Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області про стягнення невиплаченої допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, посилаючись на те, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.01.2015 року задоволено її позовні вимоги та визнано неправомірними дії Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області щодо припинення нарахування та виплати їй допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області здійснити перерахунок, нарахування та виплату допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року вказана постанова залишена без змін. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, від представника позивача надійшла до суду заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутності, на заявлених вимогах наполягають. Представник відповідача в судове засідання засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], 20.05.2013 року народила доньку [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії І-ЖС № 225771. Відповідно до вимог законодавства позивач стала на облік в Управлінні соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області, особовий рахунок №4142295, їй була призначена допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку вона отримувала до 01.07.2014 року. У звязку з виїздом батьків з дитиною за кордон з 01.07.2014 року позивачу припинено відповідачем нарахування та виплату вказаної соціальної допомоги. Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.01.2015 року задоволено її позовні вимоги та визнано неправомірними дії Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області щодо припинення нарахування та виплати їй допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року, передбачених ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Зобов'язано Управління соціального захисту населення Токмацької міської ради Запорізької області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити допомогу при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2014 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року вказана постанова залишена без змін. Як передбачено ч. 3 cт. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 07.10.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанову про повернення виконавчого листа №328/4584/14-а виданого 09.06.2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області по вищевказаному рішенню суду, в зв'язку з неможливістю здійснення виконавчого провадження. Коштів боржнику на виплату заборгованості не виділено, ухвалою суду від 28.09.2015 року у справі №328/4584/14-а відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення, рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів виконується Казначейством. З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду відповідачем здійснено розрахунок невиплаченої допомоги при народженні дитини за період з 01.07.2014 року по 31.05.2015 року в розмірі 8910,00 грн. та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років,за період з 01.06.2014 року по 30.09.2015 року в сумі 520,00 грн., яку позивачу не виплачено через відсутність коштів у боржника, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Разом з тим, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. Крім того, невиконання рішення суду через відсутність коштів у боржника суперечить, як законодавству України, так і міжнародному праву. Так, ч. 5 ст. 124 Конституції України прямо передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Рішенням Європейського суду з прав людини (справа «Півень проти України», ст.51, Заява № 56849/00) Страсбург, 29 червня 2004 року визначено, що невиконання рішення суду не має жодної законної підстави, відсутність бюджетних коштів не може бути такою підставою. Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої соціальної допомоги, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів. Відповідно до ч. 2 ст. 3 «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання даного рішення суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ». Так, п. 3 Порядку передбачає, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники(бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну), про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В силу дії ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А отже, така заборгованість відповідача в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками. Тому враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано збитки у сумі недоотриманої нею згідно Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до трьох років. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обгрунтовність позовних вимог позивача, а тому позов [PERSON] слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,20 грн. судового збору На підставі викладеного,

Outcome: approved