Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

у листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилався на те, що фактично сімейні відносини припинено у зв`язку з різними поглядами на життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим, примирення є недоцільним. Враховуючи зазначене, просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 10.11.1993 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1074. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 07.12.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 26.02.2021 року (а.с. 19-20). Ухвалою від 26.02.2021 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача із вимогою про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26.02.2021 року розгляд справи відкладено на 16.04.2021 року. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що обставини, викладені в позові не відповідають дійсності, адже вони перебувають у шлюбі 28 років, у них є донька і двоє онуків, у них міцна сім`я. Вказала, що вона проти розірвання шлюбу, просила надати строк для примирення, оскільки дуже переживає за чоловіка та за його стан здоров`я. Зазначила, що підстав для розірвання шлюбу та руйнування їхніх сімейних відносин немає (а.с. 31-33). Позивач подав нотаріально посвідчену відповідь на відзив, у якій наполягав на задоволенні позову, вказав, що обставини, викладені в ньому, повністю відповідають дійсності. Зазначив, що доки був здоровий та фінансово забезпечував сім`ю, відносини з відповідачем були гарні, проте, після діагностування у 2018 році йому онкологічного захворювання, відносини почали поступово погіршуватись і в результаті припинились, від відповідача та доньки, котру усиновив, підтримки та допомоги не отримував, останні не цікавились ним, коли він потребував стороннього допомоги через захворювання, останні постійно провокували конфлікти та неповажливо й принизливо відносились до нього. Вважав, що загалом подання відзиву відповідачем, котра він нього дізналась про складання ним заповіту на своїх рідних доньок, спрямоване на умисне затягування судового процесу з метою задоволення власних матеріальних інтересів (а.с. 40-41). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 10.11.1993 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1074 сторонами у справі зареєстровано шлюб (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] зазначив, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки між ним та відповідачем втрачені почуття любові та взаємоповаги, спільного господарства вони не ведуть, подружні відносини між ними припинилися. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача. Отже, суд не може примусити позивача зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, через що надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, його перебування його у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved