Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд з України громадянці, яка не досягла 16-річного віку, [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] . З початку 2015 року сторони проживають окремо, а дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач не надає їй своєї згоди на виїзд дитини за кордон на відпочинок до родичів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилалась на підстави викладені у ньому. Крім іншого зазначила, що її родичі проживають у Російській Федерації, а саме у Білгородскій області. Вони проживають у гарному для дітей заміському будинку , її сестра , тітка та племіники прагнуть побачити її з дитиною. Однак, батько дитини, відповідач по справі, відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон разом з матір'ю для оздоровлення та відпочинку. Відповідач не має бажання сприяти духовному та інтелектуальному розвитку дитини. Вона неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до родичів, однак завжди отримувала неаргументовану відмову. З урахуванням інтересів дитини, вважає, що її позов підлягає задоволенню, оскільки відмова відповідача є безпідставною і йде не на користь дитини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вважає , що прохання позивачки не враховує інтересів дитини , позбавляє його права протягом двох місяців бачити доньку та спілкуватися з нею. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO]. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», виїзд дитини за кордон можливий тільки за згодою обох батьків або на підставі рішення суду. Згідно із ч.5 п. п. 3 п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досяг 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позиція відповідача, який проживає окремо від дитини, фактично перешкоджає проживанню дитини із матір'ю, роз'єднує їх, а, отже, порушує права, як дитини, так і матері. Крім того, суд враховує, що надання такого дозволу відповідає інтересам дитини і дитина виїжджає з метою перебування разом з матірю до чітко визначеної країну - до Росії, та на чітко визначений термін та в даному випадку слід дотримуватися балансу інтересів батька на спілкування з дитиною та самої дитини на її право відвідувати інші країни та на відпочинок разом зі своєю матерю. Перевагу при вирішенні спору мають саме інтереси дитини, що прямо передбачено частинами 7 і 8 ст.7 Сімейного Кодексу України, згідно яких дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Твердження відповідача щодо виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання наразі є припущеннями. Суд враховує те, що на території Белгородської області Росії, що є у безпосередньої близості до кордону Харківської області, України проживають родичі позивачки і вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з позивачкою та її дитиною . Суд вважає, що відповідач, не надавши без будь-яких підстав своєчасно дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон на відпочинок та до родичів , порушив права дитини і це суперечило її інтересам. За таких обставин, суд задовольняє позов про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] , оскільки надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved