Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до ТОВ «Елемент-Перетворювач» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, та моральної шкоди, а також витрат повязаних з отриманням професійної правничої допомоги, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 08.02.2004 року по теперішній час працює на товаристві, але з лютого 2017 року роботодавець не регулярно та не в повному обсязі виплачує нараховану заробітну плату, у звязку з чим утворилась заборгованість, яку судовим наказом Ленінського районного суд м. Запоріжжя №334/4629/18 (провадження №2-н/334/370/18) було стягнуто з боржника у розмірі 26944 грн. Відповідач частково сплатив позивачці виниклу заборгованість у розмірі 3914,00 грн. та звернувся до суду з заявою про скасування вищевказаного наказу, яка ухвалою суду від 17.08.2018 року (провадження №2-с/334/34/18) була задоволена та судовий наказ скасовано. У звязку з тим, що в подальшому роботодавець знову належним чином не виконував свої обовязки щодо своєчасного розрахунку по заробітній платі, позивачка була вимушена звернутись з позовом до суду, в якому просить стягнути заборгованість по нарахованій але не сплаченій заробітній платі у розмірі 23318,00 грн. моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600,00 грн. Моральну шкоду позивачка обґрунтовує тим, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки її душевні страждання щодо неналежного забезпечення себе та своєї родини грошовими коштами глибоко вплинули на стан здоровя, при цьому вона постійно думала про те, як вижити, потребувала додаткових зусиль для організації життя, відновлення нормальних життєвих звязків, крім того, все це позначалось постійно пригніченим станом та нездоровим сном. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат [PERSON] не зявились, подали заяву про слухання справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч. 8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомив, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву тому у відповідності до ст.ст. 279-281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що на підставі трудової угоди 34 від 02.02.2004 року [PERSON] була прийнята до конструкторського відділу напівпровідникових приладів ВАТ «Елемент-Перетворювач», а згідно Наказу №81к від 01.04.2004 року, прийнята на постійну роботу на посаду травильника прецизійного травлення у конструкторський відділ до ТОВ «Елемент-Перетворювач» в порядку переводу з ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач» за узгодженням між керівниками підприємств, що підтверджується долученою до позову копією трудової книжки позивачки. Згідно наданої ТОВ «Елемент-Перетворювач» Довідки № 1267/4-32 від 08.10.2018 року, заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 01.10.2018 року перед позивачкою [PERSON] за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року включно становила 27232,00 грн. Згідно письмових пояснень позивачки, не спростованих відповідачем, заборгованість за серпень 2018 року у розмірі 3914,00 грн. підприємством була погашена до звернення з вказаним позовом до суду, а тому загальна заборгованість по належній до виплати заробітній платі становить 23318,00 грн., що доведено долученими до позову письмовими доказами, а тому підлягає стягненню. Згідно\~ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положення\~постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. №4\~зазначають, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. При цьому наявність вини як умови відшкодування моральної шкоди\~стаття 237-1 КЗпП України\~не передбачає. Суд вважає, що вимоги позову про стягнення моральної шкоди є доведеними та обґрунтованими. Невиплата заробітної плати тривалий час та відсутність засобів існування призвело до душевних та моральних страждань, оскільки життя без коштів змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення нормальних життєвих звязків. Між тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, та виходячи із принципу розумності, справедливості та співмірності,\~ суд вважає, що заявлена до відшкодування моральна шкода у розмірі 2000,00 грн. не в повній мірі відповідає ступеню перенесених моральних страждань, а тому має бути зменшена до 1000,00 грн. В обґрунтування вимог повязаних з правничою допомогою адвоката, позивачка посилалась на долучені до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги, квитанції про сплату послуг адвоката та акту (розрахунку) надання правової допомоги. Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивачка була змушена звернутись за юридичною допомогою до адвоката [PERSON] та останнім було надано правову допомогу, розмір якої встановлений за домовленістю сторін, складає 600,00 грн. В обґрунтування вказаного адвокатом до матеріалів справи було долучено копію Договору про надання правової допомоги від 19.11.2018 року з детальним розрахунком (Актом) вартості наданих послуг, та копію квитанції про оплату послуг адвоката від 19.11.2018 року на суму 600,00 грн. Згідно наявних письмових доказів вимоги позивачки щодо стягнення понесених останньою витрат, повязаних з отриманням професійної правової допомоги також є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимог\~ст. 137 ЦПК України\~суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 600,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судових збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial