Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 грудня 1996 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року йому належить квартира [ADDRESS] , в якій, зокрема, зареєстрована, але з 26 липня 2019 року не проживає відповідачка [PERSON] . Оскільки відповідачка у вказаній квартирі не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації його (позивача) прав на квартиру, то просив визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цією квартирою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дереча В.О. позов підтримав та викладене підтвердив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 грудня 1996 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с. 21-25/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.18-20,33/, та що підтвердила свідок [PERSON] , у вказаній квартирі з 21 жовтня 1988 року значиться зареєстрованою, але з 2019 року не проживає і з реєстрації у добровільному порядку не знімається, мати позивача відповідачка [PERSON] . Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України,\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка більше одного року не проживає у належній позивачу квартирі, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Outcome: approved