Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 10 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.\~Києва, актовий запис №\~839, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 10 липня 2003 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося. З березня 2020 року вони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, оскільки між ними почали виникати сварки, причиною чого є те, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Їхній шлюб носить лише формальний характер. Примирення між ними неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом із матір`ю. Діти перебувають на утриманні матері, з березня 2020 року відповідач за місцем реєстрації із сім`єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає. [PERSON] є фізично здоровою особою, працює, отримує заробітну плату, яку повністю витрачає лише на свої потреби, його матеріальне становище дозволяє надавати допомогу на утримання, лікування та оздоровлення двох їхніх дітей, аліменти він нікому не платить. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на двох дітей не заперечував, просив суд його задовольнити. У відзиві на позов зазначив, що позивач наводить неправдиві відомості щодо ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дітей, оскільки з березня 2020 року ним перераховано на потреби їхніх дітей, а також потреби позивача близько 100000 грн., він повністю сплачує проживання (оренду квартири) дочкою [PERSON] під час її навчання у місті Києві, систематично закуповує продукти харчування, одяг і взуття для дітей, за його кошти дітей було зібрано до школи у 2020 році. Він ніколи не відмовлявся від утримання дітей та надалі не відмовляється від надання їм матеріальної допомоги, тому позовні вимоги про стягнення з нього аліментів стали для нього несподіванкою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 10 липня 2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.\~Києва, актовий запис №\~839. Від цього шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою від 30 жовтня 2020 року за №\~844, виданою виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, та актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 30 жовтня 2020 року, складеним депутатом Калитянської селищної ради об`єднаної територіальної громади Василенко О.М. Суд встановив, що з березня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Їхні діти на даний час проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] працездатний, отримує дохід, добровільно надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, згоден сплачувати аліменти на дітей у розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу), щомісячно. За змістом\~положень ч.\~1\~ст.\~51\~Конституції України,\~ч.\~1\~ст.\~21,\~ч.\~1\~ст.\~24\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Домовленості щодо утримання дітей батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. За змістом ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що обов`язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття законом покладено на обох батьків у рівній мірі, визнання відповідачем позову і в частині стягнення аліментів на дітей, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на двох дітей у розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу) ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. При подачі до суду позову за вимогу про розірвання шлюбу позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №\~29277818 від 04 листопада 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 420 грн. 40 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів на дітей) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved