overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У лютому 2018 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказувала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2007 року. Від сумісного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, слухати без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив справу слухати без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 21 вересня 2007 року у Центральному відділ реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 918. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з 2014 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ст. 113 СК України прізвище [PERSON] необхідно залишити «Волик». Позивач не ставить питання про стягнення судових витрат на її користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

У лютому2018 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що протягом спільного сімейного життя у позивача з відповідачем виникали суперечки та сварки, в результаті яких шлюбні відносини почали втрачати сенс. Вже півтора роки сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та його збереження є недоцільним, так як це суперечитиме його інтересам. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 11 червня 1993 року відділом ЗАГСу Броварського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 228. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також, у заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 11 червня 1993 року відділом ЗАГСу Броварського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини «[PERSON]» (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У лютому 2018 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сімейне життя із відповідачем не склалося, так як подружжя не розуміє один одного, ведуть різні бюджети, фактично припинили шлюбні стосунки та не проживають разом. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, його збереження є недоцільним, так як це суперечитиме його інтересам. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 14 лютого 2015 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 13. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також, у заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 232218 вбачається, що 14 лютого 2015 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Кожина» (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін 14 червня 2015 року народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії І-ОК № 368494, виданого повторно 19 січня 2018 Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 6). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У лютому 2018 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, так як між подружжям відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких є сторонні люди та спільна дитина. З серпня 2017 року сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, його збереження є недоцільним, так як суперечить її інтересам. Від спільного подружнього життя мають дочку - [PERSON], [INFO]. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 30 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 761. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, у заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 30 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 11 травня 2012 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У лютому 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Позивач просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем по справі, а також стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати відповідної кваліфікації або не кваліфікаційного працівника в м. Києві, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні, в усному порядку уточнила свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки вона не знала про те, що відповідач офіційно працює. В решті позовні вимоги залишила без змін, просила задовольнити її заяву з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, з урахуванням уточнень позивача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово учасників судового процесу, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов, з урахуванням уточнень, у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У лютому 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] (даної - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 23.11.2013 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2016 року. Подальше перебування в шлюбі та його збереження неможливо. Тому, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем 23.11.2013 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.06.2018 року. У підготовчому судовому засіданні 14.06.2018 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.2013 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 5), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2016 року, примирення неможливе, спори щодо розподілу спільного майна подружжя, визначення місця проживання дитини та її утримання на даний час відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що відповідачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У лютому 2018 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення опіки над недієздатною особою, в якій просить суд призначити її опікуном над [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. визнано [PERSON], [INFO], недієздатним та встановлено над [PERSON] опіку і призначено над ним опікуном [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.05.2017 р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. в частині встановлення опіки та призначення опікуном недієздатного [PERSON] [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог. Заявник є матір'ю недієздатного [PERSON] та здійснює догляд та опіку над ним. У грудні 2017 року її представником було отримано в Органі опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - подання №100-5039 від 22.03.2017 року. З подання Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, вбачається, що вона вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що заяву підтримує в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Карасевич С.О. надала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, зазначила, що заяву підтримує в повному обсязі. Суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 41 ч.1 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. визнано [PERSON], [INFO], недієздатним та встановлено над [PERSON] опіку і призначено над ним опікуном [PERSON] (а.с.8-9). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.05.2017 р. рішення Голосіївського районного суду м. Києва віл 17.02.2017 р. в частині встановлення опіки над [PERSON]. та призначення опікуна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог (а.с.12-14). Заявник є матір'ю недієздатного [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 28). З подання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування №100-5039 від 22.03.2017 року, вбачається, що вона вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с.25-26). Згідно ст. 60 ч.1 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна - за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ч.4 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Перевіривши надані заявником документи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У лютому 2018 року заявник звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заявник посилалася на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,710 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщена на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, право на яку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Заявник має намір здати свою земельну ділянку в оренду, але при підготовці договору оренди землі було виявлено помилку в написані його прізвища в державному акті, а саме: «[PERSON]», хоча правильно, відповідно з паспортом - «[PERSON]». Вказані протиріччя позбавляють заявника можливості користуватися встановленим законодавством правом власності на дану земельну ділянку. Тому заявник змушений звертатися до суду та прохає встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на землю. Заявник в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У паспорті серії [NUMBER] від 29 вересня 2000 року, прізвище, ім'я та по-батькові заявника вказано як «[PERSON]», [INFO] (а. с. 3). Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20 листопада 2001 року виданий на ім'я - [PERSON], на підставі рішення Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 10 жовтня 2001 року (а. с. 4). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що заявникові встановлення факту належності правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на землю необхідно для можливості використання свого права власності. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved