Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

у лютому 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 06 травня 2006 року по 20 березня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, при цьому участі у вихованні дитини, так само як і у матеріальному її забезпеченні, участі не приймає. Вказала, що нести витрати по утриманню сина самостійно їй важко, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході подальшого розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд, окрім стягнення на її користь на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також стягнути з відповідача аліменти за останні три роки на утримання [PERSON] (а.с. 17-18). В судовому засіданні позивач обґрунтування позову з урахуванням його уточнень та його вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення аліментів у розмірі ? здня пред»явлення позову, в частині стягнення аліментів за останні три роки заперечував. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, в тому числі й стороною відповідача, через що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що останні з 06 травня 2006 року по 20 березня 2008 року вони перебували у шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні (а.с. 22-24). Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, а доказів протилежного, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, в розпорядження суду з боку відповідача не надано, що він є працездатним, отримує регулярний дохід, враховує його стан здоров'я, відсутність на його утриманні інших осіб, та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на дитину, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітнього, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина за минулі три роки, суд приходить до висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Разом з тим, наявність обставин, необхідних для проведення виплат, визначених зазначеною статтею, позивачем не доведена перед судом, а порядком, встановленим цивільно-процесуальним законодавством для витребування доказів, необхідних для обґрунтування свої позиції, позивач не скористалась. На підставі викладеного, ст. ст. 180-183, 185, 191, 194 СК України,

Outcome: partial