Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У поданій в суд заяві [PERSON] просить визнати недійсним договір №100221 від 23 серпня 2017 року, укладений між ним та ТзОВ «Фінавто-Плюс», і стягнути з відповідача кошти в сумі 55000 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у серпні 2017 року він вирішив придбати транспортний засіб трактор марки «МТЗ 622», у звязку з чим звернувся до ТОВ «Фінавто-Плюс», з яким підписав відповідний договір та яке зобовязалось знайти замовлений мною трактор та передати у власність. У момент підписання договору працівники товариства пояснили йому про необхідність часткової сплати за трактор коштів в сумі 55000 грн. на розрахунковий рахунок товариства, що ним і було зроблено. По спливу обіцяного часу на пошук транспортного засобу він зателефонував до офісу відповідача, однак йому повідомили, що транспортний засіб відсутній, а сплачені ним кошти є винагородою за послуги товариства кошти. Детально ознайомившись із умовами укладеного з відповідачем договору вважає їх несправедливими, оскільки порушують його право як споживача на отримання належної послуги з придбання сільськогосподарської технік відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та має бути визнаний недійсним з моменту укладення, а сплачені ним кошти підлягають стягненню у судовому порядку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про місце та час слухання справи відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся заздалегідь та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. У відзиву на позов відповідач просить у задоволені позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що позивачу відповідно до умов укладеного договору, з якими позивач був ознайомлений, надано відповідну послугу з пошуку транспортного засобу шляхом складання аналітичного висновку, тому сплачена за договором винагорода поверненню не підлягає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 с.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що 23 серпня 2017 року між ТОВ «Фінавто-Плюс» (повірений, виконавець) та [PERSON] (довіритель, замовник) укладено договір №100221, відповідно до якого довіритель доручає, а повірений зобов'язується чинити за винагороду фактичні або юридичні дії, надавати інформаційно-консультативні послуги з питань отримання замовником у власність (користування, володіння чи розпорядження) транспортного засобу, а саме: пошук належного транспортного засобу, представництво інтересів замовника при укладенні договорів щодо отримання транспортного засобу у відповідного продавця та інше представництво (пункт 3.1 договору). Назва транспортного засобу, ціна, за якою замовник бажає його придбати, обумовлюється окремою заявкою замовника, що є додатком №1 до Договору (п.3.2 договору). Відповідно до положень п.10 спірного договору з моменту підписання договору виконавець виконує функції, окреслені цим договором. Інформаційно-консультативна послуга надається у формі аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту підписання цього договору та додатку №1 до договору. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку Замовником безпосередньо у Виконавця або з дати здачі виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі замовнику іншим и відповідними засобами звязку та/або підписання акту наданих послуг, вартість послуги складає 10% від суми, вказаної у додатку №1 до Договору. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Водночас, право виходу з контракту передбачено ст.6 Директиви 97/7/ЄС Європейського парламенту та Ради «Про захист прав споживачів в дистанційних контрактах» від 20 травня 1997 року. Відповідно до цієї норми - споживач має у своєму розпорядженні період обсягом щонайменш сім робочих днів, протягом якого він може оголосити про свій вихід з будь-якого дистанційного контракту без повідомлення причини та без понесення стягнень. Єдиною відповідальністю, яку може понести споживач внаслідок реалізації свого права на вихід з контракту, є компенсація безпосередніх витрат на повернення товарів. Пунктом 16.5 договору передбачено, що замовник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє повіреного шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу повіреного відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку відмови замовника від договору до надання послуг, повірений повертає кошти протягом 15 банківських днів з дня укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Додаткова угода укладається а підставі отриманої від замовника заяви про відмову від договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів ( п.16.6 Договору). 08 вересня 2017 року позивач подав ТОВ «Фінавто-Плюс» заяву про розірвання та повернення сплачених ним коштів, яку відповідачем листом від 11 жовтня 2017 року №96 з тих підстав, що послуга надана, а винагорода за надані послуги відповідно до п.16.7 поверненню не підлягає. Пунктом 11.4 оспорюваного договору передбачено, що винагорода виконавця за цим договором за інформаційно-консультаційні послуги виплачується замовником протягом 1 банківського дня після підписання сторонами цього договору на умовах стовідсоткової передоплати, шляхом банківського переказу на рахунок виконавця. З додатку №2 до договору №100221 від 23 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] зазначено транспортний засіб марки «МТЗ 622» за ціною 550000 грн. На підставі заявки №1 до договору №100221 від 23 серпня 2017 року відповідачем ТОВ «Фінавто-Плюс» 07 вересня 2017 року складено письмовий аналітичний висновок, за яким отримання транспортного засобу трактора марки «МТЗ 622» за бажаною ціною 550000 грн. неможливе через відсутність пропозицій на території України та запропоновано альтернативну пропозицію по аналогічним або максимально близьким критеріям (потужність/комплектація, ціна), який був отриманий позивачем 09 вересня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину згідно ч.1 ст.215 ЦПК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьої, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Пунктом 19 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продукція, це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно положень частин 1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Виходячи з аналізу наведених вище норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що умови оспорюваного договору про сплату винагороди виконавцю за інформаційно-консультативні послуги на умовах стовідсоткової передоплати протягом 1 банківського дня після підписання договору без визначення умов повернення такої винагороди (її частини) за надані послуги, які не є позитивними, бажаними (очікуючими) для споживача, є несправедливими, а тому підлягають визнанню недійсними. З розяснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин згідно зі ст.217 ЦК України не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст.217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Згідно квитанції №19680065-1 від 23 серпня 2017 року [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Фінавто-Плюс» кошти в сумі 55000 грн. з призначенням платежу «за сільськогосподарську техніку за договором №100221», а не на надані послуги з пошуку транспортного засобу. З огляду на викладене вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у частині визнання пункту 16.7 договору №100221 від 23 серпня 2017 року недійсним з моменту кладення та стягнення сплачених ним коштів в сумі 55000 грн. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 640 грн.

Outcome: approved