Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 26.12.1998 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу подружжя мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2014 року, між сторонами втрачено почуття поваги та любові один до одного. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведеться, а тому [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу та просить суд позовні вимоги задовольнити. [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадського стану міської ради м. Запоріжжя 26.12.1998 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.12.1998 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1320. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 2014 року, між ними втрачено почуття поваги та любові один до одного. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведеться, майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом було встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливе, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved