Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.02.2014 року [PERSON] того ж числа отримала кредит у розмірі 7186,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідач не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 28.01.2020 року має заборгованість у сумі 377378,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 6641,53 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 365387,27 грн. та заборгованості за пенею 5350,00 грн. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та, враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, просив стягнути з відповідачки частину суми заборгованості за кредитним договором у сумі 139673,81 грн., що складається із заборгованості за кредитом 6641,53 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 12.02.2014 року по 01.11.2018 року 133032,28 грн., та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін, а також згода на розгляд справи в заочному порядку без представника банку у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив, відповідач не надала. Ухвалою суду від 26.06.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.02.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12.02.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7186,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідач власним підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умов), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до доданих до справи Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кредитною картою «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 30 днів за кожною тратою; базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - UAН 3 %, обов`язковий щомісячний платіж - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або підвищити) кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, по що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, останній раз [PERSON] погашала кредит 07.02.2015 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 12.02.2014 року, станом на 28.01.2020 року має заборгованість у сумі 377378,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 6641,53 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 365387,27 грн. та заборгованості за пенею 5350,00 грн. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачки частину суми заборгованості за кредитним договором у сумі 139673,81, що складається із заборгованості за кредитом 5425, 66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 12.02.2014 року по 01.11.2018 року 133032,28 грн. Враховуючи, що з 07.02.2015 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. За приписами ч.2 ст.1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 28.02.2014 року по 30.08.2014 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 27, 60 % річних, у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 32, 40 % річних, у період з 01.04.2015 року по 01.11.2018 року 42, 00 % річних. Згідно із Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та позовною заявою, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць, що дорівнює 30% на рік (12 місяців х 2,5%). Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правового висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №6-2315цс16 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п.1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п.4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення Банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа №6-57цс12), від 30 листопада 2016 року (справа №6-82цс16), від 11 жовтня 2017 року (справа №6-1374цс17) та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа №761/37819/15-ц). Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 32,40%, а потім з 01.04.2015 року до 42, 00 % суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів щодо належного повідомлення Клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право Банка на викладені дії, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 32,40% та 42,00% - є безпідставними. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, має бути наступним. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.08.2014 року загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) складає 151,92 грн. Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 01.11.2018 року розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік поділену на кількість днів у році, та помножену на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість. Відповідно до п.5.5. Правил, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Отже, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 01 листопада 2018 року (у періоді 1500 днів; тіло кредиту, на яке нараховувались проценти, дорівнює 5898,27 грн.; ставка за рік 27, 60 %) дорівнює 6783,01 грн. (із розрахунку: 5898,27 грн. х 27,60 % /360 днів х 1500 днів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідачка [PERSON] має заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» по процентам за користування кредитом за період з 12 лютого 2014 року по 30 серпня 2014 року (включно) в розмірі 151,92 грн., а за період з 01 вересня 2014 року по 01 листопада 2018 року (включно) 6783,01 грн., а всього 6934,93 грн. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 6641,53 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 12.02.2014 року по 01.11.2018 року 6934,93 грн., а всього на загальну суму 13576,46 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 204,31 грн.

Outcome: partial