Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

у лютому 2016 року ПАТ Комерційний Банк «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що позивачем та відповідачем [PERSON] 15.08.2008 року було укладено кредитний договір № 1759-016/08Р, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у строк до 15.08.2015 року в розмірі 10 470,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних за користування. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, позивач разом із відповідачем [PERSON] уклали договір поруки № 1759-016/08Р від 15.08.2008 року, відповідно до умов якого останній зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу. Оскільки відповідачі належним чином умови договору не виконують, за вказаним кредитним договором станом на 08.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 514,87 доларів США, з яких: 7 699,00 доларів СШВ - кредит; 4 815,87 доларів США - проценти, а тому просило суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] дану суму заборгованості, а також судовий збір у розмірі 4 516,62 грн. Ухвалою від 09.02.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 79). Ухвалою від 20.09.2018 року справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 94). Ухвалою від 22.10.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. (а.с. 105-106). Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, подав до заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положення ст. 55 Закону України «Про Національний банк України головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем [PERSON] 15.08.2008 року укладено кредитний договір № 1759-016/08Р, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у строк до 15.08.2015 року в розмірі 10 470,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних за користування (а.с. 6-17). За умовами кредитною договору, позивач зобов'язався надати позичальнику можливість користування кредитом, дотримуючись умов, передбачених договором, а відповідач, в свою чергу зобов'язався, погашати заборгованість по кредиту рівними частками в сумі 125 доларів США щомісячно до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, визначеного п.1.2. договору. Згідно п. 4.1. Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитними договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 10 470,00 доларів США (а.с. 21). Однак, відповідач за період користування кредитним коштами, здійснював лише часткові платежі на погашення основної суми кредиту, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість перед позивачем, яка своєчасно у повному обсязі погашена не була. Умовами Кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами. Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти. Так, згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком до 15.08.2015 року і сплатою 13,99 % річних. Відповідно до п. 4.5. відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2. даного Договору. Згідно п. 10.1. кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами Позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від заборгованості за весь період прострочення. Позичальник допустив порушення своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 08.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 514,87 доларів , з яких: 7 699,00 доларів СШВ - кредит; 4 815,87 доларів США - проценти (а.с. 18-20). Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України за договорами поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 1759-016/08Р від 15.08.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] 15.08.2008 року був укладений договір поруки № 1759-016/08Р (а.с. 25-26). За умовами вказаного договору поруки, [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 15.08.2015 року у розмірі 10 470,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання Позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитною договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 12 Постанови № 5 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, у разі, якщо кредит правомірно виданий в іноземній валюті на кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідачів не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за договором кредиту, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved