Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] , в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.12.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно «Тарифів банку». Однак, у порушення умов договору відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Станом на дату смерті позичальника існувала заборгованість у сумі 5940,40 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, є відповідач [PERSON] . На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 16752,88 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2019 року на підставі матеріалів спадкової справи до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено правонаступників після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2019 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця в частині позовних вимог до [PERSON] було закрито у зв`язку зі смертю. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Смірнова Н.В, яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились, надали письмові відзиви на позовну заяву, в яких заперечували проти позовних вимог, заяви про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували, наголошували на пропуску позивачем передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України строку пред`явлення кредитором вимог до спадкоємці, також просили застосувати строк позовної давності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 13600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №900, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень- рекомендованих листів Претензій кредитора до ДНК від 26.01.2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» направлено до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно [PERSON] . Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою отримана претензія до спадкоємців [PERSON] та зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів за №83/01-16. 29.01.2016 року вказана претензія кредитора була направлена до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно копії реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензій до спадкоємців 09.01.2019 року, ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено лист-претензію до відповідача, в якому зазначено, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 5940,40 грн. Проте, належного підтвердження про отримання відповідачами даної претензії до суду не надано. Другою Маріупольською державною нотаріальною конторою на адресу суду направлено копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , відкритої 05.12.2014 року, з якої вбачається, що 05.12.2014 року до нотаріальної контори звернулись спадкоємці [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та надали заяви про прийняття спадщини з будь-якого рухомого та нерухомого майна. Відомості про отримання свідоцтв про право на спадщину відсутні. Згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором №б/н від 10.12.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на дату її смерті, заборгованість становить 5940,40 грн., яка складається з тіла кредиту. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлої, прийняли після неї спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Позивач зазначає, що спадкоємцями боржника у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, є відповідачі по справі, що підтверджується відомостями з нотаріальної контори. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, відповідачі, звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Отже, порушуючи питання про стягнення зі спадкоємців заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст. 1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності та вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Привабанк». Згідно ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідачами заявлено про порушення позивачем строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, передбачених ст. 1281 ЦК України, та застосування наслідків пропуску вказаного строку, оскільки позивач дізнався про смерть позичальника у січні 2016 року, коли направив відповідну претензію до нотаріальної контори, а з позовом звернувся лише у лютому 2019 року. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач дійсно дізнався про смерть [PERSON] у січні 2016 року і направив відповідну претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до Третьої Маріупольської нотаріальної контори. До суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся 19.02.2019 року. Виходячи із змісту ст. 1281 ЦК допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців шляхом подання претензії до них через нотаріальну контору не суперечить нормі ч. 2 ст. 1281 ЦК, оскільки зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а ч. 1 цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Разом з тим, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Таким чином, пред`явивши претензію кредитора до Третьої Маріупольської нотаріальної контори у січні 2016 року, банк пред`явив вимоги до спадкоємців у встановлені законом строки. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до Глави 19 ЦК України, під позовною давністю слід розуміти строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Як вбачається із роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, в задоволенні позову слід відмовити саме з підстав його недоведеності. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed