Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 1000,00 грн. відшкодування франшизи; 327,56 грн. відшкодування вартості ПДВ; 5000,00 грн. моральної шкоди; 3000,00 грн. відшкодування витрат на правову допомогу. На обгрунтування позову послався на те, що згідно повідомлення про дорожньо - транспорту пригоду від 02.11.2016 року відповідач керуючи транспортним засобом FORD TRANSIT д.р.н. ВС 6718 СВ здійснив зіткнення з належним йому транспортним засобом ЗАЗ д.р.н. ВС 9178 АР, внаслідок чого завдав йому, як власнику транспортного засобу, матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом №АК/4593575 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК «ВУСО».Згідно зі страховим актом №7842-24 від 16.12.2016 року ПрАТ СК «ВУСО» провело розрахунок суми страхового відшкодування по події, що сталася 02.11.2016 pоку:1965,39 грн. - вартість матеріального збитку;327,56 грн. - вартість ПДВ;1000,00 грн. - франшиза по полісу;637,83 грн. - сума страхового відшкодування.Добровільно відповідач суму франшизи не відшкодовує. Згідно довідки МСЕК від 26.09.2002 р. йому встановлено II групу інвалідності та протипоказана фізична праця. Внаслідок пошкодження відповідачем його автомобіля він змушений був витрачати багато часу та зусиль для збору документів для отримання страхового відшкодування та подальшого ремонту автомобіля. Протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватись пошкодженим автомобілем та пересувався пішки, що завдавало йому фізичного болю та виснажувало. Всі ці обставини завдали йому значного стресу, він перестав спати вночі через посилення болів від фізичних навантажень отриманих за день.Розмір заподіяної моральної шкоди має компенсувати емоційні страждання, які довелося йому перенести, та витрати, повязані з відновленням психічного стану. Позивач у судовому засіданні пояснив, що відбулась ДТП, поліція склала європротокол. Страхова відшкодувала 600 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Позивач пояснив, що протокол складали вони з позивачем, поліцію не викликали, лише фіксували місце події, позивач запевняв, що йому потрібен лише протокол. Винним у ДТП себе не визнав. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до копії полісу №АК/4593575 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК «ВУСО» страхувальника [PERSON], розмір франшизи становить 1000, 00 грн. (а.с.5). Згідно копії повідомлення про дорожньо - транспорту пригоду від 02.11.2016 року, відповідач керуючи транспортним засобом FORD TRANSIT д.р.н. ВС 6718 СВ здійснив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ д.р.н. ВС 9178 АР, внаслідок чого у автомобіля ЗАЗ д.р.н. ВС 9178 АР пошкоджений передній бампер (а.с. 4). Страховою компанією, у якій застрахований автомобіль відповідача ПрАТ СК «ВУСО»16.12.2016 року було складено страховий акт № 7842-24, на підставі якого позивачу було виплачено страхове відшкодування за виключенням франшизи по полісу (1000,00 грн.) та вартості ПДВ (327, 56 грн.) у розмірі 637, 83 грн. (а.с. 6). Позивачу безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності трудове каліцтво, що підтверджується копією довідки МСЕК від 26.09.2002 року та протипоказана фізична праця (а.с.7). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно положення частини 1 статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини 1 статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим позивачу страховим відшкодуванням, що підлягає стягненню з відповідача становить 1000, 00 грн. - франшиза по полісу. Як зазначив ВСУ в своєму узагальненні від 19.07.2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», сума ПДВ, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати.\~Судам у таких випадках слід зясувати наяність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення з відповідача 327, 56 грн. відшкодування вартості ПДВ задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду доказів фактичного здійснення ним ремонту автомобіля. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. моральної шкоди, суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди, а отже, про право позивача на її відшкодування. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 500,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 5 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Ураховуючи часткове задоволення позову і те, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, ставка якого, згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто по 640, 00 грн. за кожну позовну вимогу,

Outcome: partial