Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору підряду, стягнення у рахунок відшкодування завданої шкоди за договором підряду у розмірі 12 832 гривень, штраф у розмірі 64 грн 14 коп. за кожен день прострочення та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Позов обґрунтований такими обставинами. 17 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 11/17/2020. За даним договором відповідач зобов`язалася у строк 25 робочих днів з дня затвердження замовником конструкторських креслень, які готуються підрядником на підстав контрольного вимірювання у строк не пізніше 3 робочих днів, з дня попередньої сплати, тобто не пізніше 16 грудня 2020 року, виготовити та встановити меблі за індивідуальним замовленням та вихідними параметрами приміщення згідно замовлення загальною вартістю 18 240 грн. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу завдаток в розмірі 12 832 грн. У визначений договором строк своїх зобов`язань відповідач не виконав. За таких обставин позивач вправі відмовитися від договору, вимагати повернення завдатку та штраф за кожний день прострочення, у розмірі визначеному умовами договору. Невиконання відповідачем договірних зобов`язань заподіяло позивачу моральну шкоду, компенсація якої оцінюється ним у розмірі 5 000 грн. Для захисту своїх законних інтересів позивач змушена була звернутися за правничою допомогою та за послуги адвоката сплатила 10 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 15 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову. Ухвалою від 11 березня 2021 року суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. У судовому засіданні позивач просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Враховуючи неявку відповідача в судові засідання на 13 квітня, 12 травня та 10 червня 2021 року, який про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через повідомлення відповідача на офіційному сайті суду, і неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 17 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 11/17/2020 підряду на виготовлення меблів (далі - Договір) (а.с. 13-15). Пунктом 1.1 договору було визначено, що підрядник зобов`язується закупити матеріали, виготовити та встановити меблі за індивідуальним замовленням та вихідними параметрами приміщення згідно замовлення № 17/11/2020., а замовник в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти та оплатити меблі. Ціна товару становить 18 240 грн (п. 2.1 Договору). Підрядник (відповідач) зобов`язується виготовити та доставити меблі протягом 25 робочих днів з дня затвердження замовником конструкторських креслень, які готуються підрядником на підстав контрольного вимірювання у строк не пізніше 3 робочих днів з дня сплати замовником попередньої оплати у повному обсязі згідно п. 2.2 цього Договору (п. 3.1 Договору). На виконання умов п. 2.1 Договору, позивач сплатила попередню оплату вартості придбаних підрядником матеріалів та вартості робіт у розмірі 12 700 грн., що підтверджується документом на переказ готівки № 2197414053 від 18 листопада 2020 року (а.с.16). Оскільки 18 листопада 2020 року позивач здійснила попередню оплату, отже до 20 листопада 2020 року відповідач мав підготувати, а позивач затвердити конструкторські креслення та у термін 25 робочих днів відповідач мав виконати замовлення, тобто до 28 грудня 2020 року. Оскільки 18 листопада 2020 року позивач здійснила попередню оплату, отже до 20 листопада 2020 року відповідач мав підготувати, а позивач затвердити конструкторські креслення та у термін 25 робочих днів відповідач мав виконати замовлення, тобто до 28 грудня 2020 року. Судом встановлено, що у встановлений договором строк меблі позивачу не були доставлені. Виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - виконання однією стороною (підрядником), який здійснює підприємницьку діяльність, за завданням другої сторони (замовника) певної роботи, призначеної для задоволення побутових потреб, за плату, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язання побутового підряду, які врегульовані нормами глави 61 ЦК України. Так, відповідно до положень статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 865 ЦК України). У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). За приписом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 цього Кодексу). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За приписом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Сторони договору погодили, що у випадку вступу в силу форс-мажорних обставин терміни виконання даного договору переносяться на час дії цих обставин (пункт 6.1 договору). Водночас жодних доказів виникнення форс-мажорних обставин, які перешкодили виконанню відповідачем договору у встановлений строк, суду не надано. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частина 3 статті 612 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 849 ЦК України прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина 1 статті 854 ЦК України передбачає загальне правило про оплату роботи замовником після остаточної її здачі. Водночас закон не забороняє сторонам домовитися про інший порядок розрахунків, зокрема, про видачу підряднику авансу чи завдатку. Визначення авансу чинне законодавство не містить, проте з огляду на зміст положень частини 2 статті 570, частини 2 статті 854 ЦК України наявні підстави вважати, що авансом є сума, яка сплачується в рахунок грошового зобов`язання і не має забезпечувального характеру, властивого завдатку. Аванс сплачується боржником в момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати, а відтак боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про розірвання договору підряду з підстав істотного порушення його умов підрядником та стягнення авансу (попередньої оплати вартості) в сумі 12 700 грн. При цьому у стягненні з відповідача 132 грн, суд вважає за необхідне відмовити оскільки, відповідно до документа на переказ готівки в гривні 2197414053 позивачем було сплачено на рахунок відповідача 12 700 грн, визначених умовами договору, а 132 грн є сумою комісії, тобто коштами сплаченими за банківську послугу. Пунктом 5.4 Договору визначено, що у разі прострочення підрядником термінів виготовлення, доставки та монтажу меблів відповідно до пункту 3.1 цього Договору, Підрядник зобов`язується сплатити штраф в розмірі в розмірі 0,5 % від внесеної суми попередньої оплати згідно пункту 2.2 цього Договору за кожний день прострочення. Оскільки відповідач прострочив терміни виготовлення, доставки та монтажу меблів, то з нього на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі (12700*0,5=) 63 грн 50 коп. за кожний день прострочення. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню штраф за період з 29 грудня 2021 року по 10 червня 2021 року (164 дні) у розмірі (63,5*164=) 10414 грн. Також, позивач зазначає, що ним понесені і моральні страждання, які він оцінює у розмірі 5000,00 грн. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені статтею 23 ЦК України закріплює визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже з огляду на зміст зазначених норм матеріального права зобов`язання з відшкодування шкоди виникає при наявності таких складових: протиправної поведінки відповідача; настання шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини завдавача шкоди. Проте доказів, які б підтверджували наявність усіх вищенаведених складових, позивачем не надано. Окрім того положення цивільного закону, які регулюють правовідносини, що виникають з договору підряду, не передбачають такий спосіб захисту порушеного права як відшкодування моральної шкоди. За таких обставин суд відмовляє у позові про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю і безпідставністю вимог. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача грошових коштів у розмірі 12 700 грн, сплачених за договором підряду № 11/17/2020 від 17 листопада 2020 року та штраф у розмірі 10414 грн. Вирішуючи питання про стягнення відповідача судових витрати на професійну правничу допомогу понесених позивачем у розмірі 10000 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, позивачем на підтвердження того, що він отримав правову допомогу було надано копія Договору № 3/2021 від 21 січня 2021 року укладеного між адвокатом Бочаровим О.М. та [PERSON] та копію квитанції про сплату [PERSON] за адвокатські послуги у розмірі 10000 грн. (а.с.7-8,12) Вбачається, що позивачами не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що справа була доведена до суду з вини відповідача, та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. за вимогу немайнового характеру, та підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогу майнового характеру, а всього 1816 грн судового збору

Outcome: partial