Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивують тим, що 01 червня 1973 року Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів працівників [PERSON] було видано ордер № Г 211886 на квартиру [ADDRESS] . До ордеру були включені син [PERSON] та донька [PERSON] . Зазначена квартира неприватизована, відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] змінили прізвища на « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. У 1991 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . У спірній квартирі у 1992 році була зареєстрована відповідач - [PERSON] , проте у квартиру остання не вселялась, її особистих речей немає, участі в її утриманні не приймає. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі у 2010 році, який також у квартиру не вселявся, його особистих речей немає, участі в її утриманні не приймає. 16 червня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначають, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі утворює перешкоди в реалізації позивачами свого права на приватизацію житла. Крім того, позивачі вимушені вносити кошти за утримання будинку та прибудинкової території за відповідачів. Просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 72 ЖК України. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили, що у 1991 році у спірній квартирі проживали позивачі та сестра [PERSON] з донькою. [PERSON] не захотіла проживати у квартирі [ADDRESS] через невелику житлову площу та після укладення шлюбу вона з [PERSON] проживали в квартирі її батьків. У 1996 році сестра [PERSON] померла та останній повернувся жити до батьків, а шлюб з відповідачем було розірвано у 2009 році. На даний момент в квартирі проживають позивачі. Перешкод у користуванні квартирою відповідачам вони ніколи не чинили, проте вони навіть не бажали вселитись у неї. Представник відповідачів у судовому засіданні підтримав викладене у відзиві та просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що відповідачі не проживають у спірній квартирі за усною домовленістю із позивачами, оскільки у квартирі відсутня достатня житлова площа для проживання, таким чином причини їх не проживання є поважними та підстави для задоволення позову відсутні. За таких обставин, відповідачі змушені проживати у квартирі батьків [PERSON] . Зазначив, що позовні вимоги спрямовані на порушення права відповідачів на приватизацію житла, оскільки відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке право належить всім особам, що проживають у відповідній неприватизованій квартирі або зберігають право на проживання у ній. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. У матеріалах справи містяться пояснення представника третьої особи, з яких вбачається, що при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстрації місця проживання не потребується. Просить розглядати справу у відсутність представника третьої особи (а.с. 31-32). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 червня 1973 року Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів працівників [PERSON] було видано ордер № Г 211886 на квартиру [ADDRESS] . До ордеру були включені її син [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 8). З позову вбачається, що зазначена квартира неприватизована, відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] змінили прізвища на « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно (а.с. 9, 10). У 1991 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 16 червня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва за період з 01 січня 1992 року по 29 жовтня 2019 року у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачі - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 120). У матеріалах справи міститься відповідь на запит суду Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 грудня 2020 року, з якої встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: - [PERSON] - з 10 липня 1973 року по 27 квітня 2017 року, з 18 липня 2017 року по теперішній час; - [PERSON] - з 21 серпня 1990 року по теперішній час; - [PERSON] - з 27 лютого 1992 року по теперішній час; - [PERSON] - з 01 травня 1994 року по теперішній час; - [PERSON] - з 30 серпня 2001 року по 27 квітня 2017 року; - [PERSON] - з 22 квітня 2008 року по 27 квітня 2017 року (а.с. 178). З позову вбачається, що у спірну квартиру відповідачі не вселялись, їх особистих речей немає, участі в її утриманні останні не приймають. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі більше шести місяців, позивачі посилаються на письмові докази та покази свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знайомий з позивачами давно, відповідачів можливо колись бачив, проте дуже давно. З приводу наявності спорів щодо користування квартирою між сторонами йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачів знає давно, а відповідачів вона ніколи не бачила. Щодо наявності спорів стосовно користування квартирою між сторонами їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачів знає давно, підтримує з ними сусідські відносини. Позивач їй розповідала про те, що невістка не хоче у неї жити. Щодо наявності спорів стосовно користування квартирою між сторонами їй нічого не відомо та вважає таке неможливим. У матеріалах справи містяться акти про не проживання особи від 12 жовтня 2018 року, з яких вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом 26 років, а [PERSON] - протягом 8 років (а.с. 12, 13). Представник відповідачів у судовому засіданні зазначив, що останні визнають факт свого не проживання у спірній квартирі, проте це відбулось за усною домовленістю з позивачами. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Представник відповідачів пояснив, що вони залишились проживати у батьків [PERSON] , але таке проживання не є офіційним та пов`язане лише з волевиявленням її батьків. У період шлюбу в спірній квартирі відповідачі не могли проживати через брак житлової площі. Після розірвання шлюбу, оскільки [PERSON] з [PERSON] вже не були сім`єю, тому вони проживати в одній кімнаті не могли. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд приймає до уваги пояснення сторони відповідачів, що вони не проживали в квартирі за домовленістю з іншими зареєстрованими особами - позивачами. Під час спільного проживання відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] вони мешкали в квартирі її батьків, оскільки в спірній квартирі жила позивач, її донька та онука, тому був брак житлової площі для їх сім`ї. У квартирі батьків відповідачі залишились проживати після припинення сімейних стосунків. Відповідачами не вчинялось будь-яких дій щодо вселення в спірну квартиру, оскільки [PERSON] з чоловіком вже не були сім`єю, не могли жити в одній кімнаті, тому вона з сином залишилась у батьків. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони відповідача про неможливість проживати в спірній квартирі з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, тому факт відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, суд враховує той факт, що позивачі як на одну з підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням зазначають про порушення їх права на приватизацію квартири. Разом з тим, такі обставини не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідачі також мають право на приватизацію спірної квартири. Позивачами доказів на підтвердження належності відповідачам іншого житла в м. Києві, крім того, де вони на даний час проживають з дозволу батьків [PERSON] , суду не надано. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК України. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed