Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У лютому 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Виконкому Красногорівської міської ради, заінтересована особа: Комунальне підприємство «Мар'їнське Бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, посилаючись на те, що при житті її сину [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову жилого будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У впродовж 1991 року син самостійно на власні кошти побудував за вказаною адресою двоповерховий будинок з підвальним поверхом, мансардою та прибудовою. Згідно до законодавства син позивачки не зареєстрував належним чином право власності на жилий будинок. [INFO] року син позивачки помер, після якого залишилася спадщина на недобудовану будівлю з господарськими побудовами. Спадщина фактично позивачкою була прийнята шляхом проживання в будинку. Спадкоємцем першої черги є тільки вона від прийняття спадщини не відмовилася. Позивачка мала намір оформити спадщину, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що домоволодіння не було належним чином зареєстроване, тому вона просила суд визнати за нею право власності на недобудовану домобудівлю з господарськими побудовами. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2008 року позовні вимоги задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS], Донецька область, що складається із двоповерхового жилого будинку (А-1), підвального поверху (Ап), мансарди (мс), прибудови до жилого будинку (а-1), на загальну суму 102762 грн., за правилами спадкування. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову. Вважає, що рішення суду є незаконним, прийнятим із порушенням норм матеріального права і таким, що порушує права відповідача на частину спадщини. Зокрема вказує, що на момент смерті батька [PERSON] відповідач був неповнолітнім, а тому вважає, що спадщину прийняв, бо не відмовлявся він неї. Вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову [PERSON] у зв'язку із тим, що батько апелянта [PERSON] не набув для себе права власності на домоволодіння [ADDRESS], адже рішенням виконкому Красногорівської міської ради від 29.0.3.1990 року його батькові [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва нового жилого будинку по [ADDRESS]. Побудувавши будинок, оформити право власності відповідним чином батько не встиг. Документа, що підтверджував би право власності на цей будинок, батько не отримав, а тому вважає, що у суду не біло правових підстав для задоволення цього позову. 6 червня 2010 року позивач [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняли її діти син [PERSON] і донька [PERSON]. Цей факт підтверджений матеріалами спадкової справи, що надійшли з Красногорівської державної нотаріальної контори. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 5 травня 2014 року до участі у справі у якості правонаступників позивача [PERSON] залучені її діти син [PERSON] і донька [PERSON]. В засіданні апеляційного суду представник [PERSON] - [PERSON] апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити. [PERSON] та [PERSON] а зсідання апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшла заява с просьбою розглядати справу у його відсутність. Апеляційну скаргу просить задовольнити. Від [PERSON] надійшло електронне повідомлення з проханням відкласти розгляд справи. Вказаний факт свідчить про те, що вона повідомлена про час та місце розгляду справи. Проте, відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Враховуючи, що [PERSON] повідомлена про час та місце розгляду справи, справа призначалась до розгляду в апеляційному суді неодноразово і відкладалась слуханням через неявку сторін по просьбі [PERSON], апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін, що не прибули до суду. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позов [PERSON] обґрунтований, а відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають, зокрема, батьки, тому у позивачки є всі підстави для визнання за нею права власності на спірний будинок. Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення виконкому Красногорівської міської ради народних депутатів від 29 березня 1990 року, [PERSON] надано земельну ділянку під будівництво нового жилого будинку по [ADDRESS]. Згідно із договором від 13 червня 1990 року укладеним між Виконкомом Красногорівської міської ради народних депутатів та [PERSON] останньому надано земельну ділянку у безстрокове користування для будівництва житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до довідки Міського КП «Мар'їнське БТІ» від 28 грудня 2007 року виданої [PERSON], відомості щодо реєстрації права власності на незакінчене будівництво житлового будинку за адресою: вул. [ADDRESS], Донецька область, відсутні. Як зазначено у позові, [PERSON] зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але останній було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на спірний будинок не оформлено у встановлений законом порядку. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином померлого та у відповідності до ст. 1261 ЦК України, яка становить, що у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, є спадкоємцем першої черги як і позивачка. Але судом першої інстанції, в порушення норм чинного законодавства, даний факт не взято до уваги, чим порушені права відповідача, як спадкодавця за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. В той же час, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набув права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходить лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок. Відповідно до абзацу 2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч.3 статті 331 цього Кодексу, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За умови наявності договору відведення земельної ділянки під забудову, дозвіл на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Відповідно до ст. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 8, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Виходячи з наведено, даний спосіб захисту, який обрала позивачка, не передбачений законодавством України, оскільки фактично спадковим майном права та обов'язки померлого як забудовника. Вимоги щодо визнання позивачки забудовником або визнання за нею права власності на будівельні матеріали (майнові права), останньою не заявлялись, а тому підстав для визнання за нею права власності на спірне будівництво не має. Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення. Тому рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed