Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У лютому 2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив витребувати у відповідача належну йому квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на спірну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 24.07.2010 р. між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким, він продав, а [PERSON] купив належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS]. 11.08.2014 р. Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі за його позовом до [PERSON], третя особа: ПН [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги задоволено, вищевказаний договір визнано удаваним та визнано за позивачем право власності на квартиру. 26.01.2015 р. рішенням суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції змінено: визнано удаваним вищевказаний договір купівлі-продажу, визнано, що між ним та [PERSON] вчинено правочин застави квартири [ADDRESS] з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання за договором позики, визнано за позивачем право власності на вказану квартиру. Зазначає, що укладений між ним та [PERSON] договір іпотеки від 24.07.2010 р. не містить застережень про надання [PERSON] права на відчуження належної йому квартири [ADDRESS]. [PERSON], скориставшись тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за ним, 30.09.2014 р. протизаконно здійснив відчуження спірної квартири на користь відповідача [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні вищевикладеним та зазначив, що позивач весь цей час мешкає в своїй квартирі та жодні покупці, в тому числі і відповідач, не оглядали належну йому квартиру. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, так як вона не знала і не могла знати про відсутність у [PERSON] права на відчуження квартири. Під час укладання договору купівлі-продажу спірна квартира під арештами та заборонами не перебувала. Також зазначив, що у позивача фактично була воля на відчуження спірної квартири, так як укладаючи договір іпотеки своєї квартири він розумів, що на таку квартиру може бути звернено стягнення в разі невиконання ним свого обовязку за договором позики. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня 2014 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вказаний договір купівлі-продажу квартири від 24 липня 2010 року, за яким [PERSON] купив спірну квартиру у [PERSON], визнаний удаваним, та визнано за [PERSON] право власності на дану квартиру. Рішенням суду апеляційної інстанції від 26 січня 2015 року вказане рішення змінено, та визнано удаваним договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] 24 липня 2010 року, визнано, що між цими сторонами вчинено правочин застави спірної квартири з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобовязання перед покупцем за договором позики, визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру (а.с. 8-12). 30 вересня 2014 року між [PERSON] (продавець за договором) та [PERSON] (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові. Оскільки відчужувана квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2010 року. Крім того продавець свідчив, що відчужувана квартира в спорі не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб немає (а.с. 6-7). Згідно ч.2 ст. 235 Цивільного кодексу України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції вирішено, що сторони насправді уклали правочин застави нерухомого майна (іпотеки), відносини сторін за таким договором регулюються правилами щодо договорів іпотеки. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» право володіння та користування предметом іпотеки залишається у іпотекодавця, право розпорядження обмежено згодою іпотекодержателя. Передача майна в іпотеку не передбачає переходу права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель не набуває права власності на предмет іпотеки, та не набуває права розпорядження предметом іпотеки. Тобто на момент укладання договору іпотеки іпотекодавець не має волі на відчуження предмету іпотеки, його воля направлена на підтвердження його платоспроможності, на забезпечення повернення ним грошових коштів за договором позики. Як вже зазначалось вище саме відсутність волі позивача на відчуження належної йому квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича) в м. Харкові, стало підставою для визнання судами двох інстанцій договору купівлі-продажу такої квартири удаваним. Викладене спростовує твердження представника відповідачки про те, що укладаючи договір іпотеки, позивач мав волю на відчуження належної йому квартири. Виключно в результаті невиконання зобовязання іпотекодавцем іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»), в тому числі шляхом продажу предмету іпотеки третім особам, але тільки в тому випадку, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При цьому іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Укладений між позивачем та відповідачем договір іпотеки від 24 липня 2010 року не містить застережень про надання [PERSON] права на відчуження належної позивачу квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові. Крім того будь-які докази звернення [PERSON] до позивача з повідомленням про намір здійснити відчуження спірної квартири за 30 днів до дня укладання договору купівлі-продажу із [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий з позивачем, якому позичав грошові кошти. З відповідачем не знайомий, проте знайомий з її чоловіком, право на відчуження спірної квартири йому надав сам позивач в телефонній розмові, у звязку з тим, що не мав можливості погасити існуючий борг; на момент відчуження квартира під арештом не перебувала. Також пояснив суду, що в нього є ключі від спірної квартири і він особисто показував цю квартиру відповідачу, йому не відомо чому до цього позивач майже рік у судових засіданнях в Жовтневому районному суді міста Харкова, у яких був присутній і [PERSON], заявляв, що він не має наміру відчужувати належну йому квартиру, і тому просив визнати укладений між ними договір купівлі-продажу квартири недійсним, а потім в телефонній розмові сказав [PERSON], щоб він продав належну йому квартиру. Крім того, під час коли він показував спірну квартиру відповідачу, в квартирі знаходилися особисті речі позивача, був безлад та пусті пляшки, позивача, можливо, не було вдома або він був в іншій кімнаті. Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON], оскільки він посилається виключно на телефонну розмову із позивачем, в якій останній начебто надав йому право на відчуження належної йому квартири. Також суд критично оцінює його пояснення в частині наявності у нього ключів від спірної квартири і можливість знаходження в ній позивача при огляді житла стороною відповідача, оскільки вони суперечать обставинам, викладеним у рішенні суду апеляційної інстанції із якого вбачається, що квартира однокімнатна і ключі свідку не передавалися. Позивач дотепер проживає в спірній квартирі. Цей факт не заперечувався відповідачем, та не спростовується наявними в справі доказами. Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належать власнику товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Стаття 388 ЦК України в свою чергу встановлює право власника витребувати майно від набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) та за умови що майно вибуло з володіння власника не з його волі. Викладені фактичні обставини свідчать про відсутність у позивача волі на вибуття з його володіння квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові, та про відсутність у [PERSON] права на відчуження вказаної квартири. У звязку з викладеним, позовні вимоги [PERSON] про витребування належної йому квартири № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові з незаконного володіння [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Приймаючи до уваги, що відповідачка не визнає права власності позивача на спірну квартиру, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру № 119 по вул. Кибальчича (Кібальчича), 21 в м. Харкові також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved