Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача в якому просив: -встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] без реєстрації шлюбу в період з 30 серпня 2007 року по 09 жовтня 2017 року; -визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку від 24 березня 2015 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, будинок № 222, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 568; -визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 березня 2015 року, кадастровий номер 3221289001:02:011:0002, площею 0,06 га, розташована за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, земельна ділянка № 222, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 569; -скасувати державну реєстрацію та запис державного реєстру права власності на нерухоме майно, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: № 20217557 від 24 березня 2015 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], обєкт нерухомого майна - садовий будинок А, з надвірними будівлями: вбиральня Б, колодязь К, огорожа N, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4 будинок № 222, загальною площею 160,4 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., реєстраційний номер обєкту нерухомості 484879532212, номер запису про право власності 9148124; -скасувати державну реєстрацію та запис державного реєстру права власності на нерухоме майно, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 20218945 від 24 березня 2015 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна земельну ділянку за кадастровим номером 3221289001:02:011:0002, площею 0,06 га та розташована за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, земельна ділянка № 222, реєстраційний номер обєкта нерухомості 494024532212, номер запису про право власності 9148738. Крім того, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3221289001:02:011:0002, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, земельна ділянка № 222, з цільовим призначенням ведення садівництва, а також визнати за ним право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна,4 ,будинок № 222, загальною площею 160, 4 кв.м., житловою площею 83, 4 кв.м. Свій позов обґрунтовує тим, що з 30 серпня 2007 року він та відповідач [PERSON], офіційно не оформлюючи своїх шлюбних відносин через відділ реєстрації актів цивільного стану, фактично проживали однією сімєю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно виховували свою дитину [PERSON], до 09 жовтня 2017 року. Їх спільна дитина [PERSON] народився 01 грудня 2008 року. Протягом 2016 -2017 року, як вказує позивач в їх сімї почали виникати безпричинні сварки, суперечки у звязку з різними поглядами на виховання спільної дитини, і як результат, відносини між сторонами припинились в серпні 2017 року. 09 жовтня 2017 року [PERSON] за їх спільною згодою переїхала проживати до своєї квартири [ADDRESS]. Позивач вказує, що він з [PERSON] та їх сином [PERSON] проживали разом у садовому будинку № 222, що знаходиться за адресою садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна,4 зокрема в період з 30 серпня 2007 року по червень 2011 року. У червні 2011 році вони всі разом переїхали проживати у квартиру № 23/1 у будинку № 3 по вул. Ю.Фучика, у м.Києві, користувачем якої є [PERSON], цей переїзд був обумовлений тим, що у [PERSON] закінчувалася декретна відпустка, а сина [PERSON] потрібно було влаштувати у дошкільний навчальний заклад. За вказаною адресою вони проживали до жовтня 2014 року. У жовтні 2014 року позивач разом із своєю сімєю переїхали проживати у його квартиру, яку він набув до початку їх спільного проживання з відповідачем, за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що він з 2003 року і по день розгляду вказаної справи в суді вважає себе власником земельної ділянки та садового будинку за адресою: Київська область, Броварський район, садівниче товариство Переможець Требухівської сільської ради, вул. Заозерна, 4 буд. 222, які він набув на підставі цивільно-правових договорів ще до виникнення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] У звязку з наявністю в позивача кредитних зобовязань перед ПАТ КБ Приватбанком та уникнення звернення стягнення на вказане нерухоме майно вони, разом із відповідачем [PERSON], прийняли рішення та 24 березня 2015 року уклали два фіктивні договори купівлі-продажу нерухомого майна, яке раніше належало на праві власності позивачу [PERSON], а саме: договір купівлі-продажу садового будинку від 24 березня 2015 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, будинок № 222, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 568, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 березня 2015 року, кадастровий номер 3221289001:02:011:0002, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, земельна ділянка № 222, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 569. Позивач зазначає, що необхідність укладення вказаних договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку між позивачем та відповідачем була викликана тим, що станом на 17 лютого 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесене рішення по цивільній справі № 755/21183/13-ц за позовом ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про звернення стягнення за договором іпотеки. У вказаному рішення встановлено, що він, отримавши в ПАТ КБ Приватбанк кредит в сумі 50000 доларів США має заборгованість перед банком. Тому позивач вказує, що розуміючи, що банк звернеться до нього з позовом про стягнення заборгованості, що можливо спричинить в подальшому негативні наслідки для нього та належного йому на праві власності майна, вони із відповідачкою вирішили убезпечити майно шляхом укладення фіктивних договорів купівлі-продажу. Позивач зазначає, що фактично при укладенні вказаних правочинів по відчуженню вищезазначеного майна ні він, ні відповідач [PERSON] не мали наміру створити правові наслідки, передбачені такими правочинами, оскільки вказані правочини фактично вчинені з метою ухилення від цивільно-правової відповідальності. Правомочності щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном після укладення договорів позивач вказує, що не втратив, а відповідач не набула, в тому обсязі, як це передбачено цивільним законодавством України. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місці розгляду справи була належним чином повідомлена, до суду направила заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, крім того зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає, що договір купівлі-продажу будинку був укладений цілком свідомо з боку обох сторін, з дотриманням діючого законодавства України. Вважає, що звернення позивача до суду та намагання повернути собі майно пояснює особистою відповіддю їй за розрив близьких стосунків. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду направив листа в якому просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що дійсно 24 березня 2015 року ним був посвідчений договір купівлі-продажу садового будинку відповідно до умов якого продавець [PERSON] передав у власність [PERSON], а [PERSON] прийняла у власність садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець вулиця Заозерна, 4 будинок № 222, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 3221289001:02:011:0002, площею 0,06 га та розташована за адресою: Київська область, Броварський район, сільська рада Требухівська, садівниче товариство Переможець, вулиця Заозерна, 4, земельна ділянка № 222. При посвідченні договорів сторони приховали факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, тому посвідчувати договори довелось без врахування вимог ст. 65 Сімейного Кодексу України, ст. 234 Цивільного кодексу України та відповідних норм Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] по квартирі по вул. Раїси Окіпної, 4-а, в м. Києві. Вона проживає у своїй квартирі з 2004 року, а [PERSON] придбав свою квартиру приблизно у 2006 році. Потім з 2007 року вона почала його зустрічати разом із [PERSON] в підїзді будинку. Вони до 2014 року періодично приїжджали до цієї квартири, на її думку мабуть розраховуватися за комунальні послуги, а вже з 2014 року постійно почали проживати у квартирі, їздили разом на автомобілі із своїм сином на дачу, вели спільне господарство, [PERSON] купляв продукти в магазині, заводив, забирав дитину в садочок та до школи. Вона декілька раз була в них у гостях, [PERSON] в квартирі поводилась як господарка. Також суду свідок пояснила, що близько півроку не зустрічає [PERSON] за адресою по вул. Раїси Окіпної, 4-а, в м. Києві, натомість там проживає [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 1995 року знайомий із [PERSON] Йому відомо, що у 2003 році останній придбав дачу в с. Требухів. Весь цей час за запрошенням [PERSON] постійно приїжджали до нього на дачу. Від [PERSON] восени йому стало відомо, що той одружився на [PERSON]. В них народився син [PERSON]. Свідок неодноразово також приїжджав до них в гості на дачу, зустрічався за адресою по вул. Фучика, 3 та вул. Раїси Окіпної в м. Києві. При цих зустрічах була присутня і [PERSON], а також їх з позивачем син [PERSON] Навіть ще в минулому році свідок приїжджав до них на дачу на вихідні, де разом із подружжям [PERSON] відпочивали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 15 вересня 2007 року зустрів [PERSON] разом із [PERSON] в своєї рідної сестри на весіллі. [PERSON] представив [PERSON] [PERSON], як свою законну дружину, а та цей факт підтвердила. З того часу з 2007 року приблизно по 2010 рік вони проживали [INFO]/1 у м. Києві. Свідок пояснив, що сторони в період з 2007 року по 2008 рік часто їздили та проживали на дачі в садівничому товаристві Переможець, [PERSON] спочатку завозив дружину на роботу, оскільки та була вагітна, а потім сам їхав до себе на роботу. Коли син [PERSON] пішов до школи, то подружжя переїхало проживати у квартиру за адресою по вул. Раїси Окіпної в м.Києві. Ці факти йому відомі, оскільки він з подружжям [PERSON] часто зустрічався, в основному на дачі у 2007, 2008, 2009 роках, де свідок їх постійно бачив разом, із їх стосунків зробив висновок, що вони дійсно чоловік та дружина. Суд, вислухавши позивача та його представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, про задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно довідки від 26 грудня 2017 року за № 730 виданої [PERSON] відділенням Лівобережне комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду Житло-сервіс, в тому що [PERSON] та його син [PERSON] згідно акта від 26 грудня 2017 року дійсно проживали за адресою: [INFO] з серпня 2014 року по 09 жовтня 2017 року. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON], а також їх син [PERSON] дійсно проживали за адресою [INFO] з серпня 2014 року по 09 жовтня 2017 року, що також підтверджується довідкою від 26 грудня 2017 року за № 730. (а.с. 103). В акті про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 27 грудня 2017 року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] фактично проживали за адресою: [INFO] з квітня 2011 року по серпень 2014 року. В довідках про реєстрацію місця проживання особи від 29 листопада 2017 року № 19009581, № 19009171 зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] з 01 серпня 2013 року; [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 30.06.2006 року. Вказані обставини також підтверджуються і показами свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, на підставі показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також наданих вищезазначених довідок, суд дійшов висновку, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] виникли сімейні відносини. Вони почали проживати разом як сімя із серпня 2007 року по жовтень 2017 року, вели спільне господарство. Від їх спільного проживання однією сімєю 01 грудня 2008 року в них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БК № 226850. (а.с. 7). Під час спільного проживання вони діяли в інтересах сімї, обирали умови та місце проживання, місце навчання сина [PERSON]. Крім того факт існування між сторонами близьких відносин не заперечує і сама відповідач в своїй заяві від 11.04.2018 року. (а.с. 181) Таким чином суд вважає повно доведеним ті обставини, щодо фактичного проживання однією сімєю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] без реєстрації шлюбу в період з серпня 2007 року по жовтень 2017 року. Судом також встановлено, що 21 липня 2003 року позивачем [PERSON] укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,060 гектарів за № 222 по вул. 4-й Заозерній в садовому товаристві Переможець на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, з цільовим призначенням земельної ділянки ведення садівництва. На відчужуваній земельній ділянці розташований садовий будинок, договір купівлі-продажу якого сторони домовились укласти до 01 жовтня 2003 року. Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 4478, та в Требухівській сільській раді в книзі договорів відчуження земельних ділянок за № 12 від 21 липня 2003 року. 20 серпня 2003 року позивачем [PERSON] укладений договір дарування садового будинку з надвірними будівлями за номером 222 по вул. Заозерній, 4 в садовому товаристві Переможець на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області. Будинок із цегли, загальною площею 160 кв.м., житловою площею 83, 4 кв.м., позначений на плані літерою А, біля будинку знаходяться надвірні будівлі: вбиральня, позначена літерою Б, колодязь К, огорожа N. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 5256. Зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 28 серпня 2003 року. Тобто вищезазначене майно було придбано позивачем [PERSON] ще за довго до спільного проживання з серпня 2007 року із відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] посилався на укладений ним кредитний договір, що також підтверджується та міститься в матеріалах справи кредитний договір укладений між ЗАТ КБ Приватбанк та [PERSON], згідно п.7.1. умов договору банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 26 липня 2007 року по 25 липня 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 60280 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі у сумі 50000 доларів США, а також у розмірі 10280 доларів США НА сплату страхових платежів . 17 лютого 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки відмовлено. 19 січня 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційні скарги [PERSON] та представника позивача ПАТ КБПриватбанк [PERSON] відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 року залишено без змін. Тобто дійсно серпня 2013 року між [PERSON] та ЗАТ КБ Приватбанк виникли спірні правовідносини щодо виниклої заборгованості за кредитним договором. 24 березня 2015 року між [PERSON] (надалі - продавець) та [PERSON] (надалі - покупцем) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 569, та внесена в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. (а.с 11) В п.1.1, 1.2 зазначено, що продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність земельну ділянку за кадастровим номером 3221289001:02:011:0002, площею 0, 06 га, яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 05 листопада 2014 року. Місце розташування земельної ділянки: Київська область, Броварський район, с/рада Требухівська, садівнице товариство Переможець, вулиця Заозерна 4, земельна ділянка № 222. В п. 2.2. продаж земельної ділянки вчинено за 117626 грн. 00 коп., які продавець отримав від покупця до підписання даного договору. Підписанням цього договору сторони підтверджують передачу та отримання вищевказаної суми. В п.4.4 зазначається, що заява продавця, про те, що він у шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сімєю без укладення шлюбу і земельна ділянка, є його приватною власністю, доведена до відома покупця та знаходиться в справах нотаріуса. Заява покупця, про те, що вона в шлюбі не перебуває та гроші, за які буде купуватися вищезазначена земельна ділянка, є її приватною власністю, доведена до відома покупця. Вказані заяви містяться у матеріалах нотаріальної справи. 24 березня 2015 року між [PERSON] (надалі - продавець) та [PERSON] (надалі - покупцем) укладений договір купівлі-продажу садового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 568, та внесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. (а.с. 14) Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З вказаних умов укладених між сторонами договорів купівлі-продажу нерухомого майна, вбачається, що договори купівлі-продажу не були спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, а саме не були спрямовані на перехід права власності на земельну ділянку та садовий будинок до [PERSON], за вказаними договорами [PERSON] не отримав від продажу зазначеного нерухомого майна будь-які грошові кошти. Оскільки в період проживання однією сімєю [PERSON] з 2008 року по 2011 рік перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, а згідно довідки про доходи на імя [PERSON], її доходи за період з грудня 2011 року по жовтень 2017 року склали 403214 грн. 00 коп. (а.с.125-126), а майно згідно укладених договорів купівлі-продажу відчужувалось за ціною 1138119 грн. 00 коп. садовий будинок, та за ціною 117626 грн. 00 коп. земельна ділянка, що значно перевищує дохід відповідача. Будь яких доказів щодо дійсного розрахунку між сторонами за укладеними договорами купівлі-продажу під час розгляду судом не отримано. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В правовому висновку до Постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року по справі у справі № 6-1873цс16 зазначено, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. В даному разі у даній справі, за наявними матеріалами в справі судом встановлено, що відповідач, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй цивільній дружині [PERSON], був обізнаний про судові рішення за позовом ПАТ КБ Приватбанк до нього, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе та своєї сімї у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Бажаючи уникнути цивільної відповідальності, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], та свідомо не повідомляючи нотаріуса про фактичне спільне проживання без реєстрації шлюбу ввели нотаріуса в оману для досягнення своєї мети. Тобто направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до [PERSON] з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення, зокрема [PERSON] продовжував фактично володіти та користуватися цим майном, що також підтверджується виданою довідкою від 29 листопада 2017 року за номером 024-с/2017 року в якій зазначено, що [PERSON] є членом садівничого товариства Переможець має у власності та користується земельною ділянкою та садовим будинком № 222 по вул. Заозерній, 4 Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, а також особисто сплачує внески та кошти, які нараховуються щодо сплати за використану електроенергію. Таким чином враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини та виниклі правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial