Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області просили постановити рішення, яким стягнути з рахунків Головного управління Національної поліції в Одеській області на свою користь відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади. Позовна заява підписана [PERSON], який є позивачем, та діє від свого імені та як представник позивача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] [PERSON] в обґрунтування позовних вимог в позові посилається на те, що йому та його родині завдано моральної шкоди, яка виражається у нервових стресах, порушенні життєвих зав'язків, які були понесені у зв'язку з бездіяльністю посадових осіб Київського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження, дані про яке внесені до ЄРДР №12016160480000122 від 12.01.2016, щодо вчинення стосовно нього та його родини кримінального правопорушення, а також у зв'язку з участю в судових засіданнях на що витрачено його особистий час. Ухвалою судді від 07.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите провадження у цивільній справі № 520/1926/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачам встановлено строк для подання до суду відзиву на позов - протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - протягом п'яти днів з дня вручення ухвали; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. У встановлені судом строки відповідачі не надали відзиви на позов. Від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про проведення судового засідання. 30.04.2018 року судом постановлено ухвалу про початок розгляду справи по суті. Справа розглядається без виклику сторін за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2016 року за зверненням [PERSON] до Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області із заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12016160480000122 за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Іванчука В.М. від 15.02.2018 року у справі № 520/7155/17 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність керівника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області щодо не розгляду її клопотання в порядку ст. 220 КПК України та визнано бездіяльність керівника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області й зобов'язано вчинити певні дії в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016160480000122 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Позивачі посилаються на те, що до цього часу рішення по кримінальній справі не прийнято, жодній особі про підозру не повідомлено, права позивачів не захищені та не поновлені, внаслідок незаконної бездіяльності посадових осіб Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області. Правовим обґрунтуванням позову є посилання на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1174 ЦК України та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність відповідних посадових осіб Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області в частині невиконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами /статті 1173, 1174 цього Кодексу/. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31.03.1995 року - при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом необхідно притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Казначейство здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування (компенсації) - шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень та інше. Для забезпечення безспірного списання коштів Державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку у Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1)шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2)шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові. Певна правова позиція, висловлена й Верховним Судом 14.02.2018 року у справі № 521/10640/15-ц, яким зазначено, що відповідно до вимог статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Єдина позовна вимога [PERSON], як позивача та представника позивача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] викладена у наступній редакції: «стягнути з рахунків головного управління національної поліції в Одеській області ЄДРПОУ 40108740, на користь [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], [PERSON], [INFO], відшкодування моральної шкоди у розмірі 50.000,00 грн.» Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовні вимоги Уханова О.Ф., у вищезазначеній редакції задоволенню не підлягають, оскільки шкода повинна відшкодуватись не за рахунок коштів Головного управління Національної поліції в Одеській області, а за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. За положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду та роз'яснення пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року. Щодо інших аргументів, то обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed