Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей, мотивуючи тим, що 23 серпня 2003 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадського стану Ровеньківського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 277 укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] року, [PERSON], [INFO]. Зазначає, що шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинились з серпня 2013 року, відповідач ухиляється від утримання дітей, виховання, не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний та духовний розвиток. Відповідач проживає в м. Лисичанськ Луганської області, працює, в позасудовому порядку домовитись про сплату аліментів з відповідачем не вдалось за можливе. Шлюб між сторонами розірвано 15 січня 2016 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заперечень на позовну заяву та заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що 23 серпня 2003 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадського стану Ровеньківського міського управління юстиції Луганської області, зареєстровано шлюб, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Від шлюбу у сторін є неповнолітні дитини: [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.2010 року (а.с. 13, 14). [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] являються внутрішньо переміщеними особами з м. Луганськ, та фактично проживають за адресою [ADDRESS] (а.с. 7, 15, 16). Відповідач проживає в м. Лисичанськ Луганської області та працює оперуповноваженим ВКП Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому позивач бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Тобто, судовим розглядом встановлено, що діти проживають з позивачем та повністю знаходяться на утриманні та вихованні останньої. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, при цьому має обов'язок, встановлений ст. ст. 84, 180 СК України. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, її стан здоров'я, потреби, та відповідача, який працює, має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі єдиної частки - 1\\3 від заробітку [PERSON] Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved