Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

у листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.10.2004 р. між ним та фізичною -особою підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, дані відомості до трудової книги не вносились, але даний договір було зареєстровано в Полтавському міському центрі зайнятості. Відповідно до даного договору позивач мав виконувати обов`язки водія. Зі спливом близько шести місяців позивач припинив виконувати роботу, обумовлену договором, а роботодавець провела з ним розрахунок та не вимагала від нього продовження договірних відносин, у зв`язку з чим позивач вважав, що дію трудового договору припинено без вжиття додаткових заходів щодо його розірвання. Після цього він неодноразового працевлаштовувався на різні роботи, про що дані вносились до трудової книги та періодично перебував на обліку у центрі зайнятості. Після звільнення з останнього місця роботи позивач звернувся до центру зайнятості з метою набуття статусу безробітного, але йому було відмовлено, оскільки у Єдиній інформаційній аналітичній системі державної служби зайнятості було виявлено факт перебування позивача у трудових відносинах з фізичними особами-підприємцями. Він вжив заходів щодо розірвання вищевказаних трудових відносин, але один із підприємців, зокрема [PERSON] , припинила свою підприємницьку діяльність, за останнім відомим місцем проживання вона не проживає, а тому позивач особисто не має можливості звернутися до неї для вирішення даного питання. У зв`язку з наведеним позивач має перешкоди в розірванні трудового договору, що перешкоджає в отриманні ним статусу безробітного та відповідних соціальних пільг, а тому змушений звернутися до суду. Позивач вказує на те, що фактично відносини за трудовим договором між ним та ФОП [PERSON] припинено з квітня 2005 р., але про те, що даний договір не знятий з реєстрації він дізнався з листа директора Машівської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості, зважаючи на це просить суд визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строк звернення з позовом до суду, розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 11 жовтня 2004 р. між ним та відповідачем, який 15.10.2004 р. було зареєстровано в Полтавському міському центрі зайнятості за реєстраційним номером 3371 та зобов`язати Полтавську міськрайонну філію Полтавського обласного центру зайнятості зняти з реєстрації вказаний трудовий договір, а також внести запис до трудової книжки. Ухвалою суду від 19.12.2019 у справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.28). 03.01.2020 р. справу було прийнято до провадження суддею Косик С.М. (а.с.41). Ухвалою суду від 02.02.2020 року до участі в справі залучено співвідповідачів: [PERSON] , Полтавську міськрайонну філію Полтавського обласного центру зайнятості (а.с.63). У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.73). Відповідачка повідомлялася про дату, часі місце розгляду справи за останньою відомою адресою реєстрації, натомість поштові конверти повернулися до суду з відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.44,59,60), також викликалася через оголошення на вебсайті суду (а.с.51,52,69,70), до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Співвідповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, директор Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості подав заяву про розгляд справи без представника центру (а.с.45). Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що відповідно до трудового договору від 11.10.2004 р., між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий договір (п.1), за яким працівник зобов`язаний виконувати роботу водія (п.2). Даний договір був зареєстрований 15.10.2004 р. за №3371 у Полтавському міському центрі зайнятості (а.с.15). Як убачається з трудової книги, виданої на ім`я позивача, [PERSON] неодноразово працевлаштовувався та звільнявся з різних робіт та періодично перебував на обліку у Машівському районно центр зайнятості, про що зроблені відповідні записі у ній (а.с.10-14). Відповідно до листа директора Машівської філії Полтавського обласного центру зайнятості №16/36/302-19 від 18.11.2019 р., у наданні позивачу статусу безробітного було відмовлено, у зв`язку з тим, що під час проведення реєстрації та внесення даних в Єдину інформаційно-аналітичну систему державної служби зайнятості було виявлено факт перебування позивача в трудових відносинах як найманого працівника з фізичними особами-роботодавцями, зокрема: [PERSON] та [PERSON] та рекомендовано позивачу для набуття статусу безробітного та отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг припинити трудові відносини із фізичними особами роботодавцями або підтвердити факт припинення таких відносин у судовому порядку (а.с.9). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець [PERSON] 27.08.2014 р. припинила свою діяльність (запис №25880100004024413) та з 15.01.2015 р. була знята з обліку в ДПІ у м. Полтава ГУ Міндоходів у Полтавській області (а.с. 17). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.233, ст.234 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, як убачається з матеріалів справи, трудовий договір між сторонами укладений 11.10.2004 р. та зареєстрований 15.10.2004 р. за №3371, фактично його дію було припинено у квітні 2005 р., але з реєстрації він не був знятий, про що позивач дізнався у листопаді 2019 р., отримавши лист 18.11.2019 р. від Машівської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості, в якому позивачу було відмовлено у наданні статусу безробітного. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновити цей строк. Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року N 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково, в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Пунктом 9 вказаного Порядку визначено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору. Згідно ст. 36 КЗпП України однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Відповідно до статті 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року N 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, законних інтересів. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, оскільки відповідачка припинила підприємницьку діяльність, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлений можливості самостійно зняти договір його з реєстрації і захистити своє порушене право, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню і як наслідок, зазначений трудовий договір підлягає зняттю з реєстрації. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved