Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. Позивач зазначив, що його дружина [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON], після якого успадкували по ? частині будинку, площею 56,8 кв. м., який знаходиться за адресою: вул. Іванова, 27, с. Висока Піч, Житомирський район, Житомирська область. Приблизно в 1960 році [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до іншої країни. Як відомо позивачу, остання померла в 1991 році, проте право власності на частину будинку після смерті батька не оформила. Чи відкривалася спадкова справа після її смерті не відомо. Після смерті [PERSON] у 2003 році будинок перейшов у одноосібне управління позивача. На сьогодні позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти утримувати, доглядати будинок та проживати в ньому. Інших осіб, які б мали право на будинок, крім позивача, немає. У звязку з наведеним позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на частину зазначеного будинку. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача просив розглянути дану справу без його участі (а.с. 22). Не заперечував проти задоволення позову, оскільки позивач самостійно та безперервно доглядає за будинком та постійно робить у ньому ремонти (а.с. 90). Суд, заслухавши показання осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 01 травня 1988 року помер [PERSON] (а.с. 11). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 листопада 1990 року вбачається, що спадкоємцем ? будинку, розташованого за адресою: вул. Іванова, 27, с. Висока Піч, Житомирський район, Житомирська область, який належав [PERSON], стала [PERSON] (а.с. 100). 27 жовтня 2003 року [PERSON] померла (а.с. 12). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-4779, виданого 03 грудня 2004 року, після померлої [PERSON] спадкоємцем ? частини житлового будинку, загальною площею 26,8 кв.м, що знаходиться за адресою: с. Висока Піч Житомирського району Житомирської області, вул. Іванова, 27, до якого також належить сарай, став позивач (а.с. 4). З витягу № 77173283 від 27 грудня 2016 року вбачається, що на підставі даного свідоцтва право власності позивача на зазначену частину будинку було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5). З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №559792 вбачається, що позивачу також належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: вул. Іванова, 27, с. Висока Піч, Житомирський район, Житомирська область (а.с. 9). З копії інвентаризаційної справи №111 на будівлю №27 по вул. Іванова с. В. Піч Житомирського району (а.с. 70-89) вбачається, що до зазначених будівель та споруд входить житловий будинок під літ. А та сарай під літ. Б. Згідно з довідкою, виданою Високопічською сільською радою Житомирського району Житомирської області, після смерті [PERSON] будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: вул. Іванова, 27, с. Висока Піч, Житомирський район, Житомирська область, перейшли у володіння позивача та [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач фактично одноосібно вступив у спадщину вищезазначеного майна (а.с. 10). Одноосібне володіння позивачем зазначеним будинком у судовому засіданні також підтвердили допитані свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] також повідомила, що [PERSON] з часу смерті [PERSON] не приїздила, проживала за кордоном та що померла понад 10 років тому. Зазначила, що позивач виконує всі роботи по господарству, користується земельними ділянками, побудував паркан та гараж. [PERSON] повідомила, що понад 20 років, крім позивача, ніхто будинок не підтримує, іноді приїжджають його дочка та син. Усі поточні роботи виконував позивач. Про [PERSON] чула, але ніколи не бачила. Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як визначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, набувається за рішенням суду. Як розяснено в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №?5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала й не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом усього строку набувальної давності. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що суду належними доказами доведено, що позивач добросовісно заволодів спірним майном, не приховував факт знаходження майна в його володінні та відкрито й понад 10 років безперервно володів ним, а тому, на переконання суду, є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірну частину будинку.

Outcome: approved