Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач зазначив, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву б/н від 04.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.08.2020 року має заборгованість у розмірі 11356,68 грн., яка складається з: 5031,95 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 1808,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4516,21 грн. - пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2102 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.83-84). Станом на 13.01.2021 року відзив на позовну заяву до Бобринецького районного суду Кіровоградської області не надійшов. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача. Не заперечив проти винесення судом заочного рішення суду (а.с.68). Відповідач в судові засідання 10.12.2020 року, 13.01.2021 року повторно не з`явився, про час, місце та дати судових засідань повідомлений належним чином, шляхом направлення копії позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів та судових повісток за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] , а також шляхом розміщення виклику на веб-сторінці Бобринецького районного суду Кіровоградської області веб-сайту «Судова влада України» (а.с. 85, 96). Про причини неявки в судові засідання суд не повідомив. Згідно із інформацією, зазначеною у повідомленнях про вручення поштового відправлення, копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів та судові повістки відповідачу не вручено, а поштові відправлення повернуті до суду з відмітками «адресат не проживає» на 10.12.2020 року (а.с.94), «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.101-102). Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір без номеру з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно зі змістом якої останній згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.22). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 04.10.2011 року, яка підписана [PERSON] , сторони погодили базову процентну ставку за користування кредитом 2,5% в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році); розмір та строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) /30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.23). На підтвердження факту отримання кредиту та розміру заборгованості [PERSON] позивачем надано виписку про рух коштів за договором б/н станом на 20.08.2020 року (а.с. 24-31), розрахунки заборгованості (а.с.7-19), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.20) та довідку про видані за договором картки клієнту (а.с.21). Наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача (а.с.32-55). Згідно з розрахунками заборгованості (а.с.7-19), заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 18.08.2020 року становить 11356,68 грн., і складається з: 5031,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1808,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4516,21 грн. - пеня. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Наданими позивачем на підтвердження позовних вимог Умови та Правил надання банківських послуг визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 04.10.2011 року б/н, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тарифи суду надані не були. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч.6 ст.81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Отже, оскільки додані банком Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а відтак вони не є належними доказами у справі. Разом з тим, 04.10.2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом 2,5% в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році); розмір та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним в розмірі 7% від заборгованості; порядок нарахування пені 1 за кожен день прострочення кредиту та пені 2 в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз і місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с.23). Тому, довідка про умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна» розцінюється як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 04.10.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено з підписаної позичальником довідки про умови кредитування банк встановив два види пені: пеня (1) - базова відсоткова ставка за договором /30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту та пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Аналізуючи наданий суду розрахунок заборгованості банком нарахована пеня за період з 01.03.2019 року по 30.09.2019 року за прострочення зобов`язання в сумі 3566,21 грн. та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 950 грн. Однак в довідці про умови кредитування не передбачено сплату пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Крім того, фактично банком нараховано дві пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.03.2019 року по 30.09.2019 року. Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17). Таким чином, вимоги банку в частині стягнення з відповідача пені в сумі 950 грн.задоволенню не підлягають. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з наведеним у розрахунку банку розміром відсотків 86,4% річних нарахованих на прострочений кредит в сумі 1808,52 грн., оскільки в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування наявність такої письмової домовленості між банком та відповідачем відсутня, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписаний позичальником, а тому не може вважатися складовою укладеного між сторонами кредитного договору, в зв`язку з чим наведений у розрахунку розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит 86,4% річних є неправильним. Тому суд робить висновок, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Аналізуючи розрахунок заборгованості, наданий банком, заборгованість за процентами виникла за період з 01.10.2019 року по 18.08.2020 року, тобто за 323 дні, тому стягненню за 3 відсотка річних підлягає 133,59 грн. (5031,95 х 3 : 100 х 323 = 133,59, де 5031,95 - сума простроченої заборгованості, 323 - кількість днів прострочення). Всього сума трьох процентів річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 133,59 грн. і підлягає стягненню з відповідача. З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 04.10.2011 року в загальній сумі 8731,75 грн., з яких: 5031,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 133,59 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та 3566,21 грн. пені. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1618,54 грн.

Outcome: partial