Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Управління соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, в якому просить стягнути з відповідача 63117,80 гривень на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області та судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви в сумі 2102,00 гривні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 липня 2012 року до Управління соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації (далі - Управління) звернулася [PERSON] із заявою про призначення їй тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів (далі - тимчасова допомога), мотивуючи своє звернення тим, що 12 жовтня 2011 року Дворічанським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист за № 2009/2-209/2011 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] не отримувала аліменти від батька своїх дітей [PERSON] . На підставі поданих документів, відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме затвердженого постановою КМУ від 22 лютого 2006 року № 189 [PERSON] було призначено тимчасову допомогу на 6 (шість) місяців: з 01 липня 2012 року до 31 грудня 2012 року. Для продовження виплати тимчасової допомоги 16 січня 2013 року [PERSON] повторно звернулася до Управління з заявою про призначення тимчасової допомоги. До заяви додала довідку про неотримання аліментів на утримання дітей. На підставі поданих документів їй було призначено тимчасову допомогу з 01 січня 2013 року до 30 червня 2013 року. Потім допомога призначалась кожні 6 місяців до 30 квітня 2019 року включно. За період з 01 липня 2012 року до 30 квітня 2019 року [PERSON] перебувала в Управлінні на обліку як одержувач тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, за цей час їй виплачено допомогу в сумі 63117 грн 80 коп. 09 липня 2019 року від Дворічанського районного відділу Державної виконавчої служби надійшло повідомлення, про перерахування [PERSON] 03 червня 2019 року коштів в сумі 642 грн 74 коп. на утримання дітей, отриманих в результаті примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] . Після цього Управлінням [PERSON] направлялися листи з повідомленням про необхідність добровільного повернення сплачених з державного бюджету коштів на утримання його неповнолітніх дітей та необхідність з`явитися на особистий прийом щодо повернення надміру виплачених коштів. На особисті прийоми про визначення строків повернення надміру виплачених коштів [PERSON] не з`являвся. До цього часу належна до повернення на рахунок Управління сума у розмірі 63117 гривень 80 копійок. не погашена. Добровільно повернути зазначену суму [PERSON] відмовляється. На підставі викладеного Управління просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Представниця позивача - начальник Управління соціального захисту населення Скоропльот Н. І. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу розглянути за відсутності представника Управління, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. На його адресу, зазначену в позовній заяві та підтверджену довідкою сільської ради направлялася судова повістка, при цьому вказана кореспонденція повернулася до суду з поштовою відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обв`язки щодо пересилання поштового відправлення». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від [PERSON] до суду не надходило відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2004 року батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 10). [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 07 квітня 2009 року батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 11). Дворічанським районним судом Харківської області 12 жовтня 2011 року було видано виконавчий лист по цивільній справі № 2009/2-209/2011, згідно з яким із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2011 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). На підставі довідок про неотримання аліментів, виданих Дворічанським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 10.07.2012 № 1175, від 16.01.2013 № 37, від 09.07.2013 № 1116, від 02.07.2014 № 771, від 12.01.2015 № 30, від 23.06.2015 № 1568, від 24.04.2017 № 1763/24-36, від 07.11.2017 № 4999/24-36, від 02.05.2018 № 2612/20-43 (а. с. 27, 31, 35, 39, 43, 47, 55, 59, 63), управлінням соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Желізній Н. В. проводилося нарахування та виплата тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Відповідно до довідок УСЗН за 2012 рік [PERSON] отримала 3756 грн 90 коп. (а. с. 19), за 2013 рік - 7896 грн 00 коп. (а. с. 18), за 2014 рік - 8344 грн 80 коп. (а. с. 17), за 2015 рік - 8560 грн 66 коп. (а. с. 16), за 2017 рік - 10655 грн 48 коп. (а. с. 14), за 2018 рік - 17573 грн 72 коп. (а. с. 13), за 2019 рік - 6330 грн 24 коп. (а. с. 12). Згідно з повідомленням Дворічанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05.07.2019 № 4257/14.20-43, станом на 05 липня 2019 року наявний факт сплати аліментів боржником з виконання виконавчого провадження про стягнення аліментів на користь [PERSON] перераховано 642 грн 74 коп. (а. с. 7). Згідно з листами Управління соціального захисту населення Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 13.09.2019 № 10-12/3306 та від 31.03.2020 № 10-12/814, [PERSON] повідомлено про необхідність повернення ним суми сплаченої тимчасової допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів у розмірі 63117 грн 80 коп. (а. с. 5 - 6), проте відповідач на листи не відповів та вимоги не виконав. Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст.181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Відповідно до пункту 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189, тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Згідно з п. 6 Порядку, для призначення тимчасової допомоги одержувач залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, подає до органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) довідку державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. Дана вимога виконувалася [PERSON] при кожному переоформленні допомоги. Відповідно до пункту 7 Порядку, тимчасова допомога призначається на кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано усі необхідні документи. Згідно п. 12 Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину, або встановлено місце проживання (перебування) одного з батьків, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення: визначає суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та встановлює строки її повернення (протягом місяця); повідомляє одному з батьків про суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та строк її повернення; у разі неповернення коштів добровільно в установлені строки вирішує питання про їх стягнення у судовому порядку. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Згідно із ч. 10 ст. 181 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на підставі виконавчого листа Дворічанського районного суду Харківської області у справі № 2009/2-209/2011 від 12 жовтня 2011 року зобов`язаний сплачуватиаліментина користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2011 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] , і оскільки 07 квітня 2019 року він здійснив перерахування аліментів, що свідчить про те, що він може утримувати дітей, то відповідно до п. 10 Положення та ч. 10 ст. 181 СК України відповідач зобов`язаний відшкодувати державі кошти витрачені на виплату тимчасової державної допомоги на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 2102,00 гривні на користь позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved