Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року їй виділено в користування кімнату [ADDRESS], інші кімнати [ADDRESS] в даній квартирі виділено в користування відповідачам, у спільному користуванні залишено кухню, ванну, коридор, вбиральню та вбудовану шафу. Позивач зазначила, що приймаючи дане рішення Оболонський районний суд м. Києва виходив з того, що [PERSON], як учаснику приватизації даної квартири, належить на праві власності 1/6 частина квартири [ADDRESS] Крім того, вона успадкувала 1/36 частину даної квартири після смерті свого чоловіка [PERSON] Таким чином, [PERSON] стверджувала, що її частка у згаданій квартирі складає 7/36 частин або 13,3 кв.м житлової площі. Крім того, вищевказаним рішенням суд встановив, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні квартирою. З цих підстав позивач просила суд вселити її у квартиру [ADDRESS] До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила суд визнати за нею право власності на 7/36 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 119,70 кв.м, в тому числі житловою площею 68,40 кв.м., а також вселити її у квартиру [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача позов своєї довірительки з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на 7/36 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 119,70 кв.м, в тому числі житловою площею 68,40 кв.м. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на майно від 10.09.1998 року квартира [ADDRESS] загальною площею 120,30 кв.м належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с.14). Крім того, [INFO] помер [PERSON] і після його смерті позивач [PERSON] успадкувала 1/36 частину квартири [ADDRESS] (а.с.11). Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 120,30 кв.м. Вона обладнана балконом площею 5,00 кв.м та складається з п'яти кімнат житловою площею 68,4 кв.м, у тому числі: перша кімната площею 11,6 кв.м, друга площею 12,2 кв.м, третя площею 16,7 кв.м, четверта площею 9,6 кв.м, п'ята площею 18,3 кв.м (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що незважаючи на наявність зареєстрованого права власності у позивача на зазначену частку у спірній квартирі, а також норми ст.317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, судом встановлено, що відповідачі своїми протиправними діями створюють перепони позивачу для користування квартирою. Таким чином, даним судовим рішенням встановлено, що позивачу чиняться відповідачами перешкоди у користуванні спірною квартирою. Ч.1 ст.368 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з положеннями ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згоди про порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками не досягнуто. Позивач стверджувала, що 1/6 частина квартири [ADDRESS] належить їй як учаснику приватизації та 1/36 частина даної квартири була успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON], а тому просила суд визнати за нею право власності на 7/36 частин квартири [ADDRESS] загальною площею - 119,70 кв.м, в тому числі житловою площею - 68,40 кв.м. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст.60 ЦПК України покладає на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивачем та його представником надано суду докази на підтвердження того, що відповідачі чинили та чинять [PERSON] перешкоди у користуванні нею квартирою [ADDRESS] (документи на підтвердження звернення до правоохоронних органів щодо чинення відповідачами перешкод позивачеві у користуванні квартирою - а.с.13, належним чином засвідчена копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року - а.с.6-8), відповідачем [PERSON] не спростувано твердження позивача, що остання не може проживати у спірній квартирі, коли забажає. Окрім цього, позивачем заявлено вимогу про її вселення у квартиру [ADDRESS] Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved