Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що вона є власником квартири по [ADDRESS]. При цьому, на даний час в квартирі зареєстрована [PERSON], яка протягом 2015-2019 років в квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги. Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідача в її квартирі чинить їй перешкоди, як власнику квартири, а саме перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, просила визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, просила про його задоволення. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та вказала, що у неї відсутня можливість зареєструвати своє місце проживання в іншому місці, оскільки проживає у будинку, який ще не добудований та не зданий в експлуатацію, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією договору купівлі-продажу квартири (а/с 6-7). Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що у зазначеній вище квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ «Вайт Лаіонс» від 18.02.2019 року (а/с 8). Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі на момент розгляду справи також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернівецькій області (а/с 12). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідач не є власником квартири, безпідставно значиться зареєстрованим за адресою місцезнаходження квартири належній позивачу, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачу як власнику квартири перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивача як власника зазначеної вище квартири підлягають захисту шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням внаслідок його відсутності у ньому без поважних причин, оскільки чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved