Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, уточнивши свої вимоги заявою від 17.05.2018 року (а.с.140) просила суд заборонити знаходитися іншим особам у приміщенні квартири [ADDRESS] і [PERSON], як особі яка втратила право користування житлом, згідно скасування усної домовленості на користування співвласником 1/3 житлового примішення вказаної квартири. Просила вказати в рішенні суду, що в приміщенні квартири [ADDRESS] мають право користування інші особи тільки з письмової згоди співвласників на даний час [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] На підставі усної домовленості із позивачем з 2016 року у зазначеній квартирі разом із сином позивача почала проживати його дружина [PERSON]. Відповідач почуває себе господинею у квартирі позивачки, провокує її на конфлікти, перекладає речі, що призводить до того, що позивач втратила спокій та навіть не бажає після роботи повертатися додому. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла до провадження судді Нікітіної С.Й. та ухвалою суду від 15.02.2017 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 14.07.2017 року суддею Нікітіною С.Й. заявлено самовідвід по справі, у зв'язку з тим, що суддею Нікітіною С.Й. раніше ухвалене рішення по справі за позовом [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», за участі третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власної на житло, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення реєстрації. В результаті заявлено самовідвіду справа, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. та ухвалою суду від 24.07.2017 року прийнята до провадження. У зв'язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. для розгляду по суті. Справа надійшла судді Бондар В.Я. 16.01.2018 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Бондаря В.Я. від 17.01.2018 року постановлено відкрити провадження по справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче судове засідання на 06.02.2018 року. У зв'язку із неявкою сторін, підготовче засідання 06.02.2018 року не відбулося. Наступне підготовче засідання було призначено на 26.02.2018 року. У зв'язку із перебуванням головуючого судді в службовому відрядженні, підготовче засідання 26.02.2018 року не відбулося. Наступне підготовче засідання було призначено на 16.03.2018 року. З метою належного повідомлення відповідача, підготовче засідання 16.03.2018 року було відкладено на 17.04.2018 року. За результатами підготовчого засідання 17.04.2018 року суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 27.04.2018 року. У підготовчому засіданні 27.04.2018 року суд оголосив перерву до 30.05.2018 року. За результатами підготовчого засідання 30.05.2018 року, у зв'язку із прийняттям до провадження заяви про зміну предмету позову та необхідністю надання часу відповідачу для надання відзиву, суд оголосив перерву до 20.07.2018 року. У підготовчому засіданні 20.07.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 16.10.2018 року. У судове засідання 16.10.2018 учасники справи не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до клопотання (а.с. 128), просила відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з тим, що не проживає за адресою: [ADDRESS] та просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надала до суду заяву (а.с. 121), відповідно до якої, підтримала позовну заяву, просила розгляд справи здійснювати за своєї відсутності. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.02.2005 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (а.с. 143). Також [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS], що підтверджується зазначеним свідоцтвом про право власності на житло від 03.02.2005 виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Місце проживання відповідача [PERSON] з 22.06.2007 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї. Виходячи із факту реєстрації місця проживання відповідача за іншою адресою, не проживання станом на теперішній час у квартирі [ADDRESS], та волі власника майна, - суд приходить до висновку про наявність, у відповідності до ч. 2 ст. 406 ЦК України, обставин, які мають істотне значення, для припинення сервітуту (права користування відповідачем квартирою № 18 по вул. Фонтанська дорога 55-А, м. Одеса). За таких обставин і правових підстав позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. У задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог щодо заборони знаходитися іншим особам у приміщенні квартири [ADDRESS] і [PERSON], як особі, яка втратила право користування житлом, згідно скасування усної домовленості на користування співвласником 1/3 житлового приміщення по [ADDRESS] [PERSON]; вказати в рішенні суду, що в приміщенні квартири [ADDRESS] мають право користування інші особи тільки з письмової згоди співвласників на даний час [PERSON] та [PERSON] - суд відмовляє з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Частиною 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, порушення, можливість порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом. Позивачем не зазначено, за захистом якого порушеного права він звернувся до суду, обставини, що підтверджують його вимоги і докази, на підставі яких, суд може встановити зазначені обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач фактично не проживає в квартирі позивача на даний час, захист порушеного права на майбутнє не передбачене цивільним процесуальним законодавством, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, що ґрунтується на підставі вищенаведеного. У позовній заяві [PERSON] просить суд судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.700766286.1 від 06.02.2017 року. З трьох позовних вимог відповідно до заяви про зміну предмету позову, судом задоволено одну, тому з відповідача підлягає стягненню сума сплачено судового збору у розмірі 1/3 від 640 грн., що становить 213 грн. 34 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial