Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У лютому 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена заява, за якою заявник - [PERSON] , просить: -встановити факт мого проживання - [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] протягом п`яти років до часу відкриття спадщини в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування зазначає, що [INFO] померла мачуха заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 01.07.2020 року Заводським районним у м. Кам`янське відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 717. Померла [PERSON] була дружиною батька заявника [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, виданого Заводським районним у м. Кам`янське відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1290 та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 06.09.1991 року, виданого Дніпровським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 880. Після смерті батька [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 20.01.2021 року заявник оформив спадщину на 1/3 частину спадкового майна після смерті свого батька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, виданого йому Державним нотаріусом першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2021 року, а заінтересована особа [PERSON] , яка є онукою померлого [PERSON] також прийняла спадщину після смерті свого діда [PERSON] у зв`язку з відмовою своєї матері [PERSON] від спадщини на її користь, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, виданого Державним нотаріусом першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2021 року. За життя померла [PERSON] будь-родичів не мала, крім батька заявника [PERSON] , який помер раніше за неї [INFO] , будь-які заяви про прийняття спадщини після її смерті матеріали спадкової справи не містять. 20.01.2021 року заявник та його племінниця [PERSON] , яка є зацікавленою особою звернулись до Державного нотаріуса першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В. за видачею свідоцтв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на % частини квартири [ADDRESS] , але нам була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.01.2021 року, що підтверджується її копією. Згідно даних постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.01.2021 року вбачається, що заявник та зацікавлена особа [PERSON] звернулись 09.09.2020 року з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , тобто у 6-ти місячний термін після її смерті, про що була заведена спадкова справа № 616/2020. Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило, але у зв`язку з тим, що у заявника та [PERSON] були відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок з померлою [PERSON] , заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник мешкав разом однією сім`єю зі своїм померлим на цей час батьком [PERSON] та мачухою [PERSON] без реєстрації з 2014 року у зв`язку з тим, що вони потребували допомоги у зв`язку з похилим віком, вів з ними спільне господарство, покупав продукти та ліки, піклувався за ними, як за членами своєї сім`ї. Факт спільного проживання в квартирі [ADDRESS] з померлою мачухою [PERSON] підтверджується копією акту про проживання без реєстрації № 39 від 28.01.2021 року, складеного КП КМП «УКОЖФ» за участю сусідів квартир [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) згідно якого підтверджується факт спільного господарства між мною та померлими батьком та мачухою. Після смерті мачухи я та [PERSON] поховали її, що підтверджується копією рахунку на придбання ритуальних товарів від ФОП « [PERSON] » на суму 11 735,00 грн з наданням виписки з ЄДРПОУ ФОП [PERSON] 27.06.2020 року [PERSON] , яка є зацікавленою особою отримала від ПФУ у Дніпропетровській області одноразову допомогу на поховання у розмірі 6 666,36 грн у розмірі двох пенсій, які отримувала за життя [PERSON] що підтверджується копією разового доручення пенсійного фонду від 09.07.2020 року. Разом з позовною заявою заявником подано клопотання про витребування доказів, на підтвердження викладених обставин, а саме копію спадкової справи № 616/220 заведеної Першою кам`янською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] . Від заявника [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі наданих доказів, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Від представника заінтересованої особи Першої Кам`янської державної нотаріальної контори було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів та відповідно до чинного законодавства. Від заінтересованої особи [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів та відповідно до чинного законодавства Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, суд зауважує, що у постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) Верховний суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3 статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження 61-15926св). Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем факту постійного проживання із матір`ю на мент смерті, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню, Надаючи оцінку доказам, суд, на підставі внутрішнього переконання, вважає їх достовірними, оскільки їх свідчення узгоджуються між собою та за взаємним зв`язком із вищевказаними письмовими доказами, а саме відповідно до копії спадкової справи СР № 66380310 № 616/2020 після померлою [PERSON] померлої 27 червня 2020 року постановою від 20 січня 2021 року про відмову у вчинені нотаріальної дії відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердженого факту родинних відносин. Відповідно до акту № 39 виданого Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 28 січня 2021 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає фактично без реєстрації - [PERSON] , [INFO] починаючи з 2014 року по теперішній час. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2021 року виданого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. - свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частику у спадковому майні видано на ім`я [PERSON] , після померлого батька [PERSON] . Відповідно до копій документів про підтвердження витрат на поховання, всі виписані на ім`я - [PERSON] , що підтверджує факт організації та участі не лише у житті, а й у поховані. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Заінтересовані особи заперечень проти заявлених вимог не надали. Іншим способом встановити вказаний факт неможливо. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини. Тому вимоги заявниці підлягають задоволенню.

Outcome: approved