Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У листопаді 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, в якій вона просила визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , терміном два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Заповіту [PERSON] не залишила. Інших спадкоємців на майно немає. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі 19.04.2000 року за № № 2-912 і 2-915 вона та її мати є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] та були зареєстровані там за основним місцем проживання, а також проживали в ній. Після смерті матері вона не зверталася до нотаріуса для отримання спадщини у вигляді Ѕ частини квартири, оскільки згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вона як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем, а також на це майно немає інших спадкоємців, вважається такою, яка прийняла спадщину автоматично. У червні 2020 року для оновлення документації на квартиру, а також для внесення її до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нею була замовлена довідка про склад сім`ї. Під час підготовки довідки вона дізналася, що її мати не була зареєстрована за цією адресою, а була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка на той час належала їй, проте квартира використовувалася як офісне приміщення і там ніхто не проживав. Її було продано у серпні 2011 року. Однак, вона була твердо впевнена, що її мати була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Наголошує, що після смерті матері вона звернулася до паспортного відділу ЖЕКа, для того щоб виписати мати з квартири на підставі свідоцтва про смерть і вона була в повній упевненості, що знімала її з реєстрації з квартири [INFO] , а не 98. ЇЇ мати перед смертю дуже важко хворіла, була лежачою хворою, без свідомості близько трьох місяців. Їй доводилось доглядати за нею лежачою і працювати по основному місцю роботи, що було важко і дуже позначилося на її душевному стані. Далі, маючи намір оформити документи про право власності на спадщину належним чином, 24 червня 2020 року вона звернулася до нотаріуса. Проте, під час вивчення документів нотаріусом з`ясувалося, що місце реєстрації її матері не співпадає з місцем знаходження спадкового майна та її зареєстрованим місцем проживання. Їй було роз`яснено, що вона має приймати спадщину шляхом подання заяви. 02 листопада 2020 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому, їй було роз`яснено, що питання про призначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Спадкове майно Ѕ частина квартири до теперішнього часу знаходиться за її зареєстрованим місцем проживання і перебуває у її володінні та користуванні. На час смерті її мати також фактично проживала з нею за цією адресою за місцезнаходженням спадкового майна, тому вона добросовісно помилялась, вважаючи, що прийняла спадщину. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні 26 січня 2021 року в якості свідка позивач [PERSON] суду повідомила, що їй та її матері - [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] по Ѕ частині кожній. У вказаній квартирі вони з матір`ю проживали разом. Вона була зареєстрована за даною адресою та вона була впевнена, що матір також зареєстрована у даній квартирі. [INFO] її мати померла. Заповіту її мати не залишила, інших спадкоємців, крім неї, також немає. Оскільки вона постійно проживала з матір`ю, то після смерті матері вважала, що прийняла спадщину автоматично. Однак, у червні 2020 року, отримавши довідку про склад сім`ї, вона дізналась, що її мати хоча і проживала разом з нею у квартирі [ADDRESS] , однак зареєстрована була у квартирі [ADDRESS] належала їй на праві власності, однак для проживання дана квартира не використовувалась, а використовувалась як офісне приміщення. З якої причини її мати була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , а не у квартирі [ADDRESS] , їй невідомо. Інформацію щодо місця реєстрації матері після смерті останньої вона не перевіряла, оскільки була впевненою, що матір зареєстрована з нею за однією адресою. Допитана в судовому засіданні 10 лютого 2021 року в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] з 1997 року. [PERSON] та її мати [PERSON] проживали у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку та у них спільний тамбур. Коли [PERSON] померла, то всі були засмучені. Позивач [PERSON] була єдиною дитиною [PERSON] , а тому позивач вважала, що прийняла спадщину після смерті матері. На момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] проживала разом з матір`ю. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Люботін Харківської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 21 грудня 1995 року (а.с. 15-16). Дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 16 грудня 1994 року шлюбу з [PERSON] , актовий запис № 1569, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 16 грудня 1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська (а.с. 19). Батьками позивача [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Міським бюро РАЦС м. Люботін Харківського району 23 вересня 1966 року, актовий запис № 366 (а.с. 20). [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27 липня 2010 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5222 (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] : ј частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 вересня 1995 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно з розпорядженням від 19.09.1995 року № 2871 (а.с. 9), ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 квітня 2000 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-915 (а.с. 10). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіту не залишила, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60875274 від 10 липня 2020 року (а.с. 44 (зворотній бік) - 45). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У частині 1 статті 1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 10 липня 2020 року позивач звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , зазначивши, що спадщину за законом після смерті матері вона прийняла згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 39 (зворотній бік)), у зв`язку з чим 10 липня 2020 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 337/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 39-52), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60875245 від 10 липня 2020 року (а.с. 44). Однак,\~постановою державного\~нотаріуса Третьої\~дніпровської державної\~нотаріальної контори\~Хилько Л.А.\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~від 02\~листопада 2020\~року [PERSON] \~було відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~частину квартири\~ [ADDRESS] ,\~після померлої\~ [INFO] матері\~ [PERSON] (а.с. 51 (зворотній бік) - 52). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що [PERSON] заява про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк до 27 січня 2011 року до нотаріальної контори не подавалась та з наявних у справі документів вбачається, що [PERSON] на день смерті не була зареєстрована з померлою [PERSON] , тобто факт прийняття спадщини спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем не підтверджується. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] наполягала на тому, що пропустила встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про те, що її мати [PERSON] була зареєстрована не разом з нею, а за адресою: [ADDRESS] , вона дізналась лише у червні 2020 року, коли отримала довідку про склад сім`ї, а до цього вона була впевнена, що [PERSON] була зареєстрована з нею за адресою: [ADDRESS] , та при цьому [PERSON] постійно проживала з нею за цією адресою, та вважала, що прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З пояснень допитаної під час розгляду справи свідка [PERSON] та допитаної в якості свідка позивача [PERSON] судом встановлено, що позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і на день смерті [PERSON] , тобто станом на 27 липня 2010 року, а тому позивач вважала, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому, про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачу не було відомо до червня 2020 року. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, матеріали справи не містять. Враховуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] на час відкриття спадщини фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , хоча і була зареєстрована за іншою адресою - [ADDRESS] , у квартирі, розташованій в тому ж будинку. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3\~ ст. 1268 ЦК України\~про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що позивач пропустила строк для подання заяви\~про прийняття\~спадщини за\~законом,\~яка відкрилась\~після смерті\~ [PERSON] , з поважної причини, оскільки вважала, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦКУ. За таких обставин, оскільки [PERSON] з поважної причини пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , - два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved