Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив звільнити його від обов`язку зі сплати аліментів та від сплати заборгованості з аліментів, починаючи з 01 січня 2020 року. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2017 року з нього стягнуто на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На момент винесення судового наказу діти проживали разом з матір`ю, однак із січня 2020 року діти проживають разом з батьком і з того часу знаходяться на його утриманні, за адресою батька зареєстровано їх місце проживання. У зв`язку з цим [PERSON] припинив сплачувати аліменти. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та підтвердила, що діти справді проживають з батьком починаючи із січня 2020 року. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачка в судовому засіданні визнала позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про прийняття визнання позову відповідачкою та ухвалення рішення про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. Згідно із ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З аналізу положень ст. 179 - 181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. У силу вимог ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням. Аліменти на дитину підлягають сплаті тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком починаючи із січня 2020 року є обставиною, що має істотне значення і є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки, а також звільнення від сплати заборгованості з аліментів, яка утворилася із січня 2020 року. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказане суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved