Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2019 року по справі №946/9176/19 року [PERSON] визнаний винним у вченні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. При розгляді судом встановлено, що 09.08.2019 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи а/м марки «Seat», д.з. [NUMBER] рухався з боку вул.Старо-Кілійська в напрямку вул.Некрасова в м.Ізмаїлі Одеської області. В порушення вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», який встановлений на вул.Первомайська, перед нерегульованим нерівнозначним перехрестям з вул.Некрасова, а також, п.16.11. Правил дорожнього руху, водій [PERSON] при виїзді на перехрестя вул.Первомайська, яка являється другорядною дорогою по відношенню до вул.Некрасова, яка є головною дорогою, не надав дорогу мотоциклу «Ява», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , позивача по справі, який наближався до даного перехрестя проїзних частин вул.Некрасова (головна дорога) зліва, в результаті чого а/м під керуванням [PERSON] скоїв зіткнення з мотоциклом «Ява» під керуванням [PERSON] . За наслідками досудового розслідування по ЄРДР №12016160150001715 від 10.08.2019 року та адміністративної справи Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №946/9176/19 також було встановлено, що відповідно до Витягу із медичної карти, заведеної в період з 09.08.2019 року по 14.08.2019 року заключний клінічний діагноз [PERSON] є таким: «Сукупна кранно-скелетна травма. ЗЧМТ, струс головного мозку. Закритий перелом: підвивих Со4-Со5. Закритий перелом основи плюснової кістки лівої стопи без зміщення відламків. Множинні подряпини обличчя та кінцівок». Згідно експертного висновку №303 від 28.09.2019 року лікаря відділу судово-медичної експертизи трупів [PERSON] , обґрунтованого медичною картою стаціонарного хворого №2911 [PERSON] , встановлено, що тілесні ушкодження, які отримав позивач внаслідок ДТП в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відповідач [PERSON] визнав себе винним в повному обсязі. Внаслідок перебування в лікарняному закладі позивач поніс значні матеріальні витрати, пов`язані із лікуванням на загальну суму 4650 грн. станом на дату звернення із позовом до суду. Ніякої допомоги з боку відповідача [PERSON] в період перебування позивача на лікуванні та після закінчення лікування не надходило. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12016160150001715 ід 10.08.2019 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована страховою компанією EUROINS, страхова карта (International Motor Insurance Card) RO/16/Н16/DV №2034073292. Моральну шкоду позивач оцінює у сумі 50 000 грн., яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням його майна та отримання ним тілесних ушкоджень. Таким чином, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 4650 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 50000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду клопотання, в якому вказав, що просить розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 09.08.2019 року о 20:00 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «SEAT», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Першотравнева в м. Ізмаїлі Одеської області та в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Некрасова по другорядній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку «Надати дорогу», виїхав на перехрестя, де скоїв зіткнення з мотоциклом «Ява 350» державний реєстраційний номер [NUMBER] , який під керуванням [PERSON] рухався по головній дорозі вул. Некрасова, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.5). Дані обставини встановлені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась сторонами суду надано не було. Постанова набрала законної чинності 16.01.2020 року (а.с.5). Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою т.в.о. заступника начальника СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 29.11.2019 року закрито кримінальне провадження за розглядом матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12019160150001715 від 10.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.4). Згідно цієї постанови 09.08.2019 року близько 20 години в м.Ізмаїлі Одеської області водій [PERSON] по вул. Первомайська керував автомобілем «Seat», н.з. [NUMBER] і рухався з боку вул.Старо-Кілійська в напрямку вул.Некрасова. В порушення вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», який встановлений на вул.Первомайська, перед нерегульованим нерівнозначним перехрестям з вул.Некрасова, а також, п.16.11. Правил дорожнього руху, водій [PERSON] при виїзді на перехрестя вул.Первомайська, яка являється другорядною дорогою по відношенню до вул.Некрасова, яка є головною дорогою, не надав дорогу мотоциклу «Ява», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який наближався до даного перехрестя проїзних частин вул.Некрасова (головна дорога) зліва, в результаті чого а/м під керуванням [PERSON] скоїв з ним зіткнення. При ДТП водій [PERSON] отримав згідно з висновком судово-медичної експертизи легкі тілесні ушкодження. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Як вбачається із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №2911 (а.с.6) [PERSON] хворий обстежений клінічно, рентгенологічно та лабораторно. Оглянутий травматологом, хірургом, реаніматологом. Після стабілізації стану хворий переведений до травматологічного відділення. Хворому було рекомендовано пройти амбулаторне лікування у сімейного лікаря під контролем травматолога та невропатолога поліклініки за місцем проживання. Відповідно до квитанцій про оплату придбання медичних препаратів для лікування [PERSON] витратив 4249,89 грн., що підтверджено товарним чеком та чеками придбання ліків (а.с. 7-10). Згідно із квитанцією про оплату обстеження куприку [PERSON] сплатив 800 грн (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.(ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Отже, судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Таким чином, виходячи з диспозитивності судового процесу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди у розмірі 4650 грн. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Суд першої інстанції вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій відповідача. Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Отже, в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 20 000 грн. на користь [PERSON] . Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди у розмірі 4650 грн. та суми моральної шкоди у розмірі по 20 000 грн. За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 388,24 грн.

Outcome: partial