Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 015,65 грн. і судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що свідчить про наявність підстав для розгляду даної справи у його відсутність у заочному порядку. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 06 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір кредиту № K2R5RX06430760 від 06.07.2006 року, за умовами якого позичальником було отримано кредит у розмірі 7 992,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 06.07.2007 року. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Однак позичальником умови договору кредиту належним чином не виконувались. Так, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх грошових зобов'язань, визначених укладеним із банком кредитним договором, кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості, яка за доданим до позовної заяви розрахунком складається із 7 992,81 грн. боргу за кредитом, 43 151,79 грн. несплачених відсотків за користування кредитом, 1 055,04 грн. боргу по комісії за користування кредитом, 58 767,65 грн. пені, 500,00 грн. фіксованої частини штрафу і 5 548,36 грн. процентної складової штрафу за договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором, яка складається з 7 992,81 грн. боргу за кредитом і 43 151,79 грн. несплачених відсотків за користування кредитом, що є підставою для задоволення позову у цій частині. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Такий вид відповідальності, як сплата позичальником штрафів і пені за несвоєчасне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором передбачений пунктами 5.1., 5.2. договору кредиту. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. За змістом наведених норм суд, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, може зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення. Водночас, позивач у виконання вимог статті 60 ЦПК України не надав суду належних доказів існування факту заподіяння йому відповідачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання ним кредитних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності у відмови у стягнення з відповідача фіксованої частини заборгованості та зменшення розміру штрафів, що підлягають стягненню з відповідача до 594,84 грн., а пені відповідно до 5 876,77 грн. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати, які відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 586,71 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: partial