Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання поруки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 червня 2008 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) [PERSON] та акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі АТ «ВТБ Банк», Банк) уклали генеральну угоду № 101.5.42-10/08-ГУ зі змінами згідно із договорами № 1 від 22 листопада 2010 року та № 2 від 31 серпня 2015 року. Відповідно до пункту 1.1 вказаної угоди Банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в порядку на та умовах визначених кредитними договорами, договорами овердрафту, договорами про надання кредитної лінії, укладених у межах вказаної Генеральної угоди. 26 червня 2008 року Банк та ФОП [PERSON] уклали договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №.5.42-10/08-КЛ, до якого вносились зміни та доповнення від 26 березня 2010 року, від 22 листопада 2010 року, від 31 серпня 2011 року, від 08 лютого 2012 року та від 31 серпня 2015 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 31 серпня 2011 року позивач та Банк уклали договір поруки № 101.5.42-10/11-ДП2, зі змінами від 08 лютого 2012 року та від 31 серпня 2015 року. 04 жовтня 2019 року Банк та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») уклали договір про відступлення права вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки. 05 березня 2019 року відповідач повідомив ФОП [PERSON] про збільшення процентної ставки та 5 %, у зв`язку з чим процентна ставка стала 21,29 % річних, про що позивача не повідомили. Таким чином, у зв`язку зі збільшенням відповідальності позичальника без згоди поручителя порука припиняється. Крім того, згідно з умовами кредитного договору позичальник має право дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. 22 березня 2019 року ФОП [PERSON] отримав лист від товариства з обмеженою відповідальністю «Малс», в якому останнє висловило зацікавленість у придбанні нерухомого майна, що передано в іпотеку Банку за договором від 26 червня 2008 року № 101.5.42-10/08-ДІ1 та належить ФОП [PERSON] 26 березня 2019 року ФОП [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку з листом про погашення заборгованості шляхом продажу іпотечного майна третій особі. 17 жовтня 2019 року ФОП [PERSON] направив листи до ліквідатора Банку та відповідача з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором шляхом продажу іпотечного майна третій особі. 18 листопада 2019 року ФОП [PERSON] повторно звернувся до відповідача з листом із пропозицією продажу іпотечного майна. Однак ні Банк, ні відповідач відповіді не надали. Відповідно до статті 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи виплавають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Таким чином, відповідно до частини другої статті 559 ЦК України порука вважається припиненою, оскільки після настання строку виконання зобов`язання кредитор фактично відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником чи поручителем. У зв`язку з наведеним, позивач просила визнати поруку, згідно з договором від 31 серпня 2015 року № № 101.5.42-10/11-ДП2, зі змінами від 08 лютого 2012 року та від 31 серпня 2015 року припиненою. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 18 березня 2020 року до суду подано відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що посилання позивача на збільшення відповідальності за кредитним договором внаслідок збільшення відсоткової ставки на 5% без згоди поручителя є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення умов страхування нерухомого майна, що передано позичальником в іпотеку банку. Однак фактично банк не збільшив відсоткову ставку за кредитом, а лише попередив про таке збільшення. Таким чином, таке збільшення процентної ставки не є односторонньою зміною умов цього договору, а відбувається автоматично та охоплюється домовленістю сторін. Крім того, пунктом 1.5 Договору поруки передбачене, що укладенням цього договору поручитель погоджується на зміну зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого збільшується його відповідальність. Що стосується посилань позивача на припинення поруки на підставі пункту 2 статті 559 ЦК України, то такі твердження позивача є суб`єктивним трактуванням норм цивільного законодавства. Так, належним виконанням зобов`язання за кредитним договором є сплата грошових коштів на рахунок кредитора, інші способи, такі як надання згоди на реалізацію заставного майна, не є належним способом виконання грошового зобов`язання в розумінні чинного ЦК України. Крім того, відповідач на пропозицію ФОП [PERSON] надав відповідь про те, що відкритий для діалогу і запропонував організувати тристоронню зустріч з потенційним покупцем заставного майна. 21 квітня 2020 року від ТОВ «ФК «Форінт» надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки кредитний договір укладений між Банком та ФОП [PERSON] , тому договір поруки було укладено для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладеним ФОП. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Форінт» відмовлено. 04 серпня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що листом від 05 березня 2019 року Банк підвищів проценту ставку за кредитним договором, укладеним ФОП [PERSON] та Банком, на що згоду позивач не давала. Отже, посилання відповідача на те, що збільшена процентна ставка не впливає на обсяг відповідальності позичальника є безпідставним. 01 жовтня 2020 року представник позивача подала заяву про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити з викладених у позові підстав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) [PERSON] та акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі АТ «ВТБ Банк», Банк) уклали генеральну угоду № 101.5.42-10/08-ГУ зі змінами згідно з договорами № 1 від 22 листопада 2010 року та № 2 від 31 серпня 2015 року. 26 червня 2008 року Банк та ФОП [PERSON] уклали договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №.5.42-10/08-КЛ, до якого вносились зміни та доповнення від 26 березня 2010 року, від 22 листопада 2010 року, від 31 серпня 2011 року, від 08 лютого 2012 року та від 31 серпня 2015 року. Строк користування кредитними коштами встановлено до 30 серпня 2025 року. Розділом 2 Кредитного договору передбачена процентна ставка за користування кредитом, а саме: на період з 31 серпня 2015 року до 31 серпня 2018 року у розмірі 0,01 % річних; починаючи з 31 серпня 2018 року та до кінця строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі UIRD 12 M + 2 процентні пункти, де UIRD 12 M - Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб в гривні на строк 12 місяців на дату, що передує 31 серпня 2018 року; розмір процентів протягом строку діє кредитного договору не може становити більше 30 % та не може біти менше 15 %. Якщо в результаті автоматичної зміни розміру процентів згідно з підпунктом 2.2 розмір процентів стає меншим, то розмір процентів складає 15% річних, якщо більше 30% - то розмір процентів складає 30% річних. Так, пунктом 2.3.2 кредитного договору в редакції договору про внесення змін №5 від 31 серпня 2015 року передбачено, що кредитор має право в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за кредитом на 5% у випадку порушення умов договору, передбачених пунктами 4.3.2, 4.3.3 цього договору щодо забезпечення безперервного страхування предмета іпотеки. Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ФОП [PERSON] та Банк уклали договір іпотеки, відповідно до якого ФОП [PERSON] передало в іпотеку банку нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 31 серпня 2011 року позивач та Банк уклали договір поруки № 101.5.42-10/11-ДП2, зі змінами від 08 лютого 2012 року та від 31 серпня 2015 року. Згідно з пунктом 1.5 договору поруки в редакції договору про внесення змін № 2 від 31 серпня 2015 року у разі зміни розміру зобов`язань за кредитним договором (зокрема внаслідок зміни суми та/або розміру процентів, та/або комісійних винагород, та/або розміру неустойки (штрафу та/або пені) та/або внаслідок зміни порядку строків їх сплати), після укладення цього договору в тому числі збільшення, таке зобов`язання за кредитним договором забезпечується в повному розмірі. Укладенням цього договору поручитель дає свою згоду на зміну зобов`язань за кредитним договором внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності на розмір збільшених зобов`язань за кредитним договором. 05 березня 2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» листом повідомило ФОП [PERSON] про порушення умов кредитного договору щодо страхування предмету іпотеки та про збільшення процентної ставки на 5% з 27 листопада 2018 року, у зв`язку з чим процентна ставка складає 21,9 %. В цьому ж листі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» повідомило ФОП [PERSON] про те, що у зв`язку із усуненням позичальником порушень 07 грудня 2018 року Банк зменшує процентну ставку на 5% з 07 грудня 2018 року і плата за користування кредитом складає 16,29% річних. 04 жовтня 2019 року Банк та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») уклали договір про відступлення права вимоги в тому числі за зазначеним кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки. 22 березня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Малс» запропонувало ФОП [PERSON] придбати нерухоме майно, що передано в іпотеку Банку за договором від 26 червня 2008 року № 101.5.42-10/08-ДІ1 та належить ФОП [PERSON] , а саме: за нежитлові приміщення за ціною 4 619 300 грн та земельну ділянку за ціною 1 383 500 грн. 26 березня 2019 року ФОП [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку з листом про погашення заборгованості шляхом продажу іпотечного майна третій особі. 17 жовтня 2019 року ФОП [PERSON] направив листи до ліквідатора Банку та відповідача з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором шляхом продажу іпотечного майна третій особі. 18 листопада 2019 року ФОП [PERSON] повторно звернувся до відповідача з листом із пропозицією продажу іпотечного майна. 28 листопада 2019 року ТОВ «ФК «Форінт» направило ФОП [PERSON] відповідь про можливість проведення тристоронньої зустрічі за участю покупця та вирішення питання про строки та порядок укладення договору купівлі-продажу. Встановивши зазначені обставини та надані сторонами докази суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина першастатті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, другастатті 554 ЦК України). З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статті 543 ЦК України, вбачається, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором. Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] вказувала на те, що до кредитного договору вносились зміни щодо розміру відсоткової ставки у зв`язку із порушенням умов договору, змін відповідальності позичальника у зв`язку з невиконанням умов щодо страхування. Однак, умовами кредитного договору передбачено право кредитора в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за кредитом на 5% у зв`язку із невиконанням позичальником умов щодо страхування предмету іпотеки. В той же час укладаючи зміни до договору поруки № 2 від 31 серпня 2015 року позивач погодилась, що укладенням цього договору поручитель дає свою згоду на зміну зобов`язань за кредитним договором внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності на розмір збільшених зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, збільшення розміру відсоткової ставки на 5% внаслідок порушення позичальником умов договору щодо страхування предмету іпотеки не може вважатися односторонньою зміною умов кредитного договору, що тягне за собою збільшення відповідальності боржника і поручителя та як наслідок припинення поруки на підставі частини 1 статті 559 ЦК України. Що стосується посилань позивача на припинення поруки на підставі частини другої статті 559 ЦК України то слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України). За змістом розділу 3 Кредитного договору позичальник та поручитель зобов`язувались повернути кредитору грошові кошти шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок кредитора або списання таких коштів з рахунка позичальника у разі наявності таких коштів на рахунку. Відповідно до частини другої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. За таких обставин, доводи позивача про те, що належним виконанням зобов`язання за кредитним договором є пропозиція ФОП [PERSON] реалізувати предмет іпотеки і це є належне виконання зобов`язання за кредитним договором, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Отже, припинення поруки на підставі частини другої статті 559 ЦК України з підстав відмови кредитора прийняти належне виконання зобов`язання запропоноване боржником і поручителем не можна визнати обґрунтованим. За таких обставин, підстави для задоволення позову [PERSON] про припинення поруки на підставі частин 1, 2 статті 559 ЦК України відсутні. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed