Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У лютому 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] На обґрунтування позову вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. У травні 2013 р. його син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після чого він надав сім'ї сина вказану квартиру для проживання. Після того як у жовтні 2014 р. син поїхав на заробітки до Польщі, невістка взяла свої речі, онука [PERSON] і переїхала до своїх батьків. У січні 2015 р. син повернувся до Києва, проте їх сімейні стосунки не налагодилися, його дружина відмовилась повертатись у квартиру і забрала звідти спільно нажите майно. У квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовами до його сина про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, і рішеннями суду від 27 та 28 травня 2015 р. її позови було задоволено. Відтак відповідач [PERSON] після 8 червня 2015 р. перестала бути членом сім'ї його сина, з січня 2015 р. у спірній квартирі вона не проживає, участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири не приймає. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що вона втратила інтерес до спірного житлового приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Позивач пояснив, що жодних перешкод у користуванні житлом він своїй невістці не чинив і з квартири її не виганяв, а вона сама після від'їзду сина на заробітки пішла жити до своїх батьків. В січні 2015 р. у квартирі встановлювались теплові лічильники, а тому він викликав невістку відчинити двері. Тоді вона прийшла, жбурнула йому ключі від квартири і пішла. Невдовзі вона забрала з квартири усі свої речі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення на позов. На обґрунтування заперечень вказала, що позивач, скориставшись відсутністю її чоловіка в Україні, вигнав її разом з дитиною зі спірної квартири, а тому вона була позбавлена можливості проживати у ній разом з дитиною (а.с. 23). Заслухавши позивача, його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Двокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2004 р. належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 5). Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку З копії паспорта відповідача [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована у спірній квартирі з 27 вересня 2013 р. (а.с. 14-16). Відповідач [PERSON] вселилася у спірну квартиру за згодою позивача і проживала у ній як член сім'ї сина власника житла, а отже відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України вона має право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма міститься і у ст. 156 Житлового Кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015 р. шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с. 37, 38). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], перебуваючи на реєстраційному обліку у квартирі [ADDRESS], понад рік не проживає у ній без поважних причин. При цьому вона, обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила вказану квартиру, забравши з неї усі свої речі. Вказані обставини підтверджуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 р., даними актів від 14.05.2015, 23.09.2015, 18.03.2016, складеними житлово-експлуатаційною дільницею № 7 (структурним підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»), яке обслуговує будинок [ADDRESS] та показаннями свідків. Свідок [PERSON] пояснила в суді, що її квартира знаходиться навпроти квартири позивача, а тому вона добре знає як позивача, так і його сина з дружиною, які проживали по сусідству. Восени 2014 р. син позивача поїхав на заробітки до Польщі, після чого його дружина [PERSON] разом з сином переїхала до свої батьків. Тоді ж вона забрала з квартири свої речі, частину з яких залишила у неї на тимчасове зберігання, так як вони не помістились в автомобіль. Останній раз вона зустріла [PERSON] біля квартири в січні 2015 р., після чого жодного разу її не бачила. Як показав в суді свідок [PERSON], після його від'їзду у жовтні 2014 р. за кордон на заробітки його дружина з сином переїхала проживати до своїх батьків, про що вона його повідомила по телефону пояснивши це тим, що тяжко бути самій з дитиною. Повернувшись із-за кордону у січні 2015 р. він побачив, що дружина забрала з квартири усі свої речі та речі дитини. Намагаючись зберегти сім'ю, він неодноразово просив дружину повернутися, але вона відмовилась. Потім він знову поїхав за кордон, а коли повернувся, отримав повістку з суду на розлучення. Доказів вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачем [PERSON] не надано, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду також не надано доказів, що між сторонами була укладена угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та умов припинення права користування житлом, суду не надано. Та обставина, що [PERSON], обравши собі інше місце проживання, залишилася перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім'ї власника втрачає право на користування житлом. Так, ст. 391 ЦК України надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… За приписом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що перебування відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу [PERSON], порушує право останнього на використання помешкання на власний розсуд та право вільно розпоряджатися своїм майном. Порушені права позивача підлягають захисту у визначений законом спосіб - шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved