Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У\~лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області. У своїй\~заяві позивач\~вказав,\~що відповідно\~до договору\~дарування від\~29.07.1999\~року,\~ він\~є власником\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями [ADDRESS] ,\~де зареєстрована,\~але з\~серпня 2016\~року не\~проживає,\~колишня дружина\~позивача \~і відповідач\~-[PERSON] .. Факт реєстрації відповідача у вказаному будинку , заважає позивачу оформити субсидію та скористатися іншими пільгами, а також є незручності зі сплати комунальних послуг, в тому числі і за зареєстровану, але не проживаючу за вказаною адресою [PERSON] .. Прохав визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, прохав його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у\~відкрите судове\~засідання не\~з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи до суду не з`явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, прохав вирішити справу на розсуд суду. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи\~встановлено,\~що відповідно\~до договору\~дарування будинку\~від 29.07.1999\~року,\~посвідченого державним\~нотаріусом Краснокутської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Піднебенною\~ І.\~М.,\~ зареєстрованого\~ в\~ реєстрі\~за \~№ \~1108,\~ [PERSON] \~є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11.06.2019 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Фактично з 2016 року відповідач не проживає за вищезазначеною адресою, але залишається зареєстрованою у вказаному будинку. Її місцезнаходження позивачу невідоме, оскільки між сторонами припинено будь-які відносини та спілкування. Згідно довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області за №057 від 26.01.2021 року, у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована, але не проживає. Відповідно до акту обстеження домоволодіння будинку [ADDRESS] від 26.01.2021 року, складеного комісією в складі депутата Краснокутської селищної ради Леванди О.В., гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , [PERSON] зареєстрована, але з 2016 року у вищевказаному будинку не проживає. У судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] показали, що проживають по [ADDRESS] . Їм відомо, що в будинку позивача з 2016 року відповідач не проживає і [PERSON] \~ вони не бачили більше 1 року. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,\~ які мають значення по справі\~і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно відповідач за вищевказаною адресою зареєстрована, але не проживає\~протягом тривалого часу, що створює перешкоди для позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому суд вважає, що позов [PERSON] законний, обґрунтований та підлягає\~задоволенню.\~\~\~

Outcome: approved