Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року Румянцевим О.П. цивільну справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 2010 року. В шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Дитина має всі необхідні умови для проживання, нормального розвитку та виховання, проведення дозвілля, і на даний час вона особисто несе всі необхідні матеріальні витрати на утримання дитини. Відповідач не бере участі у вихованні дитини. Сумісне життя з відповідачем не склалося, на теперішній час між ними припинені подружні стосунки, проживають окремо та не ведуть спільного господарства і вона має намір розірвати шлюб з відповідачем. У зв'язку з тим, що між подружжям припинено проживання однією сім'єю, а малолітня дочка проживає разом з нею та з відповідачем не досягнуто добровільної згоди щодо місця проживання дитини, вважає за необхідне з метою захисту прав та законних інтересів дитини визначити в судовому порядку її місце проживання з нею. Просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача було залученоОрган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Позивач в судове засідання не з'явилася. Відповідно до поданого клопотання просила суд позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача на судове засідання з'явилися. Вказали, що вони не заперечують проти проживання дитини з матір'ю. З моменту припинення шлюбних відносин з осені 2017 року [PERSON] позбавила його можливості спілкуватися із донькою. Ним неодноразово вживалися заходи щодо мирного врегулювання питання його участі у вихованні дитини, однак колишня дружина в категоричній формі заборонила йому спілкуватися та бачитися із дитиною. З моменту припинення шлюбних відносин він доньку не бачив. Де проживала [PERSON] після припинення відносин йому невідомо. Він лише знає, що колишня дружина проживає в Івано-Франківську. Вважає, що зверненням до суду із позовом про визначення місця проживання дитини позивач мала на меті виключно отримання законних підстав для позбавлення його права на спілкування із донькою і жодним чином не мала на меті захист інтересів їх спільної дитини, оскільки фактично на момент звернення до суду із даним позовом спір між ними про визначення місця проживання дитини був відсутній, а він зі свого боку лише намагався реалізувати своє законне право на спілкування із донькою. Також вважає, що рішення суду необхідно позивачеві виключно, щоб мати змогу виїжджати за кордон з дитиною без його згоди. Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради в судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в ході судового розгляду і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 червня 2010 року в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №332, прізвище дружини після одруження «[PERSON]». В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.09.2012 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №487 від 04.04.2012 року. Відповідно до листа Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію з місця проживання управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління в Дніпропетровській області від 14.01.2019 року №20/4, [PERSON], [INFO] зареєстрована разом з батьком [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає: «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили». Згідно з ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6). Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпрі ради дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], даний висновок затверджений Самарською районною у місті Дніпрі радою 20.06.2018 року №2-17/979 ( а.с.88-90). Як зазначив в судовому засіданні відповідач позивач звернулася до суду з безпідставним позовом, оскільки відсутній предмет спору. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутністю предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська та між сторонами наявний спір щодо визначення часу та місця спілкування та участі батька у вихованні малолітньої дитини. Судом встановлено, що позивач разом з дитиною проживає з грудня 2018 року в м. Івано-Франківськ. Так, згідно з листом Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14.12.2018 року № К-1158/01-08, [PERSON] навчається у 1-Б класі Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 Івано-Франківської міської ради. До даного закладу освіти зарахована з 01.09.2018 року на підстави заяви матері, [PERSON], від 18.04.2018 р. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що дитина разом з матір'ю до вересня 2018 року проживала: [ADDRESS], а з грудня 2018 року проживає разом з матір'ю [ADDRESS]. Позивач орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору оренди від 01.12.2018 року. Термін оренди до 01.12.2019 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту та вбачається конфлікт щодо існуючих прав та обов'язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не заперечує проти проживання на дитини з матір'ю, однак бажає приймати активну участь у вихованні дитини, проте позивач не надає йому такої можливості та з осені 2017 року він позбавлений можливості спілкуватися з донькою. Позивач в своїй позовній заяві посилалась на ту обставину, що відповідач вчинив протиправні дії, про що Яремчанським ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, шо свідчить про схильність відповідача до протиправної поведінки та нехтуванню загально прийнятим моральними нормами, які склалися в суспільстві, а відтак проживання дитини разом з відповідачем буде вкрай шкідливим та може мати незворотні наслідки. Проте суд не може взяти до уваги зазначені обставини так як вони не впливають на вирішення вимог про визначення місця проживання дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду належних доказів якими підтверджується наявність спору про визначення місця проживання дитини, та з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи суд не може взяти до уваги висновок органу опіки та піклування, так як він є необґрунтованим та не ґрунтується на фактичних обставинах справи, тому виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовної заяви та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed