Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 12 серпня 2006 року, посилаючись на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим тривалий час подружніх відносин вони фактично не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження суперечить її інтересам. Майнові спори між ними відсутні. Їхня малолітня дочка [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просить суд його задовольнити, оскільки з вересня 2015 року вона і відповідач разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Просила розглянути справу за її відсутності, сплачений при подачі позову судовий збір із відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 12 серпня 2006 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 460. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Суд встановив, що з вересня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved