Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.02.2015 року (далі - Генеральна угода) відповідач отримала кредит у розмірі 8096,67 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25.09.2019 року виникла заборгованість у розмірі 22183 грн 85 коп., яка складається з: 6242 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом, 3542 грн 34 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10737 грн 53 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 1661 грн 06 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відтак позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою судді від 16.12.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2020 року. 20.01.2020 року розгляд справи було відкладено на 10.03.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, яка отримала копію позовної заяви та була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді. Однак відзиву на позов нею не подано, про причини неявки суду невідомо. 10.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 08.04.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, судова повістка повернулася до суду без вручення за закінченням строку зберігання. 08.04.2020 року відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, судова повістка повернулася до суду з відміткою: адресат відсутній. При цьому жодних заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило, про зміну місця проживання суд не повідомлено. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив про розгляд справи в його відсутність, а також зазначив про згоду на заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 19.10.2006 року (а.с. 6). Відповідно до укладеної з позивачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.02.2015 року відповідач отримала кредит у розмірі 8096,67 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У цій угоді зазначено, що відповідач згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, і ця угода становить між нею та банком кредитний договір. До Генеральної угоди позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7, 8-31). Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, отримавши кредитні кошти у розмірі 8096,67 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконала, у повному обсязі кредит не сплатила, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем (а.с. 5), відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 25.09.2019 у розмірі 22183 грн 85 коп., яка складається з: 6242 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом, 3542 грн 34 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10737 грн 53 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 1661 грн 06 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Як вбачається з вищевказаного розрахунку відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 9785 грн 26 коп., що підлягає стягненню з відповідача, оскільки зазначена заборгованість у цій частині підтверджується належними та допустимими доказами. Щодо нарахування пені, комісії та штрафу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Також слід зазначити, що із долученого позивачем розрахунку суми пені та комісії неможливо встановити за якою процентною ставкою та за якими умовами така пеня та комісія нараховувалися, оскільки у графі «Ставка пені за порушення строків розрахунків» проставлено «0». Таким чином розмір пені позивачем не обґрунтований та не підтверджений належними доказами. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише штраф у розмірі 1661 грн 06 коп., та відмовити в задоволенні вимог про стягнення пені та комісії у розмірі 10737 грн 53 коп. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з відповідача 1921 грн судового збору, який сплачений позивачем при поданні позову.

Outcome: partial