Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 11\~969 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. та судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів по справі ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», Страхову компанію ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». Згідно ухвали суду від 06 травня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПП [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судовому засіданні від 28 липня 2015 року при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. В судовому засіданні представник співвідповідача ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Представник співвідповідача ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги не визнають в повному обсязі. В судове засідання представник співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» не зявився, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що до задоволення не підлягає за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 17.12.2014 року о 12 год. 10 хв. відповідач [PERSON], керуючи автобусом Volvo В10 1А, д.н.з. [NUMBER] у м. Полтава, рухаючись від Жовтневого кільця по вул. Жовтнева, при зміні напрямку руху праворуч не впевнився в безпеці руху, що призвело до зіткнення з автомобілем DAEWOO lanos, д.н.з.ВІ 7459 ВС, під кернуванням позивача [PERSON], який рухався в попутньому напрямку. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Так, згідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. та стягнуто судовий збір у сумі 36 грн. 54 коп. ( а.с.7). Згідно квитанції № 4Р1659 та 4Р1660 від 16.01.2015 року дані стягнення у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП України сплачені останнім в повному обсязі. Даний факт дорожньо - транспортної пригоди не оспорювався сторонами у справі. При цьому, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом [PERSON] вказувалось про те, що на момент розгляду адміністративного матеріалу в суді щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП , ними не ставилось питання про зясування винуватості позивача по справі, який був іншим учасником дорожньої транспортної пригоди. Поряд з цим, вказали, що на момент розгляду даної справи в суді вони вбачають в діях позивача порушення Правил дорожнього руху, що фактично і було на думку останніх головною причиною ДТП, тому дані спірні правовідносини повинні урегульовуватися на думку відповідача та його представника у відповідності до ст. 1188 ЦК України, якою врегульовано, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у п. 3 ч.1 якої зазначено, що «за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці від обставин, що мають істотне значення. Вказані твердження суд визнає неспроможними, оскільки останні спростовуються, як матеріалами цивільної справи так і матеріалом про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що в ході розгляду адміністративного матеріалу [PERSON] вину у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, визнав повністю та не заперечував даних обставин і в ході судового розгляду даної справи. Поряд з цим, слід зазначити, що [PERSON] не оскаржувались дії працівників ДАІ щодо оформлення та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно одного учасника дорожньо-транспортної пригоди, а саме відносно нього. Більше того, постанова суду від 15 січня 2015 року у вказаній справі про адміністративне правопорушення є такою, що набрала законної сили у встановленому законом порядку та ніким з учасників судового процесу, зокрема [PERSON], не оскаржувалась, а тому в звязку з цим суд визнає недопустимими докази надані відповідаче [PERSON] та його представником щодо наявності вини в діях [PERSON]М.у вчиненні вищевказаної дорожньо транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, та не оспорювалось сторонами по справі, що відповідач [PERSON] працює водієм ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», згідно наказу № 4-К від 16.10.2013 року ( а.с.25-30). Таким чином, винною особою у скоєнні дорожньо транспортної пригоди було визнано [PERSON], який знаходився на момент ДТП у трудових відносинах з ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА». З матеріалів цивільної справи вбачається, що власником транспортного засобу автобуса Volvo В10 1А, д.н.з. [NUMBER], яким 17.12.2014 року керував відповідач [PERSON] є ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» (а.с.32). Так, за загальним правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична і фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливоого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, що узгоджується з нормами ч.1 ст. 1172 та ч.2 ст. 1187 ЦК України. При цьому, слід зазначити, що положення статей 1187,1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦЦК України. Таким чином, з огляду на вказані вище фактичні обставини справи та спеціальні положення норм закону, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки шкода завдана ним при виконанні своїх трудових обовязків, а тому належним відповідачем по справі є ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», на якого законом покладається обовязок в разі доведеності вимог потерпілої сторони відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Поряд з цим, судом встановлено, що правова відповідальність на час скоєння дорожньо транспортної пригоди 17 грудня 2014 року, як особи, яка керувала автобусом Volvo В10 1А, д.н.з. [NUMBER], була застрахована видом страхування ОСЦПВВНТЗ, договір страхування серія АІ-0949974 від 23.09.2014 року, страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» ( а.с.31). Так, в судовому засіданні позивачем вказувалось на те, що згідно Актів виконаних робіт № 1454 від 26.12.2014 року та № 1454-2 від 29.01.2015 року, [PERSON] [PERSON], який проводив ремонт транспортного засобу автомобіля позивача, встановлена вартість проведених ремонтних робіт в сумі 19\~067 грн.. При цьому, позивачем вказувалось на те, що його транспортний засіб раніше в дорожньо транспортні пригоди не потрапляв, інших пошкоджень не мав, крім пошкоджень внаслідок даної дорожньо транспортної пригоди, а тому, на думку позивача, на його користь підлягає відшкодуванню розмір втраченої товарної вартості його автомобіля. Розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092, згідно абз. П.8.2 Методики, вартість матеріального збитку визначається, як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля (КТЗ) та величини ВТВ (втрата товарної вартості). Позивачем зазначено, що розмір матеріального збитку завданого йому з урахуванням КТЗ та ВТВ, становить 23\~067 грн. 00 коп., з яких останнім зазначено 6\~930, 00 грн. та 12\~137 грн. 00 коп. вартість відновлювального ремонту та 4 000 грн. розмір втрати товарної вартості транспортного засобу, який позивач визначив самостійно . При цьому, в ході судового розгляду справи ні стороною позивача, ні стороною відповідачів, незважаючи на неодноразові розяснення судом останнім даного права і обовязків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення нижче вказаних процесуальних дій, не заявлялось клопотання про призначення авто-техніної та товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості пошкоджень, які отримав транспортний засіб позивача внаслідок дорожньо транспортної пригоди, та в звязку з цим і розміру ВТВ КТЗ, відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092, в звязку з чим суд розглядає справу на підставі наданих сторонами суду доказів. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, судом встановлено, що згідно Звіту про оцінку майна визначення вартості матеріального збитку автомобіля [NUMBER] , власник [PERSON] від 18.12.2014 року, проведеного ФОП [PERSON] на замовлення ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості, без ПДВ, складає 11\~097,20 грн. ( а.с.50-95). Поряд з цим, судом встановлено, що позивачу [PERSON] 02.02.2015 року відповідачем по справі Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС» виплачено страхове відшкодування у розмірі 11\~097,20 грн. ( а.с.48). При цьому згідно позовних вимог вбачається, що позивачу внаслідок дорожньо транспортної пригоди матеріальна шкода завдана у сумі 11 969,80 грн., яка складається: з 4\~000 грн. втрата товарної вартості КТЗ, 6930 грн. та 12 137 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, за мінусом розміру виплаченого останньому страхового відшкодування у сумі 11\~097,20 грн.. Наведений позивачем розмір завданої йому матеріальної шкоди не відповідає встановленим судом обставинам справи за наступних обставин. Так, судом встановлено, що розмір втрати товарної вартості КТЗ у сумі 4\~000 грн. визначено самостійно позивачем на свій розсуд, при цьому, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження даного розміру та факту завдання матеріального збитку у даному виді, позивачем суду не надано. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані твердження позивача суд визнає неспроможними та такими, що прямо суперечать висновкам Звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля [NUMBER], власник [PERSON]М ( а.с.65-95), з якого вбачається, що під час визначення вартості відновлювального ремонту даного транспортного засобу, оцінювачем встановлено, що втрата товарної вартості автомобіля становить 0 грн., що свідчить про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в даній частині. Втрата товарної вартості автомобіля це фактично відшкодування винним у вчиненні ДТП власнику автомобіля (майбутніх витрат по ціні, суттєве зменшення ціни на авто, при продажі). Величини втрати товарної вартості колісного транспортного засобу умовна величина зниження ринкової вартості колісного транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого колісного транспортного засобу. Відповідно до п. 8.3 зазначеної Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Згідно п. 8.5.1 Методики величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження ДТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту запасних частин, які перебували в ужитку чи в ремонту. Як вбачається з матеріалів справи, оцінка вартості пошкоджень транспортного засобу, замовлена співвідповідачем - Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС», проведена у відповідності до чинного законодавства оцінювачем, який має відповідний сертифікат та свідоцтво субєкта оцінювальної діяльності, а тому підстав для сумніву у її обєктивності у суду не виникає. При цьому, в ході судового розгляду висновки даного Звіту не були спростовані та поставлені під сумнів позивачем [PERSON]. Крім того, ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» 28.01.2015 року було проведено Розрахунок страхового відшкодування, яким до сплати [PERSON] було визначено 11\~097,00 грн. та з яким останній погодився, про що мається особистий підпис останнього у даному розрахунку ( а.с.10,51). Таким чином, наведені вище обставини свідчать про обєктивність визначення страховою компанією розміру вартості матеріального збитку автомобіля [NUMBER], в сумі 11\~097,20 грн., яку позивачем по справі було отримано, та даний факт не заперечувався та не був спростований позивачем по справі. При цьому, позивачем, не зважаючи на отримання ним розміру відшкодування вартості матеріального збитку автомобіля, ставиться вимога про стягнення з відповідача [PERSON], який на момент дорожньо транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з ТОВ «ЄВРОБУС ПОТАВА», вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 12\~137,00 грн.. Вказаний розмір вартості відновлювального ремонту, заявлений позивачем, суд визнає таким, що не відповідає розміру вартості фактично проведеного ремонту транспортного засобу СПД [PERSON]. Так, згідно Акту прийому передачі № 1454 від 29.12.2014 року СПД [PERSON] на замовлення [PERSON] проведено ремонт транспортного засобу Daewoo Lanos» 1,5, д.н.з. [NUMBER], на усунення пошкоджень безпосередньо повязаних з наслідками дорожньо транспортної пригоди, на суму 10\~330 грн. 00 коп. ( а.с.126), яка і була оплачена позивачем в повному обсязі. Поряд з цим, одночасно з вищевказаними ремонтними роботами [PERSON] у СПД [PERSON] було проведено ремонтні роботи автомобіля, які не були повязані з наслідком ДТП, в звязку з чим вартість всіх вищевказаних ремонтних робіт, проведених СПД [PERSON], згідно Акту прийому передачі виконаних робіт № 1454 від 26.12.2014 року, становить 12\~137 грн., які і були оплачені позивачем згідно квитанції ПриватБанку на суму 6\~537,00 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру № 920 від 26.12.2014 року на суму 5600 грн. ( а.с.10-1,10-2). Дані обставини в судовому засіданні були підтверджені третьою особою [PERSON] та свідком [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що розмір фактично проведеного позивачем ремонту транспортного засобу Daewoo Lanos» 1,5, д.н.з. [NUMBER], за наслідками даної дорожньо транспортної пригоди, який становить 10\~330 грн. 00 коп., менший від визначеного страховим комісаром розміру страхового відшкодування 11\~097 грн. 20 коп., отриманого [PERSON], згідно платіжного доручення № 11504 від 02.02.2015 року ( а.с.48), що свідчить про те, що розмір страхового відшкодування повністю покриває витрати на проведеного останнім ремонту транспортного засобу. Наведені вище обставини та фактичні обставини справи вказують про безпідставність вимог позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки останній, як встановлено судом вище, є неналежним відповідачем по справі та при цьому, заявленні вимоги про відновлення порушеного права заявлені позивачем на момент, коли порушене право [PERSON] співвідповідачем по справі Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС» вже відновлене 02.02.2015 року шляхом сплати страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Також, позивачем [PERSON] ставиться вимога про стягнення з відповідача [PERSON] 6 930 грн. вартості відновлювального ремонту щодо виду робіт по фарбуванню транспортного засобу, на підтвердження чого останнім надано рахунок № 20 від 29.01.2015 року, виданий СПД [PERSON] ( а.с.12). Статтею 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таки чином, наданий позивачем [PERSON] рахунок № 20 від 29.01.2015 року за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а носить лише інформаційний характер. Тобто, форма рахунка- фактури не має можливості визначення змісту правочину (купівля- продаж, надання послуг, перевезення, тощо) та не визначає вид договірних зобовязань. Фактично рахунок є розрахунково платіжним документом, що передбачають лише виставлення певних сум до оплати покупцям за фактично поставлені товари чи фактично надані послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або Актом прийому передачі виконаних робіт (послуг). Форма рахунка (рахунка-фактури) не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно правовими актами не передбачено. Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що даний рахунок по проведенню вказаних робіт оплачений останнім не був. Дана обставина була підтверджена в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON] та третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в даній частині позивачем надано суду не було, в звязку з чим суд визнає рахунок № 20 від 29.01.2015 року на суму 6930,00 грн., виданий СПД [PERSON], як не належний та не допустимий доказ по справі, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Таким чином, заявлені вимоги позивача про стягнення витрат на ремонт транспортного засобу щодо фарбування у розмірі 6930,00 грн., які будуть проведені в майбутньому [PERSON], є по своїй природі безпідставними та такими, що не несуть в собі юридичного підгрунття. Поряд з цим позивачем [PERSON] ставилась вимога про відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн., посилаючись на те, що моральні страждання останнього полягали в дискомфорті, який виразився в неможливості тривалий час використовувати автомобіль за його прямим призначенням, при цьому вказував, що завдана йому моральна шкода виразились у переживаннях, емоційній напрузі, насторозі, невпевненості в собі, відчутті власної трудової неповноцінності ( в звязку з зменшенням робочих завдань, повязаних з використанням транспортного засобу) тривоги з приводу майбутнього. Статею 23ЦК України визначено підстави відшкодування моральної шкоди. 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до Полісу № АІ/0949974 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоровю третьої особи - становить 100\~000 грн. на одного потерпілого ( а.с.57). При цьому, [PERSON], при зверненні до Страхової компанії «БРОКБІЗЕС» з заявою про виплату страхового відшкодування, не ставилося питання про відшкодування йому витрат по завданню шкоди його здоровю у вигляді завдання моральної шкоди внаслідок ДТП, а з визначеним страховою компанію розміром страхового відшкодування останній погодився в повному обсязі шляхом його підписання разом з застереженням, що після отримання суми страхового відшкодування претензій матеріального та морального характеру до ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» він мати не буде ( а.с. 10,51). На вказані обставини в своїх письмових запереченнях вказував і представник страхової компанії ( а.с.46-47), а також представник ТОВ «ЄВРОБУС» - адвокат [PERSON], в наданих своїх поясненнях в ході судового розгляду даної справи. Таким чином, судом не встановлено порушення ПрАТ «Страхова компанія «БРОЗКБІЗНЕС» прав позивача під час виконання останньою обовязків, передбачених договором та Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті дорожньо транспортної пригоди, що вказує про безпідставність позовних вимог позивача в даній частині. Так, з аналізу діючих норм закону та вимог [PERSON] про стягнення саме з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн., суд приходить до висновку, що вказані вимоги є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідач [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки на момент дорожньо транспортної пригоди останній перебував в трудових відносинах з ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», цивільна відповідальність якого була застрахована. Більше того, позивачем не обґрунтовано факт та розмір заданих йому моральних страждань, які є взаємоповязаними в даних правовідносинах з фактом завдання матеріальних збитків, що свідчить про недоведеність та безпідставність даних вимог. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивачем [PERSON] в ході судового розгляду справи не було надано будь-яких доказів щодо спростування встановлених судом обставин та фактів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди є безпідставними та необґрунтованими. Поряд з цим, статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено одночасно вимоги майнового та немайнового характеру про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» ( який діяв на момент звернення позивача з первісним позовом, уточненнями до позовної заяви) визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Пп.1п.1ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (який діяв на момент звернення позивача з первісним позовом, уточненнями до позовної заяви) ставка судовому збору за подання позовної заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно пп. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (який діяв на момент звернення позивача з первісним позовом, уточненнями до позовної заяви) ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складала 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем ставились вимоги майнового та немайнового характеру і їх законність та обґрунтованість встановлювалась судом в ході судового розгляду справи. Проте, як вбачається з матеріалів справи останнім сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., при зверненні до суду з позовом, як за позов майнового характеру (а.с.1), що свідчить про те, що позивачем [PERSON] не сплачено судовий збір за окрему позовну вимогу немайнового характеру у відповідності до ставок, визначених ЗУ «Про судовий збір», а саме: за вимогу про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати 0,2 розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 243, 60 грн.. В судовому засіданні представник співвідповідачів [PERSON], ТОВ «ЄВРОБУС Полтава» - адвокат [PERSON] просив стягнути з позивача [PERSON] витрати на надання правової допомоги співвідповідачам у розмірі 6400 грн., виходячи з наступного розрахунку. Так, в своїй заяві [PERSON] вказував, що ним була укладена угода з [PERSON] та виписаний ордер на представлення інтересів останнього, суд визнав його представником довірителя [PERSON]. При цьому, вказував, що в ході виконання доручення ним було : -вивчено позовну заяву [PERSON] з додатками, проведена співбесіда з [PERSON], зроблений запит до ДАІ, отримано відповідь на запит, на що витрачено 2 години робочого часу; -підготовлено заперечення проти позову, на що витрачено 1,5 години робочого часу; -участь в судовому засіданні 06.04.2015 року, на що витрачено 1,5 години; -вивчення матеріалів справи 1 година; всього витрачено 7 годин робочого часу. Сплачена сума [PERSON] становить 3 200 грн., з розрахунку 400 грн. за годину витраченого робочого часу, що становить 3\~200 грн. витрат на правову допомогу на підтвердження чого було надано квитанцію на суму 3200 грн.. Поряд з цим, представником співвідповідачів [PERSON], ТОВ «ЄВРОБУС Полтава» - адвокатом [PERSON] вказувалось, що ним була укладена угода з керівництвом ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» та було підготовлено заперечення на позов, вивчено документи, долучено копії документів до заперечень на позов, на що витрачено ним 1,5 години; -участь у судових засіданнях 06.06.2015 року 2 години; -участь у судовому засіданні 18.06.2015 року 2 години; -участь у судовому засіданні 28.07.2015 року 1 година, -підготовка для дачі пояснень та підготовка пояснень представника ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» - 0,5 години, всього ним витрачено 7 годин робочого часу, що становить 3200 грн. витрат на правову допомогу, на підтвердження чого надано було квитанцію про сплату вказаної суми. Так, статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати є складовою судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат , повязаних з розглядом судової справи належить: 1)витрати на судовий збір; 2) витрати на правову допомогу; 3)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4)витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведеннях судових експертиз; 5)витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] шляхом реалізації свого конституційного права на правову допомогу укладено угоду № 11 від 12 березня 2015 року про захист інтересів в даній справі з адвокатом [PERSON] (а.с.33). Більше того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що адвокат - [PERSON] займається адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 422 на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 27 квітня 2005 року № 4 (а.с.35). Як гарантією реалізації конституційного права [PERSON] на правову допомогу адвокатом [PERSON] було надано ордер № 065713 від 20.03.2015 року на надання правової допомоги - [PERSON] ( а.с.34). Згідно п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року визначено, що право на правову допомогу є гарантією реалізації, захисту та охорони інтересів інших прав і свобод людини. Правова допомога є одним з елементів доступності правосуддя. Право на правову допомогу у цивільному судочинстві закріплене у ст. 12 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що угодою № 11 від 12.03.2015 року, яка укладена між відповідачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], обумовлено та узгоджено характер даної угоди та розмір оплати даної угоди. Так, даною угодою визначено, що розмір оплати за надання адвокатом [PERSON] правової допомоги відповідачу [PERSON]О становить 500 грн., при цьому, змістом вказаної угоди чітко визначено, що інших доплат, оплат даною угодою не передбачено ( а.с.33). Таким чином, наведені вище обставини спростовують твердження представника співвідповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на предмет розміру витрат на правову допомогу, надану [PERSON] у сумі 3200 грн., які прямо не передбачені та суперечать умовам угоди від 12.03.2015 року, яка на момент розгляду справи є чинною. Також, судом встановлено, що співвідповідачем ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» шляхом реалізації свого права на правову допомогу укладено угоду № 12 від 05 травня 2015 року про захист інтересів в даній справі з адвокатом [PERSON] (а.с.97). Більше того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що адвокат - [PERSON] займається адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 422 на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 27 квітня 2005 року № 4 (а.с.99). Як гарантією реалізації права ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» на правову допомогу адвокатом [PERSON] було надано ордер № 065718 від 05.05.2015 року - на надання правової допомоги ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» ( а.с.98). З матеріалів справи вбачається, що в результаті укладення угоди № 12 від 05.05.2015 про надання правової допомоги адвокатом - [PERSON], останнім було підготовлено заперечення на позов, вивчено документи, долучено копії документів до заперечень до позову, на що було витрачено часу в кількості 1,5 години ( а.с.100-108). При цьому, судом встановлено, що на підставі угоди на представлення інтересів ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», адвокат [PERSON] представляв інтереси в судових засіданнях, які проводились по розгляду даної справи, а саме: участь у судових засіданнях 06.05.2015 року - тривалістю 2 години; 18.06.2015 тривалістю 2 години; 28.07.2015 - тривалістю 1 година. Поряд з цим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що участь в даних судових засідання адвокат [PERSON] приймав, як представник інтересів співвідповідачів [PERSON] та ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», тому час витрачений на представництво інтересів своїх довірителів останнім витрачався одночасно на захист інтересів обох довірителів, що свідчить про те, що кількість витраченого адвокатом [PERSON] часу на участь в судових засіданнях від 06.05.2015 року, 18.06.2015 року та 28.07.2015 року підлягає поділу в рівних частинах, оскільки процесуальний статус останніх був визначений тотожним співвідповідачі, і таким чином, розмір витраченого часу в судових засіданнях на представництво інтересів ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» адвокатом [PERSON] становить : 06.05.2015 року тривалістю 1 година; 18.06.2015 тривалістю 1 година; 28.07.2015 - тривалістю 0,5 години. Крім того, судом встановлено, що на виконання вимог угоди № 12 від 05.05.2015 року адвокатом [PERSON] було здійснено підготовку до дачі пояснень та підготовку пояснень ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА», що становить 0,5 годин, а всього останнім було витрачено часу - 4,5 години. Слід звернути увагу, що законодавцем чітко визначено, що стороні, на користь якої прийнято рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: 1)факт і тривалість надання їй правової допомоги; 2)та, що допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися надання правової допомоги: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (огляду доказів за їх місцезнаходженням, підготовки позовних заяв та інших заяв, скарг, клопотань, письмових пояснень, тощо), під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Відшкодування не може перевищувати граничного розміру, визначеного у законі, та мають проводитися за правилами розподілу судових витрат. Відшкодування витрат на правову допомогу має здійснюватися у разі її надання адвокатом та іншим фахівцем у галузі права у процесуальному статусі, як представника, так і особи, яка надає правову допомогу. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, виходячи з порядку стягнення судових витрат, визначеного статтею 88 ЦПК України, з огляду на вказане вище, при визначенні розміру судових витрат належних до стягнення з позивача, оскільки законодавцем урегульовано право кожної сторони на захист своїх інтересів, при цьому право є непорушним та, більше того, відноситься до конституційних прав на захист, розмір витрат на правову допомогу адвокатом [PERSON] на представлення інтересів співвідповідача [PERSON] становить до відшкодування у розмірі визначеного угодою в сумі 500 грн. та представлення інтересів співвідповідача ТОВ «ЄВРОБУС ПОЛТАВА» становить до відшкодування: 4,5 години х 400 грн. ( які визначені самим представником співвідповідачів) = 1800 грн.. Таким чином, наведені вище обставини та факти свідчать про законність та обґрунтованість вимог представника співвідповідачів [PERSON] та ТОВ «ЄвробусПолтава» про стягнення з [PERSON] судових витрат на користь останніх саме в визначеному судом розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved