Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 26725,78 доларів США, що за курсом 24,81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.08.2016року складає 663066,60грн. за кредитним договором № HAGAAЕ00000012 від 23.05.2007 року, яка складається з: 7006,45 доларів США - заборгованість за кредитом; 5873,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 482,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13363,59 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 23.05.2007року уклали кредитний договір № HAGAAЕ00000012, згідно з умовами якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 8609,12 Доларів США на термін до 22.05.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших передбачених кредитним договором витрат. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, проте [PERSON] свої зобов`язання порушив, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, яка станом на 11.08.2016року становить - 47240,84 доларів США, з яких: 7006,45 доларів США - заборгованість за кредитом; 5873,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 482,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33878,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 16.05.2016року було реалізовано автомобіль, сума від реалізації застави у розмірі 2876,28 доларів США пішли на погашення заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник. ПАТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачам повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором, однак вона була залишена без задоволення. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. На зазначений позов, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, з огляду на наступне. Так, позивач, ще у 2012році подав позов про звернення стягнення на автомобіль до Індустріального районного суду м Дніпропетровська до [PERSON] за тим самим Кредитним договором № HAGAAЕ00000012 від 23.05.2007 року. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2012року позов було задоволено, було звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль. Вказане Заочне рішення було скасоване та було винесено Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2014року про задоволення вимог позивача. На даний час є Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015року, згідно якому Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2014року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль були задоволені на суму еквівалентну 141 697,75грн. У рішенні зазначено, що позовні вимоги складаються з заборгованості за кредитом - 7 006,46 дол.США, заборгованості за відсотками - 5 519,86 дол.США, заборгованості за комісією - 482,00дол.США, пені - 4719,42 дол.США, на загальну суму 17 727,23 дол.США, що є еквівалентом 141 697,75грн. Не зважаючи на те, що позивач знав у 2015році про судовий розгляд справи в Апеляційному суді Дніпропетровської області, він у лютому 2015року подав позовну заяву в якій вказав, що станом на 29.01.2015року відповідач має заборгованість вже в розмірі 41 571,58 дол.США яка складається з тих самих сум, що розглядалися в Апеляційному суді Дніпропетровської області. Таким чином позивач намагається даним позовом здійснити подвійне стягнення заборгованості, що вже і так була стягнута за рішенням суду, а Рішення станом на 16.05.2016року вже примусово виконано. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог позивача припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України. Таким чином позивач не має права на стягнення з відповідача відсотків та пені після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит. При ухваленні судом рішення про задоволення вимог позивача, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини. Також позивач зазначає, що предмет застави - автомобіль було реалізовано 16.05.2016року за 73 287,58грн., але не зазначає згідно якого договору це відбулося, не надає копії договору купівлі-продажу автомобіля, а також не надає пояснення в рахунок яких зобов`язань було перераховано кошти від продажу автомобіля, чи на погашення кредиту, чи відсотків, або комісій та пені. Зазначив також про те, що оплата Кредитного договору припинилась [PERSON] ще у січні 2009року, а позов до [PERSON] було подано у лютому 2015року, тобто через 6 років після того, як позивач дізнався про настання прострочення. Крім того, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] окремо подано заяву про застосування строку позовної давності. Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, в якому представник просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та відмовити у застосуванні строку позовної давності. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.03.2015року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 01.11.2018року по справі призначено підготовче судове засідання. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 26.11.2018року № 01-08/214 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі наказу №02-04/466 від 16.11.2018року «Про надання відпустки по догляду за дитиною [PERSON] ». Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2018 року справу передано на розгляд судді Довготько Т.М. Ухвалою суду від 27.11.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.04.2019 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гур`єв Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAGAAT00000012, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11162,84 доларів США на термін до 22.05.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інституту в розмірі суми 1 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту / Том 1, а.с.11-13/. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23.05.2007 року № HAGAAЕ00000012, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники / Том 1, а.с.14/. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, на виконання умов кредитного договору № HAGAAЕ00000012, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 23.05.2007 року було укладено договір застави, відповідно до умов якого [PERSON] надав в заставу автомобіль Renoult Kangoo, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості наданого до позовної заяви станом на 11.08.2016року заборгованість становить - 47240,84 доларів США, з яких: 7006,45 доларів США - заборгованість за кредитом; 5873,74 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 482,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33878,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015року, Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2014року в частині відмови у зверненні стягнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави задоволено та передано в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» предмет застави, а саме належний на праві власності [PERSON] автомобіль: Renoult Kangoo, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAAЕ00000012 від 23.05.2007року в сумі 141 697, 75грн. Звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за початковою ціною 50 222,25 грн. зі зняттям вищевказаного автомобіля з обліку органу УДАІ ГУМВС України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу /Том 2, а.с.12-13/. Заборгованість за вказаним рішенням суду стягнуто у повному обсязі за розрахунком станом на 30.07.2012року. Як встановлено в судовому засіданні, вищевказане рішення було виконано, та автомобіль реалізовано лише 16.05.2016 року за суму у розмірі 73 000,00грн. Кошти від реалізації даного автомобіля зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, що стосується вимог про стягнення суми боргу, нарахованої після дати кінцевого розрахунку за позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, необхідно зазначити наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015року року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, кредитор, звернувшись у 2012 році із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом звернення стягнення на предмет застави), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Рішення суду про звернення стягнення на предмет застави свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів, комісії та пені після пред`явлення позову шляхом звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення суми боргу за кредитом у розмірі 7006,45доларів США, оскільки вказана сума боргу була стягнута рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015року шляхом звернення стягнення на предмет застави. Також, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed