Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У лютому 2020 року ТОВ «Менеджмент інвестицій» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 44144,14 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 21.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 105-17/СК, згідно якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 5050 гривень строком на 29 днів до 19 травня 2017 року. Сукупна вартість кредиту становить 365% річних або 1% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 1464,50 гривень за 29 днів або 5050 гривень за день. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачці кошти у розмірі 5050 гривень. Проте, відповідач умови договору кредиту не виконала, в результаті чого, станом на 18.02.2020 року виникла заборгованість в сумі 44144,14 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту 5050,00 грн.; заборгованості по відсоткам 1464,50 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 9090,00 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 26989,22 грн.; 3% річних від простроченої суми 416,72 грн., інфляційне збільшення у розмірі 1133,70 грн. Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 105-17/СК від 21.04.2017 року в сумі 44144,14 грн., а також судові витрати в сумі 2102 грн. У відзиві на позов відповідач визнає позов в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 5050 гривень та фіксованої суми відсотків у розмірі 1464,50 гривень, посилаючись на те, що законодавством передбачено нарахування та виплату процентів за кредитним договором тільки до дня повернення кредиту, встановленого договором, тобто до 19 травня 2017 року, тому нарахування процентів у розмірі 09090 грн. після закінчення строку дії договору є порушенням вимог діючого законодавства, що також не було передбачено умовами договору. Крім того, умовами договору передбачено нарахування штрафу, який являє собою грошову суму, яка одноразово виплачується порушником зобов`язання, тому позивач, на думку відповідача, не має права вимагати стягнення штрафу за кожен день. До правовідносин, що виникли з приводу стягнення пені відповідач просить застосувати позовну давність (а.с. 26-27). В судовому засіданні представник позивача позові підтримав, з підстав, визначених у ньому. В судовому засіданні відповідач визнала позов частково, надавши пояснення про причини невиконання зобов`язання, а саме тяжкий фінансовий стан, у зв`язку з тяжкими обставинами у сім`ї. Крім того, відповідач повідомила, що її незаконно примушують до виконання зобов`язання колекторські компанії. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 року головуючую суддею у справі визначено Сороку О.В. (а.с. 15). 20 липня 2018 року ухвалою суду відкрите провадження у справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження (а.с. 18). Ухвалою суду від 12.02.2021 року у позивача витребувано виписко по особовому рахунку за договором споживчого кредиту № 105-17/СК від 21.04.2014 року (а.с. 35-36). Ухвалою суду від 09.06.2021 року призначено розгляд справи по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 105-17/СК, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 5050 гривень строком до 19.05.2017. Згідно п. 1.1 Договору кредитор на підставі цього договору надає , а позичальник отримує грошові кошти в розмірі, зазначеному в п. 1.2. цього Договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти кредитору на умовах, передбачених цим договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 5050 гривень, що не спростовувалося відповідачем та підтверджується карткою рахунку (а.с. 44). Відповідно до п. 1.2 сукупна вартість кредиту становить 365% річних або 1% за день суми заборгованості, що у грошовому виражені складає 1464,50 гривень за 29 днів, або 5050 гривень за день. Відповідно до п. 8.3. Договору у разі порушення строків повернення позичальником строку обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожен день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за потрібне застосовувати наступні норми права. Так у відповідності до\~ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до\~ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Згідно до\~ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наданого до суду розрахунку (а.с. 2) вбачається, що за [PERSON] рахується заборгованість в сумі уу загальній сумі 44144,14 грн. та складається з: заборгованості по кредиту 5050,00 грн.; заборгованості по відсоткам 1464,50 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам 9090,00 грн.; заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 26989,22 грн.; 3% річних від простроченої суми 416,72 грн., інфляційне збільшення у розмірі 1133,70 грн. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а\~ст. 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання, та погодилася сплатити позивачеві основну суму боргу у розмірі 5050 грн а також сукупну вартість кредиту у розмірі 1464,50 грн. Водночас, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне.\~\~\~\~ За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини першої\~статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами частини першої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Так, за умовами договору, сума процентів за користування позикою становить 1464,50 гривень за 29 днів. Відповідальність сторін визначена розділом 8 укладеного договору (а.с. 7). Так, як зазначав суд вище п. 8.3. Договору передбачено, що у разі порушення строків повернення позичальником строку обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожен день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Враховуючи, що договір про надання позики від 21.04.2017 року був укладений сторонами на 29днів і в цьому договорі зазначено дату повернення позики - не пізніше 19.05.2017 року включно, а тому підстав для стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування немає. Відсутність позову про визнання договору позики в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору. Вирішуючи питання щодо стягнення штрафу слід звернути увагу на наступне. У відповідності до\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Дійсно, особливості застосування штрафу полягають у тому, що штраф обчислюється тільки у відсотках і тільки від суми порушеного грошового зобов`язання, тобто являє собою грошову суму, яка одноразово виплачується порушником зобов`язання. В свою чергу, пенею, є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами підписаного договору передбачено нарахування саме штрафу за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що не відповідає правовій природі штрафу, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики в сумі 8776,00 грн., з яких 5050 грн. сума одержаної позики та 1464,50 грн. - розмір обумовлених договором процентів в межах строку кредитування. Крім того, відповідно до ч.1, п.3 ч.2\~ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 20102 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1). Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з урахуванням положень\~статті 141 ЦПК України, \~вважає можливим відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 310,19 грн. (6514, 50 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2102 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 44144,14 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial