Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У лютому 2016 року представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] (надалі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» по довіреності [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 13429,77 грн. та суму судового збору сплачену при зверненні з позовом до суду в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 14 вересня 2007 року між Закритим Акціонерним Товариством [PERSON] «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Згідно умов укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач був ознайомлений та надав згоду на те, що Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом у Анкеті-Заяві від 14.09.2007 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, іншими платежами згідно Договору про надання банківських послуг, виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2015 року становить 13429,77 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, оскільки сплинув строк позовної давності. Одночасно пояснив, що не заперечує наявність укладеного договору між позивачем та відповідачем, проте не згоден із сумою боргу , вважає її значно меншою . Заслухавши сторони, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 14 вересня 2007 року, Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якої є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК», що підтверджено Статутом, надав [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір був укладений на підставі заяви позичальника (а.с. 8), Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картко та [PERSON] (а.с. 9-14). Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картко та Тарифами [PERSON] складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договір. Тобто, перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений з умовами надання кредитної картки та про умови кредитування, даний факт підтверджується особистим підписом відповідача. Оригінал заяви досліджений та оглянутий у судовому засіданні (а.с. 148-149). Відповідно до наказу позивача «Про впровадження спрощеної форми укладення договору» у банку запроваджена спрощена форма укладення договору для банківських продуктів, що мають подібні умови та правила обслуговування. Спрощена форма укладення договору про надання банківських послуг - кредитної картки, зумовлюється підписанням клієнтом заяви про надання послуг змінна частина договору. У заяві клієнт вказує, що ознайомлений і згоден з умовами та правилами надання послуг. Умови та правила складають базис - незмінну частину договору. Отже, за цією формою умови надання послуг встановлюються однаковими для усіх клієнтів, і останні, у разі надання згоди на укладення договору, лише приєднуються до цих умов. Заявою від 14.09.2007 року передбачені умови надання послуги: сума кредитного ліміту, базова процентна ставка, строк дії кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання ним повної інформації у письмовому вигляді про умови кредитування у ПРИВАТБАНКУ, а також його місцезнаходження. Відповідач погодився з тим, що заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, при укладенні Договору клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість в сумі 13429,77 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 3612,07 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 8351,10 гривень; заборгованість за пенею та комісією 350,90 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в сумі 615,70 гривень. Вказані суми підтверджуються розрахунками заборгованості, надані позивачем до матеріалів справи (а.с. 4-7), з якими суд погоджується. Відповідач , заперечуючи проти вказаного розрахунку , іншого суду не надав. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконані, порушені вимоги Умов надання споживчого кредиту, якими передбачений обов'язок позичальника з погашення заборгованості за кредитом, процентам за його користування, а також сплаті комісії. Крім того, відповідно до п 8.6 Умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору (а.с. 12 зворотній бік). Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Пунктом 8.6 Умов надання споживчого кредиту передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Встановлений законом розмір неустойки може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. При цьому, встановивши, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобовязання за кредитним договором, та навіть загальний розмір заборгованості з відсотками та комісією, а також те, що стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі, в тому числі і пені, будуть порушені права [PERSON], необхідно застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 12314 грн. 07 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту 3612 грн. 07 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 8351 грн. 10 коп., заборгованість за пенею та комісією 350 грн. 90 коп. Доводи відповідача про необхідність застосувати до виниклих правовідносин строку позовної давнини, не знайшли підтверджень у судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, оскільки як убачається з виписки з банківського рахунку, [PERSON] використовував картку, 15.06.2014 року ( а.с. 7) здійснював платіж по погашенню заборгованості у сумі 1618, 21 грн., що призвело до переривання перебігу позовної давності. У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, позивач звернувся до суду 09.02.2016 року, тобто в строк, в межах якого позивач міг звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються до стягнення пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial