Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У лютому 2014 року до Березанського міського суду Київської області із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення звернулася [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2011 року на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У цьому ж будинку зареєстрований та фактично проживає її син - [PERSON] - відповідач по справі. Між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації. Перебуваючи у нетверезому стані відповідач вчиняє сварки, пошкоджує майно, ображає її, за що неодноразово притягувався до відповідальності. [PERSON] виганяє позивача жити до сараю, в будинок узагалі не пускає. Тому просила суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності будинком [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача звільнити житлове приміщення. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримала. Однак уточнила, що не хоче виселяти відповідача з будинку, а лише просить суд виділити у належному їй на праві власності будинку окрему кімнату для її проживання. У судових дебатах позивач також просила виділити їй земельну ділянку коло будинку у розмірі двох соток. Відповідач позовні вимоги, викладені у заяві, визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. До початку розгляду справи по суті позивач жодних письмових заяв про зміну предмету або підстави позову не подавала. Під час судового розгляду [PERSON] усно заявила, що позов підтримує в повному обсязі, однак просить суд не виселяти відповідача, а лише виділити їй у користування окрему кімнату в належному їй на праві власності житловому будинку і дві сотки землі коло будинку, що фактично є зміною позовних вимог. Також після проведення судового розгляду по суті і оголошення перерви у судовому засіданні, працівником апарату суду було передано уточнення від позивача, зареєстровані канцелярією суду 19 березня 2014 року за вх. № 1166 після початку розгляду справи. Таким чином суд приходить до переконання, що зміна предмету і підстав позову по формі не відповідає вимогам ч. 2 ст. 31 ЦПК України і не може бути прийнята судом до розгляду в даному провадженні. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 6). У цьому ж будинку зареєстровані вона, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідач визнає обставини, викладені в позовній заяві, а саме те, що він зареєстрований та проживає у будинку, що належить позивачу, між сторонами виникають конфлікти, будучи в нетверезому стані він вчиняє сварки, ображає позивача, тому неодноразово притягувався до відповідальності, однак коли, за які дії і яке покарання йому було призначено він не пам'ятає. Інших належних доказів протиправної поведінки відповідача [PERSON] для дослідження у судовому засіданні не надала. Відповідно до будинкової книги (а.с. 8-10) [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] з 11 жовтня 2011 року. Позовна вимога про зобов'язання [PERSON] звільнити житлове приміщення розцінюється судом як виселення його із вказаного будинку. Однак підставами для виселення відповідно до ст. ст. 157, 116 ЖК України є систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, однак до суду не були надані належним чином оформлені докази на підтвердження протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, сам [PERSON] вказував, що сварки між ним та позивачем періодично виникають, однак він ніколи не виганяв [PERSON] жити до сараю чи не пускав у дім. Також зазначав, що його притягали до адміністративної відповідальності, однак коли, за які дії і яке покарання йому було призначено він не пам'ятає. За таких обставин у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті обставини, на які позивач посилалась як на підстави для задоволення вимоги про звільнення житлового приміщення відповідачем. Аналізуючи зібрані та досліджені у судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано суду належних доказів у підтвердження позовних вимог. Надані позивачем докази - копія договору купівлі-продажу будинку та копія будинкової книги не є достатніми доказами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання відповідача звільнити житлове приміщення. Уточнені під час розгляду справи позовні вимоги судом не розглядалися, оскільки були розцінені як одночасна зміна предмету і підстав позову, що не передбачено чинним законодавством та заявлені після початку розгляду справи по суті. На підставі ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 116, 157 ЖК України,

Outcome: dismissed