Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на житловий будинок, стверджуючи, що 20 червня 2012 року між нею (позивачкою) та [PERSON] було укладено усний договір про купівлю-продаж домоволодіння із земельною ділянкою, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження їхньої домовленості того ж дня між ними було укладено угоду про передачу завдатку у рахунок та на підтвердження зобов'язання. Позивачка зазначає, що на момент укладення правочину у продавця [PERSON] не було у наявності оригіналу свідоцтва на право власності на житловий будинок з причин його втрати та не було у наявності оригіналу замельного акту, тому вони домовилися щодо ціни нерухомого майна за фактичним станом. Одночасно вони домовилися на укладення відповідних договорів купівлі-продажу згідно з чинним законодавством при наявності у продавця правовстановлюючих документів, підготовкою яких зобов'язана була займатися [PERSON] на підставі довіреності №42 від 08.02.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Також позивачка вказує в позові, що після узгодження усіх істотних умов правочину щодо відчуження нерухомого майна та підписання Угоди про отримання завдатку, [PERSON] уповноважила [PERSON] на право відчуження зазначеного нерухомого майна довіреністю №2557 від 13 серпня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Діючи на підставі вказаної довіреності, [PERSON] уклала з нею (позивачкою) Договір купівлі-продажу житлового будинку від 15.11.2012 року на підставі отриманих нею дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради №528 від 30.08.2012 року. Позивачка зазначає в позові, що укладений договір було укладено у письмовій формі та на умовах сплати ціни договору, була здійснена до укладення самого договору, що підтверджується Угодою про передачу завдатку. На той час сторони не мали можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору у зв'язку з відсутністю земельного акту та землевпорядної документації, тому домовилися на посвідчення зазначеного Договору у нотаріуса відразу після отримання земельного акту та землевпорядної документації на земельну ділянку. Здійснити подальше нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію Договору не вдалося з причини смерті [PERSON] [INFO]. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати дісним Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 15.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності власника [PERSON] та визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2014 року залучено до участі у справі у якості відповідача - правонаступника померлої [PERSON] - [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, просив суд його задовольнити, посилаючись на підстави, які вказані в позові. Відповідачка [PERSON] не заперечила проти задоволення позову, мотивуючи тим, що дійсно [PERSON] уповноважила її (відповідачку) на право відчуження зазначеного нерухомого майна довіреністю №2557 від 13 серпня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] Діючи на підставі вказаної довіреності, [PERSON] уклала з [PERSON] Договір купівлі-продажу житлового будинку від 15.11.2012 року, однак на той час сторони не мали можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору у зв'язку з відсутністю земельного акту та землевпорядної документації, тому домовилися на посвідчення зазначеного Договору у нотаріуса відразу після отримання земельного акту та землевпорядної документації на земельну ділянку. Здійснити подальше нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію Договору не вдалося з причини смерті [INFO] [PERSON] Відповідачка [PERSON] була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явилася, причини своєї відсутності до суду не надала. Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії довіреності від 08 лютого 2010 року (а.с.11), [PERSON] цією довіреністю уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у всіх установах, організаціях, підприємствах з питання вчинення правочину щодо розпорядження з правом міни та продажу належних [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 жовтня 2000 року (а.с.12), житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до копії угоди про передачу завдатку від 20 липня 2012 року (а.с.7), [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали відповідну угоду про те, що покупець передав покупцю завдаток у сумі 230000,00 гривень в рахунок платежів по Договору купівлі-продажу домоволодіння із земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії довіреності №2557 від 13 серпня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.10), [PERSON] уповноважила [PERSON] на право відчуження нерухомого майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 15 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) (а.с.8-9), Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS]. Згідно п.4.4 - 4.5 вказаного договору зазначається, що: «Цей Договір після його укладення має бути посвідчений державним нотаріусом у відповідності з діючим законодавством України та зареєстровано у державному реєстрі права власності не пізніше 10 днів з моменту отримання Державного акту на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок. Право власності на житловий будинок у Покупця виникає з моменту державної реєстрації Договору». Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.13), [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до спадкової справи №10/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.51-57), 16 січня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка залишила на її ім'я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 28 серпня 2009 року за реєстровим №2467. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст.220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовились щодо ycix істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, i відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст.220 ЦК України не застосовується до правочинів які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину. Крім того, стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів. З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення, тож договір купівлі - продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності власника [PERSON] за законом підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Разом з тим, як зазначалося вище, ч.2 ст.220 ЦК України надає право суду визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9. Отже, відсутність нотаріального посвідчення і державної реєстрації спірного договору, існування лише домовленості сторін у вигляді простої домашньої угоди не створили для сторін вказаної угоди прав і обов'язків. У звязку з чим, не будучи укладеним, не може бути визнаним судом дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Крім цього, відповідно до ст.60 ЦПК України позивачем не доведено обставин того, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та не надано інших доказів належності [PERSON] земельного акту та іншої землевпорядної документації на спірну земельну ділянку, відсутність якої, як зазначає позивачка у позові, була причиною неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди за життя [PERSON] Згідно п.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed