Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 15 серпня 2019 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 365080,00 грн. Борг відповідач зобов`язався повернути у термін до 05 листопада 2019 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг, [PERSON] не повернув, безпідставно ухиляючись від виконання зобов`язань, взятих на себе за договором позики 15 серпня 2019 року. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов`язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 15 серпня 2019 року у сумі 353353,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням на COVID-19. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Ураховуючи те, що представник відповідача не прибув у судове засідання без повідомлення про поважність причини неявки та надання відповідних доказів, які б засвідчували об`єктивну неможливість явки в судове засідання, зважаючи на те, що відповідач не надав доказів, що саме на час розгляду справи 08 грудня 2020 року він не може прибути в судове засідання, суд ухвалив розглянути справу за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 15 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) надав у позику [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 365080,00 грн, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на час підписання договору 14300,00 доларів США. Указаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №440 (а. с. 4). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з умовами договору позики від 15 серпня 2019 року позичальник зобов`язався повернути позику у термін до 05 листопада 2019 року відповідно до доларового еквіваленту, вказаного у п. 1 договору. У випадку зміни курсу долара США до гривні на день повернення позики, сума позики, вказана в гривні, буде змінюватись. Позивачем розраховано до стягнення борг, виходячи з курсу долара США до гривні станом на час складення позову, тобто 06 листопада 2019 року. Зважаючи на те, що [PERSON] заявлено до стягнення суму боргу в гривневому еквіваленті у сумі 353353,00 грн, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 15 серпня 2019 року у сумі 353353,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з проведення експертизи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд позбавлений можливості перевірити їх обґрунтованість. Також [PERSON] не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження сплати ним витрат на правову допомогу. У зв`язку з цим суд відмовляє [PERSON] у компенсації витрат на професійну правничу допомогу (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 24 березня 2020 року у справі №1740/2428/18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3917,23 грн (3533,53 грн + 384,20 грн = 3917,23 грн).

Outcome: approved