Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 246320 грн. 50 коп. додаткових витрат на дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , а також просив судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.1995 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких є малолітніми: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського апеляційного суду було залишено без змій рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно з дати подачі позову. Позивач вказує, що при винесенні рішення суди не врахували, що протягом всього часу діти утримувались за його рахунок та він ніс як до, так і під час розгляду справ у судах додаткові витрати на навчання дітей у Святошинській Гімназії (за 1 місяць не менше 13000 грн.), придбавав їм одяг та взуття, оплачував лікування, розваги тощо та призначив стягнення аліментів з моменту подачі позову, а саме з 2018 року, а не з дня винесення рішення, а тому станом на дату винесення рішення судом, а саме 13.03.2019 року у позивача ще виникла заборгованість з аліментів. Так, позивачем були понесені витрати за навчання малолітнього сина [PERSON] по договору №131 від 24.04.2015 року за період з 06.09.2016 року по 25.02.2019 р. у розмірі 216 939 грн. 00 коп., а за навчання малолітнього сина [PERSON] по договору №197 від 24.04.2015 року за період з 06.09.2016 року по 06.05.2019 року у розмірі 275 702 грн. 00 коп. Разом витрачена сума становить 492 641 грн., а отже піддягає стягненню з відповідача половина цих витрат, а саме: 246 320 50 коп., у зв`язку з цим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 13.03.2020 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача. Згідно з рекомендованим повідомленням копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала особисто. 26.05.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заву відповідач вказує, що 19.11.2018 року Святошинським районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно з рішенням позивач зобов`язаний сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання 2-х малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Проте, рішення суду він не виконує, у зв`язку з цим виникла заборгованість по сплаті аліментів більше ніж 30 000,00 грн. Отже зазначені позивачем в позові посилання на статтю 185 СК України є не обгрунтованими та безпідставними, тому не є підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідач зазначає, що діти в цьому закладі вже не навчаються і позивач не сплачує навчання дітей. Таким чином, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26.08.1995 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис №979 розірвано (а.с. 5-6). Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року залишено без змін (а.с. 7-10). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12, 13). Відповідно до договору №197 від 24.04.2015 про надання освітніх послуг навчально-виховним комплексом «Святошинська гімназія» [PERSON] є учнем першого класу ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Святошинська гімназія» (а.с.14-15). Згідно з додатком до договору №197 від 01.09.2016 ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Святошинська гімназія», у період навчального року бере на себе зобов`язання за рахунок коштів батьків надати додаткову освітню послугу: Позакласна робота. Факультативне заняття. Тема «Шахи». Вартість освітньої послуги складає 80,00 грн. за одне заняття (а.с. 16). Відповідно до додаткової угоди до договору №197 від 21.04.2017 внесено зміни до п. 1.1.3.додатку №1 до договору, а саме: щомісячний платіж за надання освітніх послуг (з врахуванням знижки 5 %) у розмірі 8550,00 грн., ПДВ не враховується (а.с. 17). Згідно з договором №151 від 24.04.2015 про надання освітніх послуг навчально-виховним комплексом «Святошинська гімназія» [PERSON] зарахований до молодшої групи дитячого садку ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Святошинська гімназія» (а.с.18-19). Відповідно до додаткової угоди до договору №131 від 21.04.2017 внесено зміни до п. 1.1.3. додатку №1 до договору, а саме: щомісячний платіж за надання освітніх послуг (з врахуванням знижки 5 %) у розмірі 7600,00 грн., ПДВ не враховується (а.с. 20). Згідно з реєстру банківських документів за період з 01.09.2016 по 31.05.2019 по оплаті послуг за дитину [PERSON] вбачається, що за цей період було сплачено 216939,00 грн (а.с. 22-24). Відповідно до реєстру банківських документів за період з 01.09.2016 по 31.05.2019 по оплаті послуг за дитину [PERSON] вбачається, що за цей період було сплачено 275702,00 грн (а.с. 26-28). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно зі ст.53 Конституції України. держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. З огляду на викладене, враховуючи, що окрім виписок про сплату коштів за освітні послуги, позивачем не надано жодних доказів, підтверджуючих, що витрати на навчання у Святошинській гімназії №1 викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей). З огляду на викладене, суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо можливості віднесення вказаних витрат до додаткових витрат, оскільки позивачем не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Outcome: dismissed