overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

у лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 2900. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні на сімейне життя, ведення господарства. Протягом останнього року між ними постійно виникали сварки. Наразі між ними втрачено почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. З 2017 року проживають окремо. Вважає подальше спільне життя неможливим. Зазначила, що спору з приводу розподілу майна, а також місця проживання дитини між ними немає. Просила шлюб розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позовною вимогою позивача є розірвання шлюбу, яка визнана відповідачем, то суд ухвалює рішення щодо цієї визнаної відповідачем вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

у лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 21.10.2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність її згоди на примирення, те, що строк на примирення, який надавався судом, не дав позитивних результатів та сторони не примирилися, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.05.2009 року між нею та відповідачем виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області було зареєстровано шлюб, за актовим записом № 8. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось. З листопада 2013 року не підтримуються шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться, бюджет мають окремий. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. У підготовчому судовому засіданні від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позов визнає. У зв'язку з неявкою в підготовче судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог си. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 704 гривні 80 копійок в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.10.2011 року між нею та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, за актовим записом № 896. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. Подружні відносини припинені з грудня 2016 року. з того часу разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть. Примирення не можливе.За таких обставин подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача та дитини. У підготовчому судовому засіданні від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позов визнає. У зв'язку з неявкою в підготовче судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог си. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 704 гривні 80 копійок в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], який утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 2 000 грн. із заробітку відповідача. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини зменшила та просить стягувати аліменти в розмірі 1 200 грн. щомісяця на утримання дитини, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що він є працюючим, проте в даний час офіційно не працює, хоча на обліку в центрі зайнятості не перебуває.. Має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу, утримує фактично дружину, її неповнолітню дитину та їх спільну дитину, тому згоден сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши доводи позивач та її представника, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини є відповідач. Дитина утримується матір»ю, ці обставини визнаються відповідачем. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку нерегулярно, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1 200 грн. але не менш як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із заробітку (доходу) відповідача щомісяця. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач є працюючою особою, як пояснив у судовому засіданні фактично утримує дружину, дитину дружини від першого шлюбу та їх спільну дитину, тобто фінансово спроможний забезпечувати теперішню сім»ю. [PERSON] має за законом обов»язок утримувати малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 2 статі 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитини визначений законом і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, з врахуванням віку дитини, навчання у школі, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має становити 1 200 грн. щомісяця на утримання дитини. При цьому суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 1 500 грн. із заробітку відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини зменшила та просить стягувати аліменти в розмірі 1 200 грн. щомісяця на утримання дитини, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що він є працюючим, проте в даний час офіційно не працює, хоча на обліку в центрі зайнятості не перебуває. на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, тому згоден сплачувати аліменти в розмірі 1 200 грн. на утримання дитини щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 листопада 2012 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини є відповідач. Дитина утримується матірю, проте частково утримується і батьком, ці обставини визнаються сторонами. Відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1 200 грн. але не менш як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із заробітку (доходу) щомісяця. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач є працюючою особою, як пояснив у судовому засіданні на обліку у центрі зайнятості не перебуває, тобто фінансово спроможний забезпечувати сина. [PERSON] має за законом обовязок утримувати малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, з врахуванням віку дитини, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має становити 1 200 грн. щомісяця на утримання дитини. При цьому суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 14 червня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, актовий запис №208 розірвати. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 червня 1997 року (арк.с.8). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (арк.с.9). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 21 вересня 2013 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 535 - розірвати. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки, ведення спільного господарств. Фактичні шлюбні відносини припинені з травня 2017 року. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21 вересня 2013 року (арк.с.5). Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (арк.с.6). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.06.1996 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 17.03.2002р.н. З 01 березня 2016р. шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин відсутності взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спору про поділ майна не має, примирення неможливе. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серії І-НО № 354684 від 01.06.1996 року, сторони 01.06.1996 року зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, про що складено відповідний актовий запис за № 293 та видано свідоцтво про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 17.03.2002р.н. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, сторони наполягають на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сімї немає, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сімю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved