Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України грошову компенсацію майнової шкоди у розмірі 297 050 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.09.2018 року органом досудового розслідування України за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відкрито кримінальне провадження № 12018110040001851 та внесено його до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому згідно протоколу додаткового допиту потерпілого від 03.09.2019 року він має процесуальний статус потерпілого. Кримінальне провадження порушено відносно [PERSON] , який шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами в сумі 297 050 грн., шляхом укладання договору від 12.01.2016 року щодо набуття у власність квартири [ADDRESS] Позивач зазначає, що судовий розгляд до теперішнього часу не розпочався, обвинувальний акт не складений, завдана шкода підозрюваним у кримінальному провадженні не відшкодована, позивач на підставі ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, ч. 2 ст. 16, ч. 2 ст. 1177 ЦК України просить компенсувати йому як потерпілому шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 297 050 грн., яка полягає у порушення його цивільних прав та інтересів. Ухвалою суду від 12.11.2019 року у справі відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2020 року (а.с. 48). Ухвалою суду від 13.02.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу по суті на 13.04.2020 року (а.с. 53). 13.02.2020 року від представника відповідача Токар Д. до суду надійшло клопотання з проханням визначити позивачу належного відповідача у справі та викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача (а.с. 57-58) та клопотання про залучення співвідповідачем у справі Головне управління національної поліції в Київській області (а.с. 59-60). 08.07.2020 року від представника відповідача Жиліна О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав передчасності, оскільки позивач має право подавати цивільний позов лише під час кримінального провадження або після закінчення розгляду кримінального провадження, та на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018110040001851, вина [PERSON] не встановлена та не доведена у встановленому порядку. Крім того, в позовній заяві не визначено хто відповідач по даній справі, а також мотивувальна частина позовної заяви є необґрунтованою щодо обставин, якими позивач мотивує свої вимоги до відповідача (а.с. 72-76). 10.04.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 61-62). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позову, з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що у провадженні Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №12018110040001851 від 15 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України за заявою [PERSON] у власних інтересах та в інтересах законних власників квартир, які на даний час недобудовані, а саме: будинки за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER], [ADDRESS] , будинки за №№ 2-К, 2-З, 2-Р, 2-С, [ADDRESS] , стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, починаючи з 2015 року по 2017 рік зловживаючи довірою громадян, шляхом обману отримали грошові кошти законних власників квартир і не виконали перед ними свої договірні зобов`язання (а.с. 17). З протоколу додаткового допиту потерпілого від 03.09.2019 року вбачається, що позивача [PERSON] допитано як потерпілого в межах кримінального провадження №12018110040001851 від 15.09.2018 року (а.с. 11-16). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що він має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні № 12018110040001851 та враховуючи, що на даний час у кримінальному провадженні не розпочався судовий розгляд, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, не відшкодована, тому за нормами ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, ч. 2 ст. 16, ч. 2 ст. 1177 ЦК України позивач має право на компенсацію завданої шкоди за рахунок Державного бюджету України. Крім того, позивач під час судового розгляду справи зазначив, що у кримінальному провадженні № 12018110040001851 [PERSON] повідомлено про підозру та на даний час він оголошений у розшук. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. У абзаці 3 п.2 рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі №1-15/99 зазначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність. Особа не несе кримінальної відповідальності до тих пір, поки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили. Згідно з ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. До кримінальних правопорушень віднесено усі кримінально-карані діяння, які поділяються на злочини та кримінальні проступки. Терміни «кримінальне правопорушення» і «злочин» є синонімами. Після введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2484 від 21 листопада 2019 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, термін «кримінальне правопорушення» об`єднає в собі поняття «злочин» і «кримінальний проступок». Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування до правовідносин у даній справі положень статті 1177 ЦК України, оскільки відсутнє судове рішення (вирок, постанова), яке набрало законної сили, яким би було встановлено подію злочину (кримінальне правопорушення), та яким би особу було визнано винною у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого нормами КК України, та спричинення, внаслідок винних протиправних дій особи, збитків позивачу. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018110040001851 триває та позивач [PERSON] визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, а відтак останній може реалізувати своє право на відшкодування спричиненої шкоди внаслідок кримінального правопорушення, заявивши цивільний позов в рамках кримінального провадження. Таким чином, суд вважає, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом є передчасним, отже, і відсутні правові підстави для задоволення позову. Посилання позивача про доведеність наявності майнової шкоди в розмірі 297 050 грн., завданої йому безпосередньо внаслідок злочину, що розслідується у кримінальному провадженні №12018110040001851 суд відхиляє, оскільки вказане не доведено належними доказами. При цьому, суд звертає увагу, що твердження представника відповідача, що держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем у даній справі, є помилковим, оскільки позов пред`явлено на підставі ст. 1177 ЦК України, відповідно до якої, у випадку доведеності позовних вимог, шкода компенсується за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed