Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

У лютому 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 27.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6053,14 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Однак, у порушення умов вказаної Генеральної угоди відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку із чим в останнього утворилася заборгованість, яка станом на 06.02.2017 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди становить 14 822 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 08 коп. Позивач просить стягнути із відповідача дану заборгованість та судові витрати на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності, та у разі неявки у судове засідання відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та подав заяву, в якій просив застосувати наслідки спливу позовної давності до нарахованої пені. Заслухавши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1. вказаної Генеральної угоди Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 6053 (шість тисяч пятдесят три) грн. 16 коп. на строк 24 місяці, з 27.02.2014 року по 29.02.2016 рік, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту та сплаті процентів у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості, указаної в заяві, умовах та правилах. Також, відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди [PERSON] зобовязався погашати заборгованість у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 302,90 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідність до Умов та правил. Дата погашення останньої заборгованості не повинна бути пізніше ніж 29.02.2016 року. Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, указаної в цій угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобовязанням, термін яких не настав, сторони погодили, що терміном повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 243,20 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.02.2017 рік заборгованість відповідача перед Банком становить 14 822 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 08 коп., яка складається із: -5523,15 грн. заборгованість за кредитом; -2869,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -6185,76 грн. заборгованість за пенею та комісією; -243,20 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, розглянувши заяву сторони відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до нарахованої пені, суд вважає, що така заява підлягає задоволенню, оскільки статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог щодо стягнення із відповідача пені наслідки спливу строку позовної давності тривалістю в один рік. Відповідно до розрахунку заборгованості розмір такої пені із 30.09.2015 р. по 31.07.2016 р. становить 3534,80 грн. З огляду на викладене, та врахувавши норми чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial