Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У листопаді 2020 року, позивач, [PERSON] , звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до відповідача, [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 20426677 (двадцять мільйонів чотириста двадцять шість тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 00 коп., внесені відповідачем до статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517); визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп., внесені відповідачем до статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971); визнати спільною сумісною власністю подружжя оборотні грошові кошти суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя усі наявні у подружжя грошові кошти на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки, що складає 10213338 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 50 коп., внесеної відповідачем до статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки, що складає 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 коп., внесеної відповідачем до статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки, що складає 10213558 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп., внесених відповідачем до статутних капіталів ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517) та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971); зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; (а.с. 1-17). Свій позов мотивує, що 02.08.1990 р. між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Палацом одруження «Орджонікідзевським» м. Харкова, про що 02.08.1990 р. було зроблено відповідний актовий запис №1044. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року у справі 643/10399/17 вказаний шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у спільну сумісну власність нерухоме та рухоме майно, створило за спільні кошти товариство з обмеженою відповідальністю та приватне підприємство, а також спільно займалися підприємницькою діяльністю. Вказує, що 31 січня 2019 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що за взаємною згодою, під час укладання цього договору, сторони вирішили відійти від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя, та розділили з відповідачем спільне майно. Вказує, що до предмету вищезазначеного договору, сторони не включили корпоративні права, оборотні кошти СПД [PERSON] та кошти, які розміщувалися на депозитних рахунках. Зазначає, що під час перебування у шлюбі у 1994 році відповідач за рахунок спільних коштів подружжя зробив внесок у розмірі 20426677,00 грн. до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю «НАРГУС» та став його учасником, а у 1999 році зробив внесок у розмірі 500,00 грн. до статутного фонду приватного підприємства «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» та став його учасником. На підставі чого вважає, що відповідно до ч.2, ч.3 ст. 61, ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, має право вимагати від відповідача компенсацію вартості внесених ним коштів до статутних фондів юридичних осіб ТОВ «НАРГУС» та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» у розмірі 10213588 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп. Також зазначає, що 23 березня 2011 року відповідач зареєструвався суб`єктом підприємницької діяльності та відповідно до норм чинного законодавства України має право вимагати 50 % оборотних коштів від такої діяльності за час перебування у шлюбі, а саме з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року. Крім того вказує, що під час перебування в шлюбі з відповідачем, подружжя набуло грошові кошти, які містились на рахунках в Україні та за кордоном, але дане майно не було розподілено в рамках укладання договору про поділ майна подружжя, а тому позивач вважає за належне їх також поділити навпіл. Відповідач, [PERSON] , через свого представника, адвоката Гончарова Р.О., надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що після розірвання шлюбу дійшли домовленості з позивачем щодо поділу всього майна, яке перебувало в їх спільній власності, на підставі чого було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя від 31.01.2019 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №114. Крім того, погоджується з позивачкою, що за взаємною згодою, під час укладання цього договору, вони вирішили відійти від принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя та поділили спільне майно, таким чином щоб в повній мірі було враховані їх особисті інтереси. За вказаним договором позивачка отримала значно більшу частину спільного майна, ніж відповідач. Крім того відзначив, що відповідно пункту 3 Договору сторонами, за попередньою домовленістю, було визначено вичерпний перелік майна, яке було набуто під час їх перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти у спільну сумісну власність та може бути поділено між ними. Внаслідок чого, Сторони підтвердили, що будь-яке інше майно набуте ними разом чи окремо під час зареєстрованого шлюбу не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторони визначили, що Договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідністю зі справжньою їх волею та договором визначені всі істотні умови. Також зазначає, що позивач не зверталася до нього з пропозицією про внесення змін та доповнень до Договору щодо включення до його предмету корпоративних прав відповідача у господарських товариствах, оборотних коштів СПД [PERSON] та коштів, які розміщувались на депозитних рахунках, як того вимагає п. 14 договору. Крім того відзначає, що вказаний договір на даний час не визнано недійсним або розірваним, а отже врегульовує відносини між позивачем та відповідачем щодо поділу всього без виключення майна, яке було об`єктом права спільної сумісної власності між ними. Відповідач зазначив, що як в період шлюбу з позивачкою, так і на даний час, не був та не є зареєстрований, відповідно до закону, як суб`єкт господарювання, тобто фізична особа - підприємець, а тому позовні вимоги є надуманими. З цих підстав, до предмету договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя від 31 січня 2019 року, не могли бути внесені оборотні грошові кошти суб`єкта господарювання - фізичної особи - підприємця [PERSON] та внаслідок чого не могли бути поділені між сторонами цього договору, та як наслідок не можуть вимагатися позивачем оскільки фактично не існували та не існують. На підставі чого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 68-74). Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.00 год. 19.02.2021 року (а.с. 60). Відповідно до Ухвали суду від 27 квітня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя на 18 травня 2021 року на 11.50 год. (а.с. 240-241). Під час судового розгляду цивільної справи 16 червня 2021 року, представник позивача, адвоката Власюк К.П., заявила, що позивач відмовляється від частини позовних вимог, а саме: - визнати спільною сумісною власністю подружжя оборотні грошові кошти суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - визнати спільною сумісною власністю подружжя усі наявні у подружжя грошові кошти на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; - зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; Вказану заяву про відмову від позовних вимог підтримала в повному обсязі інший представник позивача, адвокат Салмон Л.Ю. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги: - визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 20426677 (двадцять мільйонів чотириста двадцять шість тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 00 коп., внесені відповідачем до статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517); - визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп., внесені відповідачем до статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971); - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки, що складає 10213338 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 50 коп., внесеної відповідачем до статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517); - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки, що складає 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 коп., внесеної відповідачем до статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971); - зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки, що складає 10213558 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп., внесених відповідачем до статутних капіталів ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517) та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971), та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Гончаров Р.О. проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, вислухавши пояснення сторін у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновками експертів. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1990 року, який було розірвано рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року (справа 643/10399/17) (а.с. 20). 31 січня 2019 року між ними було укладено договір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №114 (а.с. 21-23). Відповідно до п. 1 договору, майно, яке є предметом цього договору, є спільною сумісною власністю сторін та набуте ними у шлюбі. Пунктом 3 договору встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами, за спільні кошти набуто у спільну сумісну власність наступне Майно, яке визначається предметом цього Договору: - транспортний засіб (автомобіль) марки «Land Rover», модель «Range», тип «Легковий універсал - В», колір «Чорний», рік випуску «2009», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набутий на ім`я [PERSON] (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків 05.02.2010 року); - земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6322081503:00:000:0093, право власності на земельну ділянку серії ЯМ №841774 від 20.07.2012 року, виданого Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області; - земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6322081503:00:000:0094, право власності на земельну ділянку серії ЯМ №841775 від 20.07.2012 року, виданого Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області; - квартира [ADDRESS] , що набута на ім`я [PERSON] (належить на підставі договору купівлі - продажу, зареєстровано Харківською товарною біржею від 16.11.1994 року за р№НЗ-907; право власності зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 17.11.1994 року за р.№П-5-13521); - валютні цінності - грошові кошти у іноземній валюті у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України сторони, вирішили поділити Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зазначене вище, в натурі. (п. 4 договору). Відповідно до п. 6 договору, за взаємною згодою сторони вирішили відійти від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя. Згідно п. 7 договору, за взаємною згодою за цим договором в особисту приватну власність Сторони -1, [PERSON] переходить: - транспортний засіб (автомобіль) марки «Land Rover», модель «Range», тип «Легковий універсал - В», колір «Чорний», рік випуску «2009», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набутий на ім`я [PERSON] (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків 05.02.2010 року); - земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6322081503:00:000:0093, право власності на земельну ділянку серії ЯМ №841774 від 20.07.2012 року, виданого Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області; - земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6322081503:00:000:0094, право власності на земельну ділянку серії ЯМ №841775 від 20.07.2012 року, виданого Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області; За взаємною згодою за цим договором в особисту приватну власність Сторони -2, [PERSON] переходить: - квартира [ADDRESS] , що набута на ім`я [PERSON] (належить на підставі договору купівлі - продажу, зареєстровано Харківською товарною біржею від 16.11.1994 року за №НЗ-907; право власності зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 17.11.1994 року за р.№П-5-13521); - валютні цінності - грошові кошти у іноземній валюті у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США. Згідно з п. 10 договору, Сторони підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідністю зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, а також, що Договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи на Договорі. Відповідно до п. 14 договору, за згодою Сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладання додаткової угоди, посвідченої нотаріально. У такий спосіб здійснюються і розірвання договору. У разі виникнення спору питання вирішуватимуться в судовому порядку. У такому ж порядку вирішуватимуться питання, що стосуються тлумачення Договору чи визнання його недійсним. Як встановлено ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 64 Сімейного кодексу України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст. 69 Сімейного кодексу України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України). Отже, враховуючи наведене, суд робить висновок, що позивач разом з відповідачем, використовуючи своє право на поділ спільного майна за взаємною згодою, дійшли такої домовленості та розділили спільне майно, яке вони набули під час шлюбу, на власний розсуд. Крім того, як вказувала позивач в позові та підтвердив відповідач, сторони під час поділу спільного майна вирішили відійти від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя з метою всебічного задоволення інтересів сторін. Та як наслідок, уклали 31 січня 2019 року договір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №114. Як вбачається з цього договору, він був укладений сторонами без будь-яких застережень щодо поділу лише частини спільного майна, тобто було врегульовано поділ майна, яке позивач та відповідач вважали спільним майном та може бути між ними поділено. В п. 10 договору, Сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, а також, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. Доказів розірвання цього договору або визнання його недійсним сторонами до судового розгляду не надано. З договору не вбачається наявність будь-якого іншого майна, що належить на праві спільної сумісної власності сторін та може бути предметом поділу. Обґрунтування підстав, якими керувалася позивач щодо не включення корпоративних прав, оборотних коштів СПД [PERSON] та коштів, які розміщувалися на депозитних рахунках, до предмету цього договору до судового розгляду не надано. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 квітня 2018 року по справі №623/4279/15-ц (провадження №61-3652св18). Крім того, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Разом із тим з урахуванням положень ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12, 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. За роз`ясненнями п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. У зв`язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Відтак, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №638/19826/15-ц (провадження №61-26190св18). Представником позивача, адвокатом Власюк К.П., в позові про поділ майна було вказано, що під час перебування у шлюбі у 1994 році відповідач за рахунок спільних коштів подружжя зробив внесок у розмірі 20426677,00 грн. до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю «НАРГУС» та став його учасником, а у 1999 році зробив внесок у розмірі 500,00 грн. до статутного фонду приватного підприємства «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» та став його учасником. На підставі чого вважає, що відповідно до ч.2, ч.3 ст. 61, ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, має право вимагати від відповідача компенсацію вартості внесених ним коштів до статутних фондів юридичних осіб ТОВ «НАРГУС» та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» у розмірі 10213588 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп. Однак, на підтвердження вказаної вимоги було долучено лише безкоштовні запити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо проведеної державної реєстрації цих юридичних осіб (а.с. 24, 25). Вказані запити не містять дати їх формування та даних стосовно періоду часу актуальності інформації, що в них відображена. Внаслідок чого, надані докази не підтверджують чи робив [PERSON] внески за рахунок спільного майна та як наслідок був учасником зазначених юридичних осіб, який був розмір його частки в відсотковому та грошовому вимірах саме під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Будь-яких інших доказів на виконання вказаних положень закону позивачем чи її представниками не надано. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 20426677 (двадцять мільйонів чотириста двадцять шість тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 00 коп., внесені до статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517), визнання спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп., внесені до статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971), стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації Ѕ частки, що складає 10213338 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 50 коп., статутного капіталу ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517), стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки, що складає 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 коп., статутного капіталу ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971), зобов`язання [PERSON] сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки, що складає 10213558 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 50 коп., статутних капіталів ТОВ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 22628517) та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАРГУС» (код ЄДРПОУ - 30655971), в повному обсязі, як таких, що не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, як вже наводилося вище, у судовому засіданні 16.06.2021 року, представники позивача, адвокати Власюк К.П. та Салмон Л.Ю., заявили про відмову від частини позовних вимог. Відповідно, до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] : - визнати спільною сумісною власністю подружжя оборотні грошові кошти суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - визнати спільною сумісною власністю подружжя усі наявні у подружжя грошові кошти на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; - зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ оборотних коштів суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] за період з 23.03.2011 року по 11.05.2018 року; - зобов`язати [PERSON] сплатити на користь [PERSON] Ѕ суми усіх наявних у подружжя грошових коштів на рахунках у банківських установах в Україні та за кордоном; Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved