Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач 1, Банк), Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, м. Київ Алієва Гусейн Азіз Огли (далі по тексту - відповідач 2), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності. У позовній заяві позивач вказує на те, що 11.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та ним, як позичальником укладено договір кредиту №030.29-50/201-К згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 11,75 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 квітня 2022 року. Того ж дня було укладено договір іпотеки №030.29-50/201-К відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] . За умовами іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Світоч» м. Києва, м. Київ Алієвим Азіз Огли винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44665157 від 17.12.2018, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 12.12.2018, номер запису про право власності 29497316. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: договір іпотеки, серія та номер 030.29-50/201-К, виданий 11.04.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк». Він як іпотекодавець будь-яких вимог про усунення порушень ні від Банку, ані від іншої особи не отримував. Ввважає, що Банк набув право власності на нерухоме майно без законних на те підстав, а тому предмет іпотеки квартира № 5 вибула з володіння позивача поза його волею, без згоди позивача, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на це майно за Банком. Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень комунального підприємства «Світоч» у м. Києві Алієва ГусейнАзізОгли про державну реєстрацію права власності: 29497316 від 12.12.2018 року на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1723989680000; зареєстрованого за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019. Стягнути судові витрати по сплаті судового збору з відповідачів. Ухвалою суду від 21.02.2019 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.04.2019 заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону відчудження квартири [ADDRESS] . 01.04.2019 представником АТ «Альфа-банк» надано відзив згідно з яким зазначено про те, що 11.04.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 030.29-50/201-к на суму 100 000 доларів США. Крім того, між вказаними особами укладено іпотечний договір № 030.29-50/201-К відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Розділом 4 іпотечного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізацію. Представник відповідача 1 зазначає про те, що вчинення ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчого напису не позбавляє права кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, передбачений ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини не поширюється, оскільки звернення стягнення на квартиру позивача іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно із ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі іпотечного застереження, у позасудовому порядку. З викладених у відзиві на позов підстав представник за довіреністю просила відмовити у задоволення позовних вимог. 23.12.2019 представником Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відзив, в якому викладає, що відповідач 3 заперечує проти задоволення в частині вимог до Департаменту з наступних підстав. Позивач не звертався до відповідача 3 з відповідною заявою про скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 12.12.2008 № 29497316, а відтак не було відмови останнього. Посилається, що між позивачем та відповідачем 3 не виникали правовідносини щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вважає, що відповідач 3 є неналежним відповідачем по справі. Просив вирішити спір на підставі наявних матеріалів справи та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Не покладати обов`язок сплати судового збору на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Ухвалою суду від 18.12.2020 (внесено до протоколу судового засідання) залучено до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346, п/р № ІВАN [NUMBER] . Місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100. Ухвалою суду від 03.11.2020 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Тищенко К.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволені позову з підстав зазначених у відзиві. Відповідачі Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, м. Київ Алієва Гусейн Азіз Огли та Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явились, повідомлені у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участьу розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 11.04.2007 між [PERSON] продавцем, з однієї сторони та [PERSON] , покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ціною 732250 грн. 00 коп., яку сплачено покупцем до підписання договору ( а.с. 96-97). 11.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено договір кредиту №030.29-50/201-К згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 11,75 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 квітня 2022 року ( а.с. 10-14). 11.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №030.29-50/201-К відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 732 250 грн. 00 коп. ( а.с. 15-18). За змістом підпункту 2.4.3. пункту 2.4., пункту 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпунктом 4.5.3. пункту 4.5. іпотечного договору визначено, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед інших способів, - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Світоч» м. Києва, м. Київ Алієвим Азіз Огли винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44665157 від 17.12.2018, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 12.12.2018, номер запису про право власності 29497316. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: договір іпотеки, серія та номер 030.29-50/201-К, виданий 11.04.2007, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк» (а.с. 29). 11.02.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу пропонується звернути стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Що належить [PERSON] . За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 159 114 доларів США, що еквівалентно 1 271 806 грн. 15 коп. (а.с. 22). Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 3 договору кредиту №030.29-50/201-К передбачено права та обов`язки сторін. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 4 договору кредиту №030.29-50/201-К передбачено відповідальність сторін. Відповідно до ст.4 Договору іпотеки №030.29-50/201-К, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором (а.с. 17) Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14.01.2009, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2011 у справі № 21-131а11 та від 18.09.2012 у справі № 21-236а12. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 915/297/17 та від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18). Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2018 на адресу [ADDRESS] Банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 13.3-03/96-4553 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 433 975,06 дол. США станом на 10.05.2018, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с 114-115). 22.08.2018 на адресу [ADDRESS] Банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 13.3-03/96-7857 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 456 954 дол. США станом на 22.08.2018, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с 119-120). Під час розгляду справи відповідачем не надано доказу щодо отримання іпотекодавцем [PERSON] письмових вимог від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, оскільки відсутність такого доказу не підтверджує факт вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень та сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень, що однозначно свідчить про недотримання відповідачем процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеної п. 61 Порядку 1127. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2019 у справі №638/20000/16-ц відповідно до якої для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: - направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; - сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень. Крім того, суд зазначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, здійснюється при умові, що у письмовій вимозі має бути зазначена інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та повинна бути проведена оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 10.05.2018 вих. № 13.3-03/96-4553 та від 22.08.2018 вих. № 13.03/96-7857 не містило. Згідно із п.6 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За таких обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] не урахувавши відсутність факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно. Оскільки позивачем звернуто стягнення на підставі виконавчого напису від 11.02.2014, подальші дії зі звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності за Банком є протиправними. Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира загальною площею 71,5 кв.м., жилою площею 41,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання позичальника, та на вказані правовідносини розповсюджується дія вказаного вище Закону № 1304-7. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили». Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved