Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Управління агропромислового розвитку Голопристанської районної державної адміністрації звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, у якому зазначено, що відповідач перебував з установою у трудових відносинах на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації. Актом ревізії за №08-17/31 від 16.07.2014\~року проведеної Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області встановлено порушення трудових обовязків з боку [PERSON], які призвели до матеріальної шкоди у розмірі 1670 грн. 18 коп., а саме: протягом вказаного у висновках фінансової інспекції періоду оренди комунального майна, відповідачем зокрема не проводилося коригування розміру орендної плати за оренду комунального майна за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, що призвело до порушення умов договорів оренди, рішень районної ради №456 та №457, ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», чим заподіяно істотної шкоди охоронюваним правам та інтересам територіальних громад району в частині не забезпечення надходжень коштів до місцевого бюджету за оренду комунального майна з урахуванням коригування розміру оренди на індекс інфляції. Відповідачу направлялися вимоги про сплату грошових коштів, однак дана вимога відповідачем не виконана. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1670 грн. 18 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, та просив у їх задоволенні відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: За змістом ст. 130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає за наявності таких умов: пряма дійсна шкода, протиправність діяння, вина працівника, необхідний причинний звязок між винною й протиправною поведінкою працівника і заподіяною шкодою. Межі матеріальної відповідальності, її розміру та порядок покриття шкоди визначені нормами ст. ст. 132-137 КЗпП. Відповідно до ст. 138 КЗпП для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Суд відповідно до вимог передбачених ст. 11 ч. 1 ЦПК України при розгляді цивільної справи має виходити з тих підстав, які зазначені позивачем та розглянути справу на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. За змістом ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Посилаючись у позовній заяві позивач фактично обґрунтовує свої вимоги завданням відповідачем шкоди при виконанні трудових обовязків, а тому спірні правовідносини врегульовані нормами трудового законодавства. У відповідності до ч. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.01.2010 року по 09.07.2014 року працював на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації, з 10.07.2014\~року працює начальником відділу фінансово-господарського забезпечення районної державної адміністрації. 01.07.2014 року працівниками Державної фінансової інспекції було проведено ревізію діяльності Голопристанської районної ради за період з 01.05.2009 року по 30.04.2014 року. Під час перевірки встановлено ряд порушень законодавства з фінансових питань, про що складено акт №08-17/31 від 16.07.2014\~року. У зазначеному акті міститься інформація, що посадовими особами районної ради допускались порушення ведення фінансово-господарської діяльності. В судовому засіданні представник позивача не зміг довести, що саме відповідач завдав матеріальної шкоди у розмірі 1670 грн. 18 коп. та безпосередньо наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП. Також встановлено, що доказів спричинення особисто відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 1670 грн. 18 коп. у акті ревізії немає. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, повязаних з неналежним виконанням працівником трудових обовязків (так само як і інші неодержані прибутки), на що фактично і посилається позивач, не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, і тому вони не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed