Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви її представника від 19.02.2015 року (а.с.77), просить зняти з реєстрації та виселити відповідачів, які проживають в незаконно займаній ними квартирі, що за адресою: [ADDRESS]. Вимоги обгрунтовані тим, що позивач 06.02.2014 року на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна придбала вказану вище квартиру, в результаті чого в подальшому отримала у нотаріуса свідоцтво про право власності на квартиру та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зайти у вказану квартиру немає можливості, оскільки там проживають відповідачі, які чинять їй перешкоди у користуванні цією квартирою. Позивач у судове засідання не з'явилася, її представник подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі у судові засідання двічі підряд не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та доказів відкриття касаційного провадження у справі про визнання торгів щодо спірної квартири суду не подали. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (свідоцтво про право власності, посвідчене 11.02.2014 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Заєць М.В. (копія), копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4, 41, 42)). Відповідачі згідно з довідкою КП «Комінтех» № 1578 від 10.02.2014 року зареєстровані у вказаній вище квартирі (а.с. 40). Позивач у позовній заяві зазначила, що відповідачі проживають у спірній квартирі незаконно, не впускають її у належну їй на праві власності квартиру, чим порушують її право вільно користуватися та розпоряджатися нею, як своєю власністю. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України (далі - ЦК) під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідачів у спірній квартирі, беручи до уваги пояснення позивача у позовній заяві про незаконність проживання відповідачів у зазначеній квартирі, чинення ними перешкод у доступі позивача до належного їй майна, чим порушуються її права як власника квартири, суд вважає доведеним, що відповідачі проживають у спірній квартирі без законних підстав, чинять перешкоди позивачеві у володінні та користуванні її майном, чим порушують її право власності, а тому позивач на підставі ч. 1 ст. 391 ЦК вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення відповідачів з цієї квартири. Щодо вимоги про зняття відповідачів з реєстрації у спірній квартирі, то необхідно зазначити, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Отже, судове рішення про виселення відповідачів, яке набрало законної сили, на вимогу позивача може бути підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні. Оскільки таке рішення на час розгляду справи відсутнє, вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації у квартирі [ADDRESS] є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. За таких обставин позов задовольняється частково. Ураховуючи часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 40,60 грн. понесених останньою судових витрат (243,60 грн. (ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру) / 1/2 (частина задоволених позовних вимог) / 3 (кількість відповідачів у справі).

Outcome: partial