Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

У лютому 2021 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Комсомольськ-на-Амурі РФ у неповнолітньому віці в Україні за станом на 24 серпня 1991 року разом із матір`ю - громадянкою СРСР [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначив, що він народився [INFO] у м.Комсомольськ-на-Амурі, де постійно проживав разом з мамою, батьком, іншими родичами до 1983 року. У 1983 році після розлучення батьків він разом з мамою переїхав до Харківської області, після чого повернувся та кілька місяців проживав з бабусею. У 1985 році разом з мамою [PERSON] заявник переїхав до Харківської області на постійне проживання та з того часу територію України не покидав. 05.10.1984 місце проживання матері заявника було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З 1988 року і по 31 серпня 1991 року заявник навчався у середній школі №23 м.Харкова. Станом на 24 серпня 1991 року заявник проживав разом з матір`ю та молодшим братом, однак зареєстрований не був. Станом на тепер заявник проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Органами міграційної служби заявнику було роз`яснено, що у разі відсутності штампу про реєстрацію місця проживання громадянина СРСР на території України за станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991, за умови якщо особа фактично проживала на території України, необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту. Від встановлення факту проживання заявника у неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене законом право звернутися до міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. Ухвалою судді від 08.02.2021 позовна заява була залишена без руху, надано час для виправлення недоліків. 24.02.2021 до суду на виконання ухвали про залишення позову без руху надійшли документи на виконання вимог суду. 26.02.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Представником заявника було заявлено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , яке було частково задоволено в частині допиту як свідка [PERSON] . Судом було відмовлено у задоволенні як свідка [PERSON] , у зв`язку із відсутністю можливості встановити її особу з підстав відсутності у неї відповідних документів. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, вважала її обґрунтованою та такою, що відповідає меті задля досягнення якої його встановлення потребується заявникові. Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Зі свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 18.03.1999 вбачається, що він народився [INFO] у Комсомольськ-на-Амурі Хабаровського краю Російської Федерації , мати - [PERSON] (а.с.50,60). 14.08.1982 [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та після шлюбу набула прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.58). Рішенням Чугуївського районного народного суду м.Чугуєва Харківської області від 19.12.1984 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.59). Відповідно до довідки №02.1-31/129 від 16.06.2017 [PERSON] , [INFO] , з 21.11.1988 по 31.08.1991 дійсно навчався в середній школі №8 і закінчив 7 класів (наказ по школі №8 від 31.08.1991 №26) та вибув до СПТУ-20 (а.с.6). Відповідно до листа КЗ «Харківський ліцей №8 Харківської міської ради Харківської області» від 07.07.2020 №01-30/317 відповідно до архівних документів [PERSON] , [INFO] , 21.11.1988 прибув із середньої школи №23 та був зарахований до 5В класу середньої школи №8 м.Харкова (наказ по школі від 22.11.1988 №36). 31.08.1991 [PERSON] вибув із 7В класу закладу освіти до СПТУ-20 (наказ по закладу освіти від 31.08.1991 №26) (а.с.7). З наказу від 22.11.1988 №36 вбачається, що [PERSON] зараховано у число учнів (а.с.8). З наказу №26 від 31.08.1991 на підставі наданих довідок відраховано учнів серед яких [PERSON] (п.41 наказу) (а.с.9-10). На виконання ухвали суду КЗ «Харківський ліцей №8 Харківської міської ради Харківської області» направив лист №01-30/94 від 16.03.2021, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , дійсно з 21.11.1988 був зарахований до 5 класу середньої школи №8 м.Харкова (наказ по школі від 22.11.1988 №36) та закінчив 7 класів (наказ по закладу освіти від 31.08.1991 №26). [PERSON] вибув до СПТУ №20, мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). До довідки додано копію наказу, який раніше був доданий позивачем до заяви (а.с.42-43). Дергачівською міською радою Дергачівського району Харківської області листом від 31.03.2020 №748/02-19 повідомлено, що станом на 31.03.2020 інформація щодо реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не значиться. В період з 02.03.2016 по час звернення заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання на території Дергачівської міської ради від даних громадян не надходило (а.с.12). Відповідно до інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, наданої 27.04.2020 на адвокатський запит, [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими не значаться (а.с.13-14). За адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.20). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що приблизно з 1988 року перебував у шлюбі з матір`ю заявника [PERSON] . [PERSON] був йому як син. Проживали вони однією сім*єю з [PERSON] , [PERSON] та спільним сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] ходив до школи поряд з домом. [PERSON] та колишня дружина продовжують там жити до сих пір. З 1988 року [PERSON] постійно проживає в Харкові і нікуди не виїжав. У судовому засіданні на підставі наданих доказів встановлено, що в період з 21.11.1988 по 31.08.1991 [PERSON] навчався у середній школі №8 м.Харкова, що свідчить про постійне проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Ч. 1 ст. 293 ЦПК України передбачає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.1 статті 315 ЦПК України містить перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, закон передбачає встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.3 цього Закону, яка передбачає, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п.10 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991, що має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Водночас суд не має достатніх доказів для встановлення проживання його разом із матір`ю [PERSON] за станом на зазначену дату. До того ж факт його проживання разом з матір`ю не впливає на його право отримання громадянства України, а тому у цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial