Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку за вищевказаною адресою. Окрім неї та дочки, в будинку зареєстрований відповідач, який був членом її сім`ї як співмешканець. Через неправомірну поведінку відповідача стосунки між ними припинились. Останній виселився з будинку, однак залишився бути зареєстрованим. На її неодноразові звернення знятись з реєстрації відповідач відмовляється. Упродовж року в будинку він не проживає, зв`язків не підтримують. Через реєстрацію відповідача в будинку не може реалізувати своє право на субсидію і це викликає певні непорозуміння із чоловіком, з яким одружилась в березні 2019 року. Відповідач має інше житло, у її будинку зареєстрований лише формально, тому зняття його з реєстрації не порушить його житлових прав. Позивач в канцелярію суду подала заяву, у якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.09.2015 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2015 року. Відповідно до виданої Рівненською сільською радою Любомльського району довідки від 18.03.2020 року у вищевказаному будинку окрім позивача, її дочки [PERSON] також зареєстрований відповідач [PERSON] , як колишній співмешканець позивача. З інформації Любомльського відділу поліції від 04.09.2019 року вбачається, що 25.03.2018 року мало місце звернення до відділу поліції з приводу неправомірних дій відповідача стосовно дочки позивача (намагався її вдарити). Складеними в.о. старости Гущанського старостинського округу Рівненської сільської ради Любомльського району за результатами опитування свідків, якими у тому числі є сусідами позивача, актами від 11.09.2019 року та від 18.03.2020 року стверджено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача з лютого 2019 року. 01.03.2019 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є власником спірного житла. Відповідач у ньому проживав і зареєструвався як співмешканець позивача, проте їх стосунки припинились та позивач в березні 2019 року уклала шлюб з іншим чоловіком. Відповідач у будинку не проживає уже більше року і упродовж усього цього періоду житлом не цікавився. Отже, очевидним є те, що відповідач з власної ініціативи виселився з будинку, у ньому не проживає, жодного інтересу не проявляє у зв`язку з припиненням стосунків з позивачем. Такі причини відсутності в будинку в розумінні житлового законодавства не є поважними, тому підстави для подальшого збереження за відповідачем права користування цим житлом не вбачаються. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved