Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тарасівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (Т.1 а.с.34-38), просила усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом вселення її та її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в будинок розташований по [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача надати ключі від будинку. Встановити порядок користування будинком за вказаною адресою, виділивши у користування їй та її дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , кімнати площею 26,7 та 14,9 кв.м., залишивши коридор, кухню та санвузол у загальному користуванні з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 23 червня 2014 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, у якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Проте, шлюбні відносини між нею і відповідачем поступово погіршувалися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки на підставі чого в сім`ї відбувалися часті сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Через постійні сварки, які влаштовував відповідач, позивач разом із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та спільною з відповідачем дитиною [PERSON] , [INFO] , переїхала проживати в будинок своєї матері [PERSON] в с. Тарасівка Бобринецького району Кіровоградської області. В Бобринецькому районному суді Кіровоградської області розглядається цивільна справа №383/1399/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, рішення по якій на час звернення до суду з даним позовом не прийнято. Зазначила, що згідно облікової картки по господарського обліку Тарасівської сільської ради за 2011-2015 роки користувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є відповідач, право власності на який за відповідачем не зареєстровано. Позивач та її неповнолітні діти зареєстровані у спірному будинку. Вказувала, що намагалася забрати свої особисті речі з будинку, але відповідач їх не віддав та забрав ключі від будинку. З цього приводу зверталася до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї. 08.12.2019 року відповідач прийшов у будинок її матері [PERSON] та почав штовхати останню й намагався її повалити на очах у дітей. Виходячи з будинку відповідач почав бити знайомого [PERSON] . Вказані події відбувалися у присутності дітей. У січні 2020 року позивач разом з працівниками поліції намагалася зайти до будинку по [ADDRESS] , щоб забрати свої особисті речі. Проте зайшовши до будинку помітила, що її особистих речей в будинку немає, при цьому відповідач не дозволив їй залишатися в будинку та не допустив працівників поліції зайти до будинку. У зв`язку з вищевикладеним звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків (Т1 а.с.21-24). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу (Т1 а.с.47-49). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 травня 2020 року ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року скасовано, цивільну справу направлено до Бобринецького районного суду для продовження розгляду(Т1 а.с.86-89). УхвалоюБобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року прийнято до провадження цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (Т.1 а.с. 95-96). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Іващенко І.Ю. про відвід головуючого судді (Т.1 а.с. 166-168). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Іващенка Ігоря Юрійовича про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon» (Т.1 а.с. 187-188). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів (Т.1 а.с. 189-190). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено заяви представника позивача - адвоката Іващенка І.Ю. про витребування доказів та виклик свідків (Т.1 а.с. 207-209). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Іващенка Ігоря Юрійовича про витребування доказів (Т.1 а.с. 247-248). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Язан Н.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з Кіровським районним судом міста Кіровограда (Т.2 а.с. 41-42). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Зазначив, що 20 березня 2013 року придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та з 22 березня 2013 року проживає в ньому. 25 травня 2020 року зареєстрував право власності на спірне житло за собою. Отже його неможе бути позбавлено права користування належним йому на праві власності жилим будинком. Позивач та діти також проживали з ними у вказаному будинку. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року шлюб з позивачем розірвано. З грудня 2019 року позивач не проживає з ним за власною волею, особисті речі забрала одразу, він не перешкоджав їй та не вчиняв насильства в сім`ї (Т1 а.с.140-143). Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (Т.2 а.с. 37), про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача позов підтримав з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (Т.2 а.с. 37), про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково зазначила, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] є недопустимими доказми так як надаються зі слів позивача. Представник третьої особи Тарасівської сільської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (Т.1 а.с. 223), про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача свідків, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 23 червня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали в [ADDRESS] , разом із спільною дитиною [PERSON] , [INFO] , а також дітьми позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що визнається сторонами та у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З довідки Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 17.04.2018 року та картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки №01-0018-01 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , крім відповідача зареєстровані та проживають дружина - [PERSON] , [INFO] та її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Т.1 а.с. 9, 146-147). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року по справі №383/1399/19 шлюб, укладений 23 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованим виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровогадської області згідно актового запису №3, за позовом позивача розірвано (а.с.151-152). Після подання позовної заяви по даній справі до суду відповідач 21.05.2020 року на підставі технічного паспота за відповідачем зареєстровано право власності на спірне житло, яким є житловий будинок загальною площею 108,7 кв.м. житловою площею 69,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1 а.с.148). Крім того, відповідач також є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520887200:51:000:0074, площею 0,25 га. призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вказаний житловий будинок, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності від 15.05.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т1 а.с.149,150). Судом також встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають окремо та між собою мають конфліктні неприязні відносини, що також підтверджується протоколом прийняття заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 08.12.2020 року згідно якої [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство 08.12.2019 року о 16 год. 00 хв. по [ADDRESS], за матеріалами перевірки №3630 (ЖЄО) №4046 якої надано відповідь про існування сварки між сторонами на грунті сімейних непорозумінь, а вказані обставини заперечуються [PERSON] (копії в Т2 а.с.1-9). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 12020120110000028 від 23.01.2020 року вбачається, що Бобринецьким відділенням поліції Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування можливого кримінального правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України, тих обставин, що 08.12.2019 року близько 16:00 [PERSON] на грунті раптово неприязних відносин наніс [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин (копії в Т1 а.с. 41). Також [PERSON] 17.12.2019 року зверталась до Бобринецького відділення поліції Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про спалення відповідачем її особистих речей, а іншу частину не повертає з будинку, в якому вона прописана і проживає, за матеріалами перевірки №3749 (ЄО) №4166 якої надано відповідь, що викладені факти у заяві не підтвердилися, оскільки вказані обставини заперечуються [PERSON] (копія в Т 2 а.с. 10-19). 26.01.2020 року о 17:21 [PERSON] звернулась до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області по службі 102 з повідомленням про те, що 26.01.2020 року о 17:19 за адресою [ADDRESS] , заявник [PERSON] просе допомоги поліції забрати свої речі, які її чоловік [PERSON] відмовляється повертати та погрожує. Заявниця чекає працівників поліції по [ADDRESS], що підтверджується рапортом працівника поліції Мельниченко (копії в Т1 а.с.228) в матеріалах перевірки №3630 (ЖЄО)№4046, за якими 26.01.2020 року о 18 год. 20 хв. від заявника протоколом прийняття заяву про кримінальне правопорушення та іншу подію відповідного змісту (копії в Т1 а.с.229). [PERSON] в письмових пояснень від 26.01.2020 року заперечує обставини, зазначені заявником (копії в Т1 а.с.230). Згідно письмових поясненнями заявниці від 26.01.2020 року, за змістом яких в період часу з 08.12.2019 року приблизно з 16 год. 00 хв. до теперішнього часу її чоловік [PERSON] [INFO] проживає в [ADDRESS] , повідомив їй, що спалив її особисті речі на приблизну суму 10000 грн. 26.01.2020 року вона забрала частково свої особисті речі у свого чоловіка, претензій до працівників поліції не має (копії в Т1 а.с.231). Листом т.в.о. начальника Бобюринецького відділення поліції Новоукраїнського відділу поліції від 19.02.2020 року [PERSON] повідомлено про те, що в ході проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] в пристності поліції повернув особисті речі та вказав, що погроз підпалу речей з його боку не було (Т1 а.с.233). 28.01.2020 року [PERSON] звернулась до Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області зі скаргою, в якій повідомила, що 26.01.2020 року разом з працівниками поліції намагалась забрати особисті речі з будинку [ADDRESS] , та зайшовши в будинок побачила, що її одягу немає, її чоловік [PERSON] навмисно залишив її без одягу та просить притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності (копія в Т1 а.с.237) за матеріалами перевірки №405 (ЖЄО) №301 якої надано відповідь те, що її чоловік [PERSON] в присутності поліції повернув заявнику особисті речі. Також внесено відомості до ЄРДР за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень її чоловіком [PERSON] (копія в Т1 а.с.234-241). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її донькою. [PERSON] та [PERSON] придбали будинок по [ADDRESS] за 20000 грн. [PERSON] домовлялася про купівлю будинку та ціну. В грудні 2019 року до неї зателефонувала [PERSON] , яка повідомила, що приїде до неї проживати, оскільки не витримує спільне проживання з відповідачем, який застососував до неї фізичну силу та постійно ображав. 08.12.2020 року до її домоволодіння приїхав [PERSON] , який вчинив сварку з [PERSON] під час якої побив останню. В цей час у будинку перебував [PERSON] . До цієї події [PERSON] перебула за кордоном на заробітках. [PERSON] залишаючи спірне житло не забрала особисті речі з будинку, оскільки [PERSON] замінив замки. Також [PERSON] не віддав дитячі речі. У січні 2020 року [PERSON] разом із працівниками поліції поїхала до домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , щоб забрати особисті речі з будинку. Зі слів [PERSON] їй відомо, що речей в будинку не було, шафи з одягом були пусті, та їй особисто відомо, що ніяких речей остання з собою з будинку по [ADDRESS] , не привезла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторін по справі, з якими перебував у дружніх відносинах, оскільки були кумами. У 2019 році [PERSON] залишила будинок та переїхала проживати до матері [PERSON] 08.12.2019 року [PERSON] попросила його відвети в м. Бобринець, після чого повернувшись додому запросила до свого домоволодіння на каву. В цей час до домоволодіння [PERSON] приїхав [PERSON] , який вчинив побиття [PERSON] , вимогав віддати йому дитину. [PERSON] хапав його за груди, тілесних ушкоджень йом не спричинив. Після цієї події у 2019 році проїзжаючи по вулиці повз будинок відповідача [PERSON] бачив, як [PERSON] прибула з працівниками поліції до будинку за своїми речами. Як [PERSON] заходила до будинку він не бачив, зі слів останньої відомо, що [PERSON] впустив до будинку лише її та сусіда, а працівники поліції залишились біля подвір`я, речей в будинку не виявилося. Також йому відомо, що [PERSON] забрав ключі від будинку у дітей позивача. Згідно ч.2 ст. 90 ЦПК України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Отже показання свідка [PERSON] та свідка [PERSON] в частині відомих їм обставин від позивача суд визнає допустимим доказом, адже позивач на даний час відсутня на території України, що визнається сторонами, а її допит як свідка можливий лише за її особистою згодою, що свідчить про відсутність можливості її допитати за вимогами ч.2 ст. 90 ЦПК України. Разом з тим, показання свідків [PERSON] та [PERSON] узгоджуються між собою та підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме матеріалами перевірок №3749 (ЄО)№4166, №3630 (ЖЄО)№4046, №3749 (ЄО)№4166, №405 (ЖЄО)№301 заяв [PERSON] на неправомірні дії відповідача [PERSON] , копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню 12020120110000028 від 23.01.2020 року, що у своїй сукупності свідчать про те, позивач позбавлена вільно користуватись будинком, зокрема вільно увійти до нього, адже лише після прибуття позивачки з працівниками поліції до домоволодіння, позивач була допущена відповідачем до будинку забрати свої речі в присутності сусіда, що свідчить про обмеження відповідчем позивача у реалізації права на користування спірним житлом. Наявний між [PERSON] та [PERSON] конфлікт та неприязні відносини свідчать про існування у позивача перешкод для вселення в спірне житло. За таких обставин підстав недовяряти показанням свідків [PERSON] та [PERSON] суд немає. З показань свідка [PERSON] судом також встановлено, що відповідач без відому та згоди позивача змінив замок на вхідних дверях спірного житла, що перешкоджає позивачу ним користуватись. Натомість в судовому засіданні сторона відповідача також на пропозицію сторони позиввача надати ключі від спірного житла відмовилась, що також свідить про наявність у позивача перешкод в користуванні житлом, в якому зареєстроване її місце проживання разом з дітьми. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 61 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Позивачка перебуваючи в шлюбі з відповідачем була членом сім`ї відповідача, який під час розгляду справи в суді в результаті реєстрації за ним права власності на житло набув статусу його власника, в якому вони спільно проживали разом з дітьми. Як више встановлено судом залишення позивачем спірного житла не було добровільним, адже відповідач вимушено разом з дітьми залишила спірне житло через конфлікт з відповідачем, що свідчить також про те, що позивач не відмовлялась добровільно від користування спірним житлом. Позивач іншого житла у власності не має, має зареєстроване місце проживання з спірному житлі [ADDRESS] , перейшла тимчасово проживати до матері за згодою останньої через конфлікт з відповідчем, а тому має право на вселення в спірне житло зароз з неповнолітніми дітьми, які є членами її сім`ї, та колишніми членами сім`ї власника житла - відповідача. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, зокрема, право користування, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Таким чином, право на проживання в будинку [ADDRESS] позивача та її дітей як членів сім`ї має право на захист. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом і ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за змістом вказаних норм право членів сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі) на користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) визначено та встановлено законом. Таким чином, відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права проживати у зазначених ними конкретно визначених кімнатах, оскільки, відповідно до ст. 405 ЦК України житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Посилання сторони відповідача на порушення права власності відповідача у разі вселення позивача, оскільки вилучення майна у власника не допускається суд відхиляє як необгрунтоване, адже внаслідок вселення позивача з дітьми вилучення житла з володіння та користування відповіача не відбувається, адже відповідач не позбаляється права користуватись житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст.133 ЦПК України). Згідно з положеннями частин 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за позовні вимоги сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження витрат, понесених позивачем [PERSON] на професійну правничу допомогу представник позивача Іващенко І.Ю. надав до суду квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 24.02.2020 року на суму 2000 грн. (Т1 а.с.124) та №19 від 06.03.2020 року на суму 6000 грн. (Т.1 а.с.245). Однак в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги і розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Outcome: partial