Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

у листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зменшити розмір боргу за аліментами за період з 22.09.2017 року по 01.10.2020 року, визначивши суму заборгованості 85 050,22 грн.; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у повному обсязі за період з 22.09.2017 року по 01.10.2020 року у зв?язку із тяжкою хворобою; зменшити розмір аліментів, що стягуються на виконання судового наказу, виданого Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/19295/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, з ј частини всіх видів заробітку до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі до вересня 2017 року, від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . 06.02.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ, що набрав законної сили 20.04.2018 року, про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 08.05.2018 року постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 56326344. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 56326344 за період з 22.09.2017 року по 01.10.2020 року становить 215 611,97 грн. Позивач не погоджується з вказаним розміром заборгованості по аліментам, зазначає, що державним виконавцем неправомірно визначено дохід боржника за листопад 2017 року у розмірі 349 093 грн. Також, позивач зазначає, що у період з 10 по 26 грудня 2017 року, та з 20 квітня по 4 травня 2018 року спільний син сторін повністю перебував на утриманні позивача, відтак, витрачені позивачем кошти повинні бути вираховані з суми заборгованості по аліментам. Позивач вказує, що державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментам не вирахувавши податки та збори із наданих показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника по м. Києву, що не відповідає вимогам закону. На думку позивача, заборгованість по сплаті аліментів повинна бути нарахована з вирахуванням податків і зборів із наданих показників середньомісячної номінальної зарплатні штатного працівника по м. Києву; повинна бути перерахована без зазначення доходу від надання довіреності на автомобіль за листопад 2017 року; визначена з урахуванням квитанцій про сплату витрат на утримання дитини, та має бути визначена у сумі 85 050,22 грн. Крім того, позивач зазначає, що з 2016 року страждає хронічним прогресуючим захворюванням -панкреатитом, яке протікало з частими захворюваннями, що, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.02.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Дикань М.В. надійшов до суду відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Щодо перерахунку заборгованості по аліментам, представник відповідача зазначає, що зменшення розміру аліментів у виконавчому провадженні було предметом розгляду судом, за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві судом постановлено ухвалу, якою скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Щодо тверджень позивача про витрачання грошових коштів на дитину, представник відповідача зазначає, що квитанції за період 2017-2018 роки про придбання речей не свідчать про те, що вказані речі купувались для спільного сина сторін спору. В актах про надання медичних послуг від 29.10.2017 року, 30.11.2017 року платником значиться відповідач, а не позивач. Представник відповідача вказує, що витрачання коштів і матеріальне утримання дитини під час спільного проживання позивача з сином не можна вважати аліментами. Щодо тверджень позивача про невірний розрахунок розміру заборгованості по аліментам, представник відповідача вказує, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 22.08.2017 року позивач працевлаштований. На час виникнення заборгованості по сплаті аліментів, позивач офіційно не працював, відтак не отримував доходу та не сплачував податків. Щодо скасування боргу та зменшення розміру аліментів у зв?язку із тяжкою хворобою, представник відповідача зазначає, що позивач не доводить належними та допустимими доказами як його тяжке захворювання вплинуло на його можливість працювати, отримувати дохід та сплачувати аліменти. Надані медичні документи свідчать лише про звернення позивача до лікувальних установ з приводу захворювання, однак, рекомендації лікарів не містять заборони працювати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року зобов?язано посадових осіб ТОВ «Реалтерра» надати суду відомості про перебування [PERSON] у трудових відносинах з товариством. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого Шевченко Т.М. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого Шевченко Т.М. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.02.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ у цивільній справі № 752/19295/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку/ дозоду[PERSON] щомісячно, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення [PERSON] повноліття (т. 1 а.с. 92). Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 07.05.2018 року відкрито виконавче провадження № 56326344 з примусового виконання судового наказу № № 752/19295/17 від 06.02.2018 року (т. 1 а.с. 94-95). Станом на 30.06.2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за вказаним вище судовим наказом становила 31 364,25 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментам (т. 1 а.с. 102). Листом начальника ТСЦ № 8044 РСЦ МВС в м. Києві від 09.08.2018 року повідомлено старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про те, що згідно бази даних АІС МВС 24.11.2017 року в ТСЦ № 1248 РСЦ МВС у Дніпропетровській області, на підставі договору купівлі-продажу № 7196/17/000914 від 24.11.2017 року, укладеному між [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , попереднім власником) та [PERSON] ( [INFO] , новим власником) було зареєстровано автомобіль марки «Сузукі» номерний знак [NUMBER] . Зазначена вартість автомобіля у договорі купівлі-продажу від 24.11.2017 року становить 337 450 грн. (т. 1 а.с. 103). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 30.07.2018 року заборгованість [PERSON] по аліментам становить 119 115 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що за листопад 2017 року до платежів по аліментам включено дохід у розмірі 349 093 грн. (т. 1 а.с. 108). Суд зазначає, що правомірність включення державним виконавцем до сум доходу за листопад 2017 року суми у розмірі 349 093 грн., а так само дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості по аліментам станом на грудень 2018 року, вже були предметом судового розгляду у цивільній справі № 752/27223/18 за скаргою [PERSON] на дії старшого державного виконавця ТущенкаП.Л., за результатами розгляду якої Голосіївським районним судом м. Києва 22.05.2019 року постановлено ухвалу, якою відмовлено [PERSON] у задоволенні скарги (т. 2 а.с. 22-24). Так само, вказані обставини були предметом розгляду судом апеляційної інстанції у цивільній справі № 752/20763/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у якій рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. З вищевказаного вбачається, що правомірність нарахування державним виконавцем у листопаді 2017 року доходу [PERSON] за продаж вказаного вище автомобіля вже неодноразово було предметом судового розгляду, за результатами розгляду судами справ ухвалено судові рішення, що набрали законної сили. При цьому, слід зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». В частині доводів [PERSON] щодо того, що в період з 10 грудня 2017 року по 26 грудня 2017 року та з 20 квітня 2018 року по 04 травня 2018 року спільний син сторін проживав разом з батьком [PERSON] та перебував на його утриманні, а тому позивач не повинен сплачувати аліменти в цей період, а витрачена позивачем сума має бути зарахована до розміру заборгованості по сплаті аліментів суд зазначає наступне. Обов? язок[PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2012 року народження, починаючи з 22 серпня 2017 року встановлений судовим наказом, виданим 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва, який набрав законної сили та є обов`язковим до виконання. З наведених підстав обставини проживання дитини у вказаний відповідачем період разом з ним не мають правового значення для правильного вирішення даної справи. Крім того, суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] в тій частині, що матеріали цивільної справи не містять доказів на обґрунтування тих обставин, що зазначені у поданих позивачем квитанціях речі та продукти харчування купувались саме для спільної дитини сторін. За змістом положень ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами положень ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] , починаючи з 22 серпня 2017 року був офіційно працевлаштований, отримував заробіток (дохід) та, відповідно, сплачував податки. Відтак, суд надходить до висновку про те, що обчислення державним виконавцем заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів, здійснено державним виконавцем у відповідності до положень ст. 195 СК України та Закону України «Про виконавче провадження», та передбачених законом підстав для перерахунку та зменшення розміру заборгованості суд не вбачає. Як на підставу для зменшення розміру аліментів, що утримуються з позивача, останній посилається на наявність тяжкого хронічного прогресуючого захворювання - панкреатиту. Аналізом наданих в розпорядження суду доказів щодо стану здоров?я позивача, встановлено наступне. З виписок із медичної карти стаціонарного хворого (т. 1 а.с. 12-15) вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 4 30.07.2018 року, з 26.09.2018 року по 01.10.2018 року, з 19.09.2019 року по 01.10.2019 року, з 19.07.2020 року по 24.07.2020 року, з діагнозом - «Гострий панкреатит. Набрякова форма. Хронічний холецистит. МКХ». Згідно наданих копій листків непрацездатності, [PERSON] перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуваннях у зв?язку із захворюванням у періоди: 12.03.2018 року - 17.03.2018 року, 30.07.2018 року - 07.09.2018 року, 26.09.2018 року по 01.10.2018 року, 08.09.2018 року - 17.09.2018 року, 10.01.2019 року-15.01.2019 року, 10.06.2019 року - 14.06.2019 року, 19.09.2019 року- 01.10.2019 року, 05.12.2019 року-10.12.2019 року (т. 1 а.с. 18-22). Відповідно до висновку експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи, складеного 06.11.2020 року ТОВ «Центр судово-медичних послуг «МіБі-Лекс», згідно представленої медичної документації [PERSON] з квітня 2016 року хворіє на хронічний панкреатит, яке протікало з частими загостреннями, потребувало регулярного надання медичної допомоги та реабілітації (т. 1 а.с. 23-33). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті). Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач дійсно в різні періоди часу перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом - «Гострий панкреатит». Однак, з матеріалів цивільної справи також вбачається, що дана хвороба виявлена у позивача у 2016 році, тобто до призначення аліментів за судовим рішенням. Узв?язку із захворюванням позивач потребує відповідного лікування та реабілітації, разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про втрату позивачем працездатності у зв?язку із хворобою, що унеможливлює його працевлаштування взагалі та отримання доходу. Відтак, суд зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. За вказаних обставин суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed