Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] та [PERSON], заінтересована особа Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08 вересня 2007 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області між ними було зареєстровано шлюб, та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №497. Від шлюбу вони мають двох дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя. Подружжя проживає окремо, вони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. У відповідності до вимог ст. 109 СК України між подружжям було укладено договір про участь у вихованні дітей та сплату аліментів. Враховуючи викладене, [PERSON] і [PERSON] просили суд розірвати шлюб, зареєстрований 08 вересня 2007 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 497, прізвище заявниці [PERSON] залишити - «[PERSON]». В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що з 08 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №497, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має двох дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. 04 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про участь у вихованні дітей та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою К.О. та зареєстрований в реєстрі за № 89. Спільне життя між подружжям не склалося, оскільки у заявників різні характери та погляди на життя. Їхня сім'я розпалася, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини, сім'ю зберегти не бажають. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Таким чином, враховуючи викладене та встановивши дійсну волю сторін, відсутність при цьому порушень їхніх особистих та майнових прав, а також прав їхніх дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявниця [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище заявниці після розірвання шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved