Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 грудня 2003 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 7000,00 грн, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. 22 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачеві в позику грошові кошти у сумі 40000,00 грн. Ще 50000,00 грн [PERSON] отримав в позику за договором від 22 грудня 2003 року. 15 грудня 2004 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 17000,00 грн, представивши розписку про отримання грошових коштів. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договорами позики. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики у сумі 109700,00 грн, проценти за користування позикою у сумі 169700,01 грн, втрати від інфляції у сумі 77060,78 грн. На даний час вказане судове рішення не виконано [PERSON] У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань, взятих на себе за договорами позики, позивач просив суд стягнути з [PERSON] проценти за користування позикою у сумі 85210,29 грн та втрати від інфляції у сумі 3620,10 грн за період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 11 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 7000,00 грн. На підтвердження укладнення між сторонами договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 7000,00 грн. Строк повернення коштів у розписці не вказано. 22 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, за умовами до якого позивач надав відповідачеві в позику грошові кошти у сумі 40000,00 грн. на строк до 22 грудня 2004 року. У цей день згідно з додатком до договору позики від 22 грудня 2003 року [PERSON] передав [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 50000,00 грн на строк до 22 грудня 2004 року. Проценти за користування позикою - 2250,00 грн щомісячно. 15 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 12700,00 грн на строк до 15 червня 2005 року. На підтвердження укладнення між сторонами договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 12700,00 грн. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. ст. 161, 165 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення договору позики від 11 грудня 2003 року, якщо строк виконання зобов'язання не встановлено або встановлено моментом вимоги, кредитор має право вимагати виконання, а боржник має виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги. Оскільки 15 жовтня 2005 року [PERSON] було надіслано вимогу про повернення позики за договором від 11 грудня 2003 року, то строк виконання зобов'язання у боржника [PERSON] настав 23 жовтня 2005 року. Абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли з договорів позики від 11 грудня 2003 року та 22 грудня 2003 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України. Грошові кошти, отримані в позику за договором від 11 грудня 2003 року, [PERSON] зобов'язаний був повернути до 23 жовтня 2005 року. У договорах позики від 22 грудня 2003 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 22 грудня 2004 року, а у договорі позики від 15 грудня 2004 року - 15 червня 2005 року. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У терміни, визначені договорами позики, позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від зобов'язань, взятих на себе за договорами позики. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики у сумі 109700,00 грн, проценти за користування позикою у сумі 169700,01 грн, втрати від інфляції у сумі 77060,78 грн. На даний час вказане судове рішення не виконано [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із наведеного вбачається, що проценти за користування грошовими коштами, наданими в позику, нараховуються у розмірі, передбаченому договором, за весь період користування позикою. Отже, якщо позичальником у визначений договором строк не повернуті грошові кошти, отримані в позику, то це дає право позикодавцеві на отримання процентів за користування коштами, наданими в позику, і після спливу строку договору. За умовами договору позики від 22 грудня 2003 року на суму 50000,00 грн позичальник зобов'язався сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою у сумі 2250,00 грн. У договорах позики від 11 грудня 2003 року і 15 грудня 2004 року року розмір процентів за користуавння позикою не встановлено, а договір позики від 22 грудня 2003 року на суму 40000,00 грн є безпроцентним. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти за користування позикою за договором від 11 грудня 2003 року за період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року становлять 1550,77 грн ((7000,00 грн. х 7,75% х 391 день) + (7000,00 грн. х 7,5% х 444 дні) + (7000,00 грн. х 7% х 64 дні) + (7000,00 грн. х 6,5% х 198 днів) = 1550,77 грн); за договором від 22 грудня 2003 року за період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року - 81147,95 грн (2250,00 грн х 12 місяців / 365 днів х 1097 днів = - 81147,95 грн); за договором від 15 грудня 2004 року за період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року - 2813,54 грн (12700,00 грн. х 7,75% х 391 день) + (12700,00 грн. х 7,5% х 444 дні) + (12700,00 грн. х 7% х 64 дні) + (12700,00 грн. х 6,5% х 198 днів) = 2813,54 грн). Проте у своїй позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою за договором позики від 15 грудня 2004 року у сумі 2416,71 грн, а тому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме ця сума підлягає до стягнення. Отже, загальний розмір процентів за користування позикою, які слід стягнути з [PERSON], складає 85115,43 грн (1550,77 грн + 81147,95 грн + 2416,71 грн = 85115,43 грн). Втрати позивача від інфляції у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань за договорами позики за період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року становлять 4058,90 грн ((7000,00 грн. х 1,037 - індекс інфляції період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року) + (40000,00 грн. х 1,037 - індекс інфляції період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року) + (50000,00 грн. х 1,037 - індекс інфляції період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року) + (12700,00 грн. х 1,037 - індекс інфляції період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року) = 4058,90 грн). Однак у своїй позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з відповідача втрати позивача від інфляції у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань за договорами позики 3620,10 грн, а тому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме ця сума підлягає до стягнення. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь позивача проценти за користування позикою у сумі 85115,43 грн, втрати від інфляції у сумі 3620,10 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 887,35 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047-1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial