Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла \~ [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку та господарських споруд, які розташовані в [ADDRESS] . Спадкоємцем до майна померлої [PERSON] на підставі закону та заповіту є її син [PERSON] , який своєчасно прийняв спадщину, тому що був зареєстрований і постійно проживав разом з померлою за однією адресою. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з вищезгаданого житлового будинку та господарських споруд, які він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав і помер. Спадкоємцем до майна померлого [PERSON] на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України є - його дружина [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, тому що була зареєстрована і постійно проживала разом з померлим. Позивач [PERSON] звернулась до Тростянецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та господарські споруди. Однак, 04.06.2019 р. вона отримала від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.12.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.07.2020р. цивільну справу №147/1259/19 (провадження\~2/147/159/20) відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за принципом вірогідності було розподілено судді Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А.\~ 30.07.2020 р. справу прийнято до свого провадження суддею Натальчук О.А. та призначено підготовче засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за без їх участі. Також зазначили, що позов [PERSON] визнають в повному обсязі. Згідно з частиною третьою\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частинами першою, четвертою\~статті 206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встанолено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано 15.03.1992 р. виконавчим комітетом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 7). 20.10.1997 р. [PERSON] , проживаюча в с.Ободівка Тростянецького району, на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі: житловий будинок з надвірними будовами, що розміщені в [ADDRESS] та грошові вклади в Ободівській Ощадкасі №033, рахунок № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , , заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Ободівської сільської ради народних депутатів та зареєстровано в реєстрі за №101 (а.с. 11). [INFO] \~ у\~віці 54\~років померла\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~яке видано\~12.01.1998\~р.\~виконкомом Ободівської\~сільської ради\~Тростянецького району\~Вінницької області (а.с. 8). Згідно з ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР України (1963) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповітне розпорядження на ім`я [PERSON] , тому спадкування у даному випадку здійснюється за заповітом і останній як спадкоємець померлої, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.\~\~\~\~\~\~ Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилась, що підтверджується інформацією державного нотаріуса Вінницького державного нотаріального архіву від 02.09.2020 р. №1896/01-18 (а.с.114). Таким чином, [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, тому що був зареєстрований і постійно проживав разом з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами у домовій книзі домоволодіння та копією погосподарської книги (а.с.23-32), однак не оформив своїх спадкових прав і помер. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 54 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 08.06.2018 р. зроблено запис за №31 (а.с. 9). У довідці\~№181\~від 31.01.2019\~р.,\~виданої виконкомом\~Ободівською сільською\~радою Тростянецького\~району Вінницької\~області,\~вказано,\~що дійсно\~ [PERSON] ,\~1964\~р.\~н.,\~був зареєстрований\~та проживав\~до дня\~своєї смерті\~ [INFO] \~в [ADDRESS] ,\~а також\~про те,\~що [PERSON] ,\~1904\~р.н.,\~яка померла\~ [INFO] \~та [PERSON] \~1943\~р.н.,\~яка померла\~ [INFO] ,\~були зареєстровані\~та проживали\~в [ADDRESS] .\~В померлих\~таких спадкоємців\~як малолітні,\~неповнолітні,\~повнолітні непрацездатні діти,\~непрацездатна вдова\~(вдівець)\~та непрацездатні\~батьки,\~які відповідно\~до статті\~1241\~ЦК України\~мали б\~право на\~обов`язкову частку\~від спадщини\~не має.\~Спадкоємцем за\~законом після\~смерті [PERSON] , 1943\~р.\~н.,\~яка померла\~ [INFO] ,\~та на\~підставі заповіту,\~посвідченого від\~її імені\~секретарем Ободівської\~сільської ради\~Тростянецького району\~Вінницької області\~20.10.1997\~р.,\~за реєстром\~№101\~є її\~син,\~ [PERSON] , 1964 р. н., який своєчасно прийняв спадщину, тому що фактично вступив в управління спадковим майном та був зареєстрований і проживав разом з померлою в [ADDRESS] по день смерті, що підтверджується записами в погосподарських книгах. За наявними\~в сільській\~раді відомостями,\~заповіт на\~даний час\~не змінювався\~та не\~скасовувався.\~Спадкоємцем після\~смерті [PERSON] ,\~1964\~р.\~н.,\~який помер\~ [INFO] ,\~на підставі\~статті 1261\~ЦК України,\~є його\~дружина, [PERSON] ,\~1966\~р.\~н.,\~яка своєчасно\~прийняла спадщину,\~тому що\~фактично вступила\~в управління\~спадковим майном\~та була\~зареєстрована і\~проживала разом\~з померлим\~в [ADDRESS] по день\~його смерті,\~що підтверджується\~записами в\~погосподарських книгах.\~До складу\~спадкового майна\~належить житловий\~будинок з\~господарськими спорудами\~в [ADDRESS] . За даними погосподарських книг Ободівської сільської ради станом на 15.04.1991 р. господарство відносилось до категорії робочих дворів. Членами двору були - голова двору, [PERSON] 1943 р.н., яка померла [INFO] , член-двору, [PERSON] , 1904 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1964 р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1972 р.н. та [PERSON] , 1966 р.н. (а.с. 10). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 64,6 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м., допоміжною площею 14,1 кв.м., складається з житлового будинку - А; вхідного майданчика - а; сараю Б; погреба Б/п; прибудови - б; прибудови - б1; вбиральні - І; огорожі 1-3; криниці - 4 (а.с. 14-18). Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння , у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. З огляду на викладене судом встановлено, що станом на день своєї смерті [PERSON] належало майно робочого двору, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який він успадкуаав після смерті своєї матері [PERSON] , яка відповідно до виписки з погосподарської книги за 1991-1998 р.р. була головою робочого двору, особовий рахунок № [NUMBER] , і відповідно вимог законодавства була єдиним його власником. З копії спадкової справи №296/2018р. до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті зверталася дружина [PERSON] . Заява надійшла до Тростянецької ДНК 11.08.2018 р. за №846 (а.с.82). Родинний зв`язок позивача [PERSON] з померлим [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , згідно якого 24.11.1993 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.21). Інший спадкоємець син померлого [PERSON] подав до Тростянецької ДНК заяву про відмову від спадщини. Заява надійшла до Тростянецької ДНК 11.08.2018 р. за №847. (а.с. 82 звор.). Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2020 р. №378/02-31 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , у [PERSON] відсутній, вона має право звернутися до суду з позовом для визнання за нею права власності на житловий будинок після померлого (а.с.116). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене та враховуючи визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку, що після смерті [INFO] [PERSON] , спадкоємцем до його майна за законом є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , які він успадкував після смерті [INFO] [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, підлягають задоволенню.

Outcome: approved