Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 10 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 31 січня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 53958,66 грн., яку позивача, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов. Додатково також зазначивши, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 10 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 53958,66 грн., яка складається з наступного: 9687,90 грн. заборгованість за кредитом, 39225,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2000,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2545,65 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. 09 лютого 2010 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська було видано судовий наказ, відповідно до якого було стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 19\~668,96 грн. Відповідачем до суду була подана заява про скасування судового наказу від 09.02.2010, оскільки платіжна картка з кредитним лімітом у розмірі 15\~000,00 грн. у неї була викрадена не встановленою особою, про що відповідачем [PERSON] була подана відповідна заява до АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на підставі чого була порушена кримінальна справа №61071933, що підтверджується довідкою АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, наявною в матеріалах справи. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2010 року скасовано судовий наказ від 09 лютого 2010 року та розяснено стягувачеві, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову. Судом також встановлено, що останній платіж за умовами договору [PERSON] здійснила 30.09.2009, після чого грошові зобовязання за договором не виконувала. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України\~\~від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14, який в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Договір між сторонами укладався 10 травня 2007 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем [PERSON] здійснено 30.09.2009, судовий наказ скасовано 26 березня 2010 року і лише у лютому 2015 року Банк звернувся до суду. Про сплив строку предявлення вимоги також заявлено і представником відповідача [PERSON] у його заперечення на позов долучених до матеріалів справи та клопотанні про застосування строку позовної давності. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, а тому позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed