Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу. У своїй позовні заяві просили суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 44 407,93 грн., судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. Позовні вимоги мотивують тим, що 13 січня 2017 року в м. Київ відбулась ДТП, за участю автомобіля «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вказана пригода відбулася з вини [PERSON] . У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП не була застрахована, МТСБУ здійснило виплату [PERSON] у розмірі 43107,93 грн., а також витрачено 1300 грн. за послуги аварійного комісара. За таких обставин, позивач набув право регресної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП, на підставі чого позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року позовну заяву було задоволено. Було вирішено: «Стягнути з [PERSON] на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України суму понесених витрат у розмірі 44 407,93 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн.» 12 листопада 2020 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року вказану заяву було задоволено, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року - скасовано. Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено наступне. 13 січня 2017 року о 08 год. 50 хв. в м. Київ на вул. Златоустівській, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується Довідкою з централізованої бази даних МТ СБУ від 19 квітня 2017 року. [PERSON] 16 січня 2017 року звернулася до МТ СБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, що сталась 13 січня 2017 року. Згідно звіту №170120-00527 від 06 лютого 2017 року про оцінку автомобіля «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного ТОВ «СОС Сервіс Україна», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus», у результаті його пошкодження, становить 43 107,93 грн. За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, МТ СБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди та перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 43 107,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3543рв від 24 квітня 2017 року. МТСБУ залучило аварійного комісара, вартість послуг якого складає 1 300,00 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 38823 від 28 квітня 2017 року. Щодо позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.41.4 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.2 ст.38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою Відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги саме до Відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо застосування строків позовної давності, суд дійшов наступних висновків. Відповідач зазначає, що Моторним (транспортним) страховим бюро України було подано позов без дотримання строків давності, оскільки в даному випадку спірні правовідносини є суброгацією. Так, згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Зазначена позиція кореспондується з судовою практикою, зокрема з Постановою Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №755/9320/15-ц. Таким чином, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Адже, наведена норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спливати заново. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна із сторін такого зобов`язання - кредитор. За приписами статті 253 ЦПК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Ідентична правова позиція наведена у Постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №910/2603/17. Це означає, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто з дня настання страхового випадку. Днем настання події (днем вчинення ДТП) є 13 січня 2017 року. Таким чином, загальна позовна давність починає перебіг з 14 січня 2017 року і спливає 13 січня 2020 року. Як відомо з матеріалів судової справи, Позивач подав позовну заяву 24.02.2020 року (відповідно до реєстраційного номеру та дати, присвоєних канцелярією суду), тобто з порушенням більше, аніж на місяць строків позовної давності. Так, відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, Позивачем при подачі позовної заяви неправильно було визначено характер спірних правовідносин та у зв`язку з цим позов подано з порушенням строків давності, що в свою чергу, є підставою для відмови у його задоволенні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки в задоволені позовних вимог було відмовлено, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем не підлягають відшкодуванню. Одночасно з цим, вбачається, що [PERSON] при подачі заяви про перегляд заочного рішення було сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією №5 від 09.11.2020 року. Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved