Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначивши, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2014 рік. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2015 з відповідача стягнено аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 02.06.2015. Крім того, зазначила, що дитина потребує додаткових витрат на свій розвиток. Оскільки, на теперішній час потреби дитини змінилися, а тому позивач просила суд змінити розмір стягування аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1000,00 грн. на стягнення аліментів з відповідача [PERSON] щомісячно на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. до його повноліття. Оскільки батьки несуть матеріальне забезпечення дитини порівну, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину за період з 01.09.2019 по 31.08.2020 в розмірі 19\~346,34 грн., що складає половину вартості навчання та проживання дитини за один навчальний рік, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.34) Ухвалою суду від 22 січня 2020 року витребувано у Амур-Нижньодніпровській державній податковій інспекції Лівобережного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області належним чином завірені копії декларацій за 2014 та 2018 роки [PERSON] (а.с.47) 25 лютого 2020 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що на теперішній час відповідач має стабільний заробіток, непрацездатних та неповнолітніх осіб на утриманні не має, а потреби дитини зросли і на її думку відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. на місяць. Крім того, дитина відвідує школу, заняття у приватного вчителя на вивчення іноземних мов, також стан здоров`я сина потребує періодичного обстеження. Кожного місяця вона як мати купує одяг дитині, взуття, надає кошти на проїзд, сплачує екскурсії. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Додатково зазначив, що позивачем не надано доказів які б вказували на те, що останній ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Повідомив суд, що проживає з матір`ю, яка є інвалідом. Заперечував проти пояснень позивача, щодо отримання ним доходу від приватного підприємства. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2002, який рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 було розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис №378 (а.с.5). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 02 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Наразі дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька у більшому розмірі, через зростання цін на товари і послуги, збільшення потреб дитини, у зв`язку із подорослішанням. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що визначений раніше, за рішенням суду розмір аліментів на утримання 1000,00 грн. порушує право неповнолітньої дитини на належне утримання від батька, тим більше, що дана сума є нижчою від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як і прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного його розвитку. Згідно ч.ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років до 18 років встановлено у розмірі 2218 грн., а тому суд вважає можливим стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 2218 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] щодо можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 5000,00 грн., оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, не надано доказів з чого виходила позивач зазначаючи розмір аліментів в сумі 5000,00 грн., не надано доказів витрат позивача на утримання дитини в місяць в такому обсязі, тоді як обов`язок доказування статтею 81 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім зазначеного, судом не встановлено і інших обставин при визначенні розміру аліментів встановлених ст.182 СК України, що давало би можливість стягнення аліментів у більшому розмірі. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За змістом ст.185 СК України витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Судом враховується, що заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо аліментні зобов`язання здебільшого суд задовольняє, так як їх стягнення викликане саме необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, витрати, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тобто, заявляючи разові витрати - необхідно надати докази усієї суми витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (Постанова ВСУ від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат, на підтвердження своїх вимог, позивач довела суду, що син сторін по справі потребує додаткових витрат на розвиток своїх здібностей, що визнав і відповідач в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що за навчання в мовній школі англійської мови Green Forest у м. Дніпрі позивачем сплачено за перше півріччя занять 4 024,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.1473916208.1 від 23.09.2019, Ѕ частина якої становить 2 012,00 грн. Оскільки дитина планує проходження ще одного курсу в зазначеній школі англійської мови, про що не заперечував і відповідач, суд вважає за доцільне стягнути Ѕ частину від суми за оплату майбутнього проходження курсу, що становить 2 425,00грн. Таким чином, за навчання в зазначеній мовній школі з відповідача слід стягнути Ѕ частину вартості навчання в розмірі 4437 грн. ( 2012 + 2425) (а.с.23, 24). Також, відповідно до довідки виданої ПП [PERSON] , [PERSON] проходить навчання у мовній школі «Хасис». Вартість курсів за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року становить 15\~155,00 грн., тобто Ѕ частина від зазначеної суми становить 7 577,50 грн. і вона підлягає стягненню з відповідача (а.с.18). Оскільки, кожний з батьків несе половину вищезазначених витрат, а тому позовні вимоги позивача підлягають в цій частині задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути одноразово додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12 014 грн. 50 коп. Що стосується витрат на проїзд на навчання, придбання одягу, взуття, відвідування екскурсій, то такі витрати відносяться до повсякденних витрат, не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України і охоплюються стягненими аліментами. Щодо витрат на фізичний розвиток в розмірі 4\~380 грн., то позивачем не надано жодного доказу на підтвердження таких додаткових витрат. Таким чином, з огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 1 681,60 грн. (за вимоги про зміну розміру аліментів 840,80 грн. та за вимоги про стягнення додаткових витрат в розмірі 840,80 грн.).

Outcome: partial