Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

У провадженні суду перебувала вищевказана справа.Позивач у листопаді 2020 року через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування шкоди, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн, витрати на проведення дослідження в розмірі 4 000,00 грн та судові витрати. 27 січня 2021 року судом винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 128 000,00 грн, витрати на проведення дослідження в розмірі 4 000,00 грн та судовий збір у розмірі 1 280,00 грн. 08 лютого 2021 року позивач [PERSON] через свого представника подав до суду заяву про відшкодуваннявитрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 360,00 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2021 становить 12 296,52 грн. У обґрунтуванні своїх вимог зазначив, що представник позивача надав детальний опис робіт, відповідно до якого вартість аналізу спірних правовідносин, вивчення наданих документів та формування правової позиції тривалістю 30 хвилин становить 60,00 Євро. Вартість складання позовної заяви тривалістю 2,5 год становить 300,00 Євро. На підтвердження фактично понесених витрат представником надано акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію про сплату послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 12 296,52 грн, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2021 становить 360,00 Євро. Дослідивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 09.11.2020, свідоцтво, ордер, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію про сплату послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 12 296,52 грн, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2021 становить 360,00 Євро. Також надано детальний погодинний розрахунок за проведені роботи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені відповідачем витрати у сумі 12 296,52 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що вони не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 12 296,52 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved