Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 вересня 2014 року [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 43 300 грн., які останній зобов'язувався повернути не пізніше 25 грудня 2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів у позику відповідач власноручно написав письмову розписку від 02 вересня 2014 року. Однак, відповідач порушуючи взяті на себе зобов'язання, станом на 02 лютого 2015 року грошові кошти не повернув. У зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду про стягнення із відповідача грошової позики у розмірі 43 300 грн. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь три відсотки річних у розмірі 138,80 грн., та судові витрати, понесені позивачем при подачі даного позову до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та одночасно просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. У випадку неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення заочного рішення по даній справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 02 вересня 2014 року, оригінал якої міститься у матеріалах справи, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 43 300 (сорок три тисячі триста) грн. та зобов'язався повернути їх не пізніше 25 грудня 2014 року. У судовому засіданні встановлено, що зобов'язання відповідача за вищевказаною розпискою не виконано. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за яким позичальник не виконав свого обов'язку, тобто не повернув позикодавцеві грошові кошти у розмірі 43 300 грн., тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Крім того, посилаючись на статтю 625 ЦК України, позивач просив стягнути 138,80 грн. за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання. Однак, позивач не конкретизував та не надав розрахунок того, що означає вказана сума: нараховану пеню чи три відсотки річних. Виходячи з викладеного, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 43 300,00 грн. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial