Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Арбузинської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла його матір [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] який належав померлій. Чоловік померлої [PERSON] на момент смерті матері постійно проживав з нею за однією адресою, тому є таким, що прийняв спадщину. [INFO] року помер [PERSON] Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, прийняв спадщину так як постійно проживав разом з батьком на час відкриття спадщини. Зазначаючи, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок він не має змоги оформити спадщину на житловий будинок, позивач прохав встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої дружини [PERSON] та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок у порядку спадкоємства після смерті батька [PERSON] Ухвалою суду від 19 березня 2014 року відповідача Арбузинську селищну раду Миколаївської області було замінено на Кавунівську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та прохав справу слухати у його відсутність. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року у віці 62 років (а.с.5). Після її смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Як вбачається з довідок Кавунівської сільської ради №307 від 25 листопада 2013 року та №88/0/04-04 від 20 березня 2014 року та витягу з по господарської книги № 1. особовий рахунок № [NUMBER] власником будинку [ADDRESS] була [PERSON], який складається з двох житлових кімнат житловою площею 32.4 кв.м та загальною площею 46.1 кв.м, присадибна земельна ділянка складає 0.1159 кв.м. Однак свідоцтва про право власності на житловий будинок спадкодавець не отримувала і не оформила будинок через органи бюро технічної інвентаризації. На підставі викладеного суд вважає, що позивач довів належність житлового будинку на праві власності померлій [PERSON] Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі і щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно з ч. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин 1, 2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Чоловік померлої [PERSON] є таким, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги по закону, поскільки на момент її смерті проживав та був зареєстрований з померлою по одній адресі: в [ADDRESS], про що свідчить довідка Кавунівської сільської ради №336 від 11 грудня 2013 року. [INFO] року [PERSON] помер. Згідно листа Арбузинської державної нотаріальної контори за № 196/01-16 від 6 березня 2014 року спадкові справа після смерті [PERSON], [PERSON] не заводилися. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцем першої черги за законом померлого є його син [PERSON] Оскільки він на час відкриття спадщини після смерті батька постійно проживала разом з ним, що підтверджується довідкою Кавунівської сільської ради №308 від 25 листопада 2013 року, він є таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved