Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 630005540 від 15 липня 2013 року, що був укладений ним з АТ «Альфа-Банк» та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді реституції. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 15830,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він уклав вказаний кредитний договір та отримав від АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Через кілька місяців після укладення кредитного договору був затриманий та поміщений до слідчого ізолятора № 13 м. Києва, після чого відбував покарання у вигляді позбавлення волі до 29.12.2016 року, у зв`язку з чим не зміг своєчасно повернути отримані кредитні кошти, що спричинило зростання заборгованості та нарахування штрафних санкцій. Відповідно до повідомлення права вимоги від 20.01.2021 року право вимоги за спірним кредитним договором було відступлено АТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» на підставі договору факторингу № 1 від 21.06.2016, а в подальшому право вимоги було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (назва якого змінена на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») на підставі договору факторингу № 2018-ІКІ/Веста 26.12.2018 року, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 16-01/191 від 16.01.2019 року. Згідно з додатком 1-1 до договору відступлення прав вимоги № 16- 01/191 від 16.01.2019 року загальна сума заборгованості (проценти, комісія, тіло кредиту) позивача складає 17 524,16 грн., а також з штрафні санкції у розмірі 7 486,88 грн. Наразі ТОВ «Вердикт Капітал» вимагає від позивача сплатити загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 42605,23 грн. Позивач не згоден з такою сумою та вважає, що йому безпідставно нараховано суми комісій, процентів, штрафних санкцій, оскільки, між позивачем та відповідачем не укладався договір в письмовій формі, позивачу не роз`яснювались умови договору, порядок нарахування штрафних санкцій, а просто була видана кредитна карта. Вважає, що при укладенні договору банком були порушені вимоги ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині обов`язку надавати споживачу необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, а також вимоги ст. 18 вказаного закону в частині заборони включати в кредитні договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Також, стверджує, що банком були порушені вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в частині ненадання позивачу як споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. У зв`язку з викладеним позивач вважає дії відповідача нечесною підприємницькою діяльність та просить визнати недійсним кредитний договір, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства. Ухвалою судді від 11 лютого 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 22 квітня 2021 року. У судове засідання 22 квітня 2021 року з`явився позивач, інші учасники справи не з`явились, представник третьої особи ТОВ «Вердикт Капітал» подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечення явки свого представника. У зв`язку з неявкою у судове засідання 22 квітня 2021 року представника відповідача та представників третіх осіб розгляд справи відкладено на 11 червня 2021 року, однак, у судове засідання 11 червня 2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. До судового засідання від третьої особи ТОВ «Вердикт Капітал» надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог, в яких третя особа просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки на день пред`явлення позову АТ «Альфа-Банк» уже не мало статусу сторони договору так як відступило права за договором на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» на підставі договору факторингу № 1 від 21.06.2016, яке в подальшому відступило права за договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Веста» на підставі договору факторингу № 2018-ІКІ/Веста 26.12.2018 року, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 16-01/191 від 16.01.2019 року, яке на сьогоднішній день є кредитором за кредитним договором № 630005540 та має право вимоги до позивача. Також, третя особа заперечує твердження позивача, що останній не підписував кредитний договір та не був ознайомлений з його суттєвими умовами, мотивуючи тим, що 12.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», у відповідності до умов якої позичальник виявив бажання відкрити в банку Рахунок СПЗ та отримати картку, отримати від банку кредит, шляхом встановлення кредитної лінії з лімітом в межах 75 000 грн., а 15.07.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписано додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до якого на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, наданої Клієнтом, Банк відкрив рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. Ліміт встановленої кредитної лінії становить 75 000,00 грн. (п.2.1 Додатку). Процентна ставка за користування кредитними коштами відновлювальної кредитної лінії складає 36% та торгові операції та на операції зняття коштів (п.2.2 Кредитного договору). Розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Окрім того, 15.03.2013 року [PERSON] подано заяву про відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк». Наявність підпису [PERSON] на всіх зазначених документах свідчить про його обізнаність з умовами кредитного договору та узгодження суттєвих його умов. Крім того, на переконання третьої особи позивач пропустив встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трьохрічний строк позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 15.07.2013 року в день укладення кредитного договору, однак, до суду звернувся з означеним позовом лише в 2021 році, клопотання про поновлення якого до суду не заявляв. У зв`язку з цим третя особа заявляє про застосування у даному спорі позовної давності та просить суд відмовити у зв`язку з цим у позові, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. Також, третя особа заперечує щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 15830,00 грн., мотивуючи їх необґрунтованістю, оскільки, позивач не надав доказів їх понесення та не обґрунтував неможливість їх подання разом із позовною заявою, як передбачено п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 12.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» шляхом підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк». 15.07.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписано додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у відповідності до якого на підставі Анкети-Заяви про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, наданої Клієнтом, Банк відкрив рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску (п. 1). У вказаному додатку сторонами було узгоджено відновлювальну кредитну лінію в межах 75 000 грн. (п. 2.1.), процентну ставку за користування кредитними коштами відновлювальної кредитної лінії у розмірі 36% та торгові операції та на операції зняття коштів (п.2.2), розмір обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією (п. 2.3.) . 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договоре' Кредиту № 630005540. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019 - ІКІ/Веста, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630005540. 16.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕСТА» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630005540, при цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло статусу Кредитора по відношенню до Позивача. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує, що вони підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі статтями 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частинами першою, третьої статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із встановлених судом обставин вбачається, що у спірному договорі відбулась заміна первісного кредитора, який укладав кредитний договір з позивачем, а саме АТ «Альфа-Банк», на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», який набув статусу нового кредитора внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором. Позивачем пред`явлено позов до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який втратив статус сторони кредитного договору внаслідок відступлення прав вимоги за ним, а отже, відповідач на момент пред`явлення позову не був зобов`язаною стороною за спірним кредитним договором. На момент пред`явлення позову позивач був поінформований про зміну кредитора у кредитному договорі, оскільки, зазначені обставини викладені в позовній заяві та, відповідно, були визнані позивачем, доказів оскарження ним договорів відступлення прав вимоги суду не надано. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд зауважує про відсутність підстав для обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин зміни кредитора у спірному кредитному договорі та щодо добровільності їх визнання сторонами, а тому суд вважає доведеним зазначений факт. У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 462/3355/16-ц зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. При цьому, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). Слід зазначити, що суд позбавлений можливості замінювати неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою, така заміна можлива виключно за клопотанням позивача, оскільки тільки він вправі розпоряджатись своїми процесуальними правами. Позивач не скористався своїм правом на заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача та не подав суду відповідне клопотання до початку першого судового засідання. Суд, встановивши під час розгляду справи, що позов заявлено до неналежного відповідача, відмовляє у задоволенні такого позову. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач пред`явив позов до АТ «Альфі-Банк», який перестав бути стороною спірного кредитного договору, тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою, а саме ТОВ »Вердикт капітал» як нового кредитора, тобто АТ «Альфі-Банк» є неналежним відповідачем у даній справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. З цих підстав суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам та доказам сторін, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed