Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У лютому 2014р. ОСББ «Співдружність» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання технічного паспорту та свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1995р. група громадян, які об'єднали свої кошти, викупила дві земельні ділянки в приватному секторі міста за адресами: [ADDRESS]. Ними була розроблена проектна документація на багатоповерховий будинок та прибудинкові споруди. У 1996р. ділянка була забудована та будинок та всі комунікації до нього прийняті до експлуатації. Спільна власність була в частках розподілена між забудовниками пропорційно вкладеним коштам. В 1997р. було створено ОСББ «Співдружність». Власниками домоволодіння був отриманий Державний Акт на постійне користування земельною ділянкою. Всі власники добровільно стали членами ОСББ «Співдружність» та приймають участь у спільному утриманню та обслуговуванню домоволодіння. В 2002р. один із співвласників - [PERSON] нежитлову частину своєї частки - 5/100 від спільної власності продав [PERSON], який без належного дозволу та належним чином оформленої технічної документації, з порушенням будівельних норм і правил, розпочав забудову до цієї нежитлової частки домоволодіння. На підставі рішення суду від 13.09.2005р. останньому виданий технічний паспорт та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. У листопаді 2006р. власником вказаної квартири став [PERSON], який не став членом ОСББ «Співдружність», не сплачував за обслуговування та ремонт будинку. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25.11.2010р. вказане рішення суду від 13.09.2005р. скасоване. [PERSON] замість приведення свого помешкання до належного технічного стану та ліквідації загрози для життя сусідів, прийняття участі в спільних витратах та вступу до ОСББ «Співдружність», розпочав протиправні дії відносно інших власників домоволодіння. Вказані протиправні дії відповідача загрожують життю та здоров'ю інших власників будинку та спричинюють моральну шкоду, яку позивач оцінює в 5000,00 грн. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд визнати недійсними технічний паспорт та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати відповідача власником 5/100 частини домоволодіння [ADDRESS], в тому числі нежитлового приміщення 10-17, площею 51,0 кв.м., тераси ХХІІІ, площею 33,0 кв.м., балкону [ADDRESS] згідно первісного технічного паспорту будинку за інвентарним № 1252, р. № 5612, виданий 04.11.1996р.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд переходить до наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2006р., посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1865, [PERSON] передала у власність [PERSON], а останній прийняв у власність квартиру [ADDRESS], та сплатив а неї обговорену договором грошову суму. Власником зазначеної квартири є [PERSON]. Вказаний договір не оспорений, є дійсним та є правовстановлюючим документом на нерухоме майно. У відповідності до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною 2 цієї статті, а саме способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; міна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач вернувся до суду з вимогою про визнання недійсними технічний паспорт та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Технічний паспорт на квартиру не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту як визнання недійсним технічного паспорту на нерухоме майно. Також позивачем в межах позовних вимог оскаржується Свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане ММБТІ, яке до матеріалів справи не приєднане та у судовому засідання не надане. Єдиним правовстановлюючим документом на спірну квартиру є договір купівлі-продажу від 04.10.2006р. № 1865. За такого, позовні вимоги щодо визнання недійсними технічний паспорт та свідоцтва про право власності на спірну квартиру є безпідставними, необґрунтованими у зв'язку з тим, що позивачем не визначено правових підстав для звернення до суду. Також позивач ставить вимогу про визнання квартири 12 по вул.. 8-ма Лінія 74/76 самочинно збудованою. Відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий спосіб захисту, як визнання нерухомого майна самовільно збудованим, не передбачений діючим законодавством. Також позивачем не доведено у судовому засіданні факт самочинного будівництва. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Приписами статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В межах позовних вимог позивач просить визнати за [PERSON] право власності на частку домоволодіння, що є безпідставним, оскільки повноважень на представлення його інтересів відповідач ОСББ «Співдружність» не надавав, а також власник сам повинен звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо він вважає що вони порушені. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то позивач не зазначив та не довів у чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, ким вона спричинена та які права позивача при цьому порушено. Позивачем не доведено факту порушення його прав відповідачем, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано достатніх та належних доказів у підтвердження своїх вимог за позовом. Судом встановлено, що позивач ніякими належними та допустимими доказами не обґрунтував свої позовні вимоги щодо порушення його прав та інтересів. Враховуючи все вищевказане, суд дійшов до висновку, що позов є безпідставним та недоведеним, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed