Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач , звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог пояснила , що з 1962 року її батько [PERSON] та мати [PERSON] перебували у цивільного шлюбі, проживали однією родиною та вели спільне господарство. Від їх спільного життя [INFO] року народилась позич по справі. З народження та до того , як вийшла заміж, вона проживала однією родиною з батьками , які все життя проживали разом, а також виховували та утримували її. З дружиною шлюб батька припинений не був, проте протягом життя жодних стосунків ані с дружиною, ані сином він не підтримував. Десь, за 10 років до своєї смерті батько почав себе погано почувати, мав низку тяжких захворювань ,зокрема: гіпертонію, ішемічну хворобу серця, часто хворів на запалення легенів , що привело до неможливості самостійно обслуговувати себе, останній, фактично перебував в безпорадному стані. Внаслідок захворювань та похилого віку , батько майже весь час лежав , не міг самостійно приготувати їжу , виконувати хатню роботу. Всім цим займалась вона та її родина. Окрім того, весь час вона забезпечувала належне лікування батька. Сім'я потребувала значних коштів, вагома сума з пенсії витрачалася на те, щоб, як можливо триваліше і якісніше складалося життя батька, щоб він мав гідну старість і нічого не потребував. Десь за рік, до своєї смерті , батько попросив онука, небожа позивача, розшукати в соціальних мережах свою дружину та сина. Коли це вдалось, вони обмінялись телефонами та почали спілкувалися в телефонному режимі. Батько розповідав, що після смерті матері , цивільної дружини у 2012 році сумував . Розповідав про своє життя, про стан здоров'я, на той час йому було майже 80 років. Батько дуже хотів ,побачити сина, щоб він приїхав але цього не сталось. Будь - якої матеріальної допомоги , також від відшуканої родини не надходило . Після смерті батька вона та її родина здійснили поховання, інші родичі присутні не були. За життя батько залишив заповіт , яким зробив розпорядження щодо спадкового майна. Відповідно до заповіту все своє майно він заповідав їй. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 9 .2081 га. В встановлений законом строк , вона звернулась за для оформленням спадщини та дізналась що були подані заяви про прийняття спадщини дружиною [PERSON], та сином [PERSON] Позивач вважає, що відповідачі не мають право на спадщину , так як залишили батька в безпорадному стані , коли він потребував допомоги , і вони мали можливість її надати. Вважає, що за рішенням суду відповідачів слід усунути від права на спадкування на обов'язкову частку в спадщині, приймаючи до уваги їх ставлення до безпорадного батька протягом тривалого часу його життя. На думку позивача, відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцю [PERSON], який внаслідок і похилого віку, і тяжких хвороб, перебував у безпорадному стані, не міг самостійно облаштувати власне життя, а доглядали за ним лише позивач і члени її родини. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом Представник відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, в обґрунтування заперечень зазначила ,що [PERSON], [PERSON], є спадкоємцями першої черги. Не зважаючи на той факт ,що сімейне життя у [PERSON] з [PERSON] не вдалось ,останній сам, через тривалий час їх знайшов , вибачився ,хотів спілкування . При цьому , будь яких відомостей щодо неможливості самостійно себе обслуговувати або того, що він перебуває в безпорадному стані не повідомляв. Більш того вів розмови щодо переїзду до [PERSON] та їх сина . За той час ,що вони спілкувалися відповідачі ,з спонукань мораль , декілька разів пропонували допомогу, в тому числі і грошову ,але [PERSON] категорично відмовлявся. Лише один раз погодився на отримання дорогих та рідкісних ліків, які були відправлені поштовим відправленням. [PERSON] планував привезти батька в жовтні - листопаді, але в вересні [PERSON] раптово помер. Родині про це ані позивач , ані її близькі не повідомили. Про цю подію стало відповідачам відомо лише після поховання. Що свідчить про небажання родичів [PERSON] спілкуватися. Враховуючи надані позивачем докази вважає, що позовні вимоги не доведені та задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER], виданого 17 січня 2018 року Волосько - Балаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області), свідоцтва про укладення шлюбу ( серія [NUMBER] виданого 5 травня 1972 року Волосько Балаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області [PERSON] є донькою [PERSON]. Свідоцтва про смерть ( серія [NUMBER] видане Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 18 вересня 2017 року) засвідчує факт смерті [PERSON], [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, розміром 9.2081 га ,що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ( серія [NUMBER] виданого 30 серпня 2001 року) та розташована на території Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області За статтею 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно зі ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Так, 4 вересня 2013 року [PERSON] склав заповіт, який завірений секретарем Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області і відповідно до якого, заповідав все майно , де б воно не було ,та з чого б не складалось і , взагалі, все те ,що буде йому належить, та на що за законом має право заповідав - [PERSON], [INFO]. З відповіді №405 приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука С.М. від 21 листопада 2018 року вбачається ,що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року з заявами про прийняття спадщини звернулись : [PERSON] за всіма підставами спадкування, [PERSON], за всіма підставами спадкування, має право на обов'язкову частку(за законом); [PERSON] , як спадкоємець першої черги,має обов'язкову частку(за законом). Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України передбачено, що неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдовець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Позивач просить суд ухвалити рішення, на підставі якого усунути відповідачів під спадкування обов'язкової частки в спадщині, приймаючи до уваги їх ставлення до , як на її думку безпорадного батька , які ухилялися від надання йому допомоги, який в наслідок і похилого віку, і тяжких хвороб, , перебував у безпорадному стані, не міг самостійно облаштувати власне життя, а догляд за ним здійснював лише позивач та члени її родини. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 Цивільного кодексу України. Частиною 5 ст. 1224 Цивільного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Статтями 202,203 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 Цивільного кодексу України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. У цій же постанові Верховного Суду України роз'яснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України. Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] помер у віці 80 років. Мав низку хронічних захворювань ,отримував пенсію за віком. Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача по справі, а саме: [PERSON] пояснив , що [PERSON] його дід. Так сталось ,що у нього виникли проблеми, і дідусь запропонував переїхати їм до нього. Він та його родина погодились та переїхали до будинку діда. Там, вони зробили капітальний ремонт в домі був гармидер ,при цьому дід ні на один день не переїхав в інше місто. Його родина , враховуючи вік, та стан здоров'я , а також тітка, опікувались, доглядали та піклувались за дідом. У 2016 році в соціальних сітях за бажанням діда він знайшов онука [PERSON] від першого шлюбу, вони обмінялись телефонами і той став спілкуватися с колишньою дружиною , доволі часто. Розповідав про те, що бабуся померла, що він сумує, хворий але щоб він спілкувався з сином ,не чув. Дід замінив йому батько, тому вони були доволі близькі. До того часу коли дід попросив пошукати його сина , він не знав про його існування. Дід ніколи про них не розповідав. Дід говорив що хворіє але прямо допомогти не пропонував, гордий був. Жінка пропонувала йому якийсь ліки після який у нього шлунок перестав працювати. За час спілкування ніхто з тієї родини не приїзд жав .Його родина забезпечувала та допомагала діду, через свій похилий вік він не міг себе сам обслуговувати, готувати виконувати хатні обов'язки. Все це робила тітка та ми с дружиною. Дід ніколи не говорив ,що збирається переїхати. Він дуже був прив'язаний до будинку і міста де жив. Помер дід раптово. Похованням займалась тітка та наша родина . [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили ,що родину [PERSON] -[PERSON] знають тривали час. Про те що у [PERSON] були ще діти відомостей не мали. Весь час [PERSON] опікалась [PERSON] та її родина. Пояснили ,що [PERSON] був людиною похилого віку мав захворювання , догляд , лікування за ним здійснювала позивач по справі , вона ж здійснила поховання. Свідок [PERSON], [PERSON] допитані з боку відповідача, пояснили суду наступне. [PERSON] є онуком [PERSON] у жовтні 2016 року його знайшла дівчина і повідомила ,що його батька шукає [PERSON], його батько, який покинув бабусю та батька ще в 1958 році. Він про це повідомив бабусі , яка його чекала все життя і більше заміж не вийшла та батько. Вони обмінялись телефонами і стали спілкуватися . Дід розповідав про своє життя ,що цивільна дружина померла , і що саме вона заперечувала проти їх спілкування. Бабуся та батько телефонували доволі часто , вітались зі святами днями народження. Наскільки він знає дід вирішив переїхати жити до них, але також знає ,що його родина була проти. Коли він помер їм не повідомили, хоча телефон був і могли зателефонувати. [PERSON] допитаний в судовому засіданні у якості свідка пояснив ,що він адвокат до нього з приводу переводу пенсії звертався [PERSON] , при цьому зазначив ,що [PERSON] при ньому набирав номер телефону , і на голосному наборі він пояснив літньому чоловіку , як перевезти пенсії в інше місце проживання. Таким чином свідки як з боку позивача ,так з боку відповідача зазначили ,що [PERSON] мав похилий вік ,низку хронічних захворювань , але також був забезпечений усім необхідним для гідного життя. Доказів того, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї у відповідачів також те, що відповідачі, маючи змогу надати допомогу, умисно ухилялась від її надання, матеріали справи не містять. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Частина 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного Кодеку України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, а також виходячи з засад справедливості та виваженості, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не доведеними та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed