими встановлено, що відповідач отримувала пенсію по втраті годувальника як єдине джерело доходу на дитину, оскільки весь цей час [PERSON] не сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття та після досягнення повноліття. Суд критично оцінює свідків зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON], які будучи попередженим про кримінальну відповідальність давали показання кожний на користь сторони, яку вони представляли, тому суд не приймає їх до уваги. Судом також не оголошувались письмові показання свідка [PERSON], яка в судовому засіданні не була допитана, тому суд вважає їх не наналежними та недопустими. Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивач добровільно призначив та виплачував відповідачам пенсію по втраті годувальника за період з 08 травня 2007 року по 31 березня 2014 року включно в сумі 51 258 грн. 80 коп., відсутня рахункова помилка при обчисленні пенсії по втраті годувальника та недобросовісність відповідачів. Працівники УПФ призначаючи пенсію, перевіряли заробітну плату та відрахування з неї особи, яку судом визнано безвісно відсутньою, тому суд не вбачає недобросовісності зі сторони відповідачів. Суд дійшов висновку, що поведінка відповідачів не є недобросовісною, тому не призвела до матеріальної шкоди у вигляді переплати пенсії по втраті годувальника за період з 08 травня 2007 року до 31 березня 2014 року включно в сумі 51 258 грн. 80 коп. Викладені обставини не дають підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати. Судові витрати суд від6носить на рахунок держави. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: dismissed