overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У лютому 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30 485,62 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 304,86 грн. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 15 листопада 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON] укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0064/82/0101718. За умовами договору (п. 4.1), Банк позичив [PERSON] кредитні кошти шляхом відкриття кредитної лінії з максимальним розміром 200 000 грн., розмір поточного ліміту на день укладення договору складає 1000 грн. зі строком використання та погашення кредиту - 48 місяців, 15 листопада 2016 р., процентною ставкою 30 % річних, процентною ставкою за користування недозволеним овердрафтом - 30 % річних (п.п. 1.1, 1.4., 1.5, 10.1). Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 22 жовтня 2014р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 30 485,62 грн. В дану суму входить: заборгованість за дозволеним овердрафтом 29500,00 грн., за недозволеним овердрафтом - 985,62 грн. (6-7). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 304, 86 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У лютому 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року в розмірі 746417,83 грн .Надалі вимоги були зменшені - позивач просив стягнути 710397,93 грн. пені. Представник Банку в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Рішенням Ленінського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2013 р. у цивільній справі №2/489/1573/13 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ABЗХRС23080072 від 22 липня 2008 року. Заборгованість нарахована станом на 13 березня 2013 року на загальну суму 539707,07 грн., яка складалась із 21269,22 грн. заборгованості за кредитом, 2701,00 грн. процентів, 6024,75 грн. комісії, 483535,22 грн. пені, а також 500 грн. фіксованого штрафу та 25676,51 грн. процентного штрафу. Стягнуто було заборгованість на загальну суму 53965,19 грн., яка складалась з 21269,22 грн. заборгованості по кредиту, 2701,00 грн. процентів, 6024,75 грн. комісії, 23970,22 грн. пені. З урахуванням даного судового рішення, позивач в уточнених вимогах просив стягнути залишок кредитної заборгованості станом на 12 січня 2015 року в сумі 710397,93 грн., що є пенею за несвоєчасність виконаного зобов'язання (а.с. 39). Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи встановлені обставини, а також положення частини 3 статті 551 ЦК України, з відповідача слід стягнути заборгованість з пені в розмірі 1 грн. Згідно ст.. 88 ЦПК України пропорційно частині задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір 2 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Новомиргородська РДА про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій заявник вказала, що їй було видано Державний акт, в якому неправильно зазначені її анкетні дані. Відповідно до паспортних даних заявника зазначено прізвище, ім'я по батькові «[PERSON]». У даний час у неї виникла необхідність переукласти договір оренди землі і вона звернувся до керівника господарства, але їй було відмовлено. Посилаючись на ст. ст. 3, 256-258 ЦПК України, [PERSON] просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факт належності їй - [PERSON] Державного акта на право приватної власності на землю серії І-КР № 006218, виданого 19 червня 2002 року Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області на ім'я [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9783. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти заяви не надіслав. Як вбачається з листа представника заінтересованої особи від 24.02.2015 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаного представника на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши згадані пояснення, безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [PERSON] і [PERSON] - одна й та ж особа. Проте коли у заявника виникла необхідність змінити орендаря земельної ділянки, тобто переукласти договір оренди з іншим орендарем, керівником господарства було відмовлено, посилаючись на те, що вона не є юридичним власником земельної ділянки, так як прізвище, яке зазначено в Державному акті «[PERSON]» не збігається з прізвищем у паспорті «[PERSON]». В той же час у паспорті громадянина України зазначено прізвище, ім'я по батькові «[PERSON]». Із державного акта вбачається, що у ньому вказано прізвище заявника «[PERSON]». Окрім пояснень учасника судового розгляду, вказані обставини також підтверджуються письмовими доказами: паспортом громадянина України, свідоцтвом про одруження, державним актом на право приватної власності на землю, іншими матеріалами справи. Тому заява підлягає незаперечному задоволенню. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 07.09.2012 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2008 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, внаслідок чого припинили спільне проживання з грудня 2013 року, проживають за різними адресами. На умовляння позивача вести нормальний спосіб життя відповідач не реагує. Крім того, відповідач створила нову сім'ю, в якій і проживає з іншим чоловіком. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони жодного разу у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 12.03.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з грудня 2013 р., спільне господарство не ведеться. Крім того, відповідач створила нову сім'ю, в якій проживає з іншим чоловіком. Згідно свідоцтву про шлюб 07.09.2012 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, а внаслідок спільного подружнього життя [INFO]. народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 05.08.1994 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей: 1999 р. н. та 2011 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки у сторін несумісність характерів, внаслідок чого виникають постійні сварки та непорозуміння, вони неодноразово намагалися помиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову у частині стягнення аліментів на утримання дитини не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2014 року. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.08.1994 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] та [INFO] народились діти. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 05.10.2001 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого виникають постійні сварки, подружжя припинили сімейні стосунки та спільне проживання з січня 2014 року і з цього часу проживають в одному помешканні, але у різних кімнатах. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з січня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.10.2001 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 03.09.2001 р. народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У лютому 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 16.03.2010 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей, 2010 р. н. та 2013 р.н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки у сторін несумісність характерів, внаслідок чого виникають постійні сварки та непорозуміння, з грудня 2014 року подружжя проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви від 05.03.2015 р.: позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу; відповідача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, заперечень проти позову не має, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з грудня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 16.03.2010 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] та [INFO] народилися діти. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У лютому 2015 р. заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатним свого підопічного [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу здоров'я він не здатний усвідомлювати значення свої дій та керувати ними та являється інвалідом з дитинства ІІ групи внаслідок розумової відсталості. Представник Святошинського дитячого будинку-інтернату у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі пояснивши, що визнання [PERSON] недієздатним потрібно для оформлення опіки. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти заявних вимог не заперечувала, просила їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, третьої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 01.04.2015 р. № 262 [PERSON], [INFO], страждає та стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості (F 71- згідно з МКХ - 10), за своїми психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.25-26) Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У лютому 2015 р. заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та зазначив, що згідно свідоцтва про народження від 26.09.1970 р. серії [NUMBER] заявник є батьком - [PERSON] [INFO] При цьому [PERSON] є дочкою, також доводиться іншими документами, зокрема, ордером на житлове приміщення від 23.06.1983 р. [NUMBER], приватизаційним платіжним дорученням від 14.05.2007 р. [NUMBER] його дочки на приватизацію нашого житла по [ADDRESS], свідоцтвом про право власності на житло від 27.04.2007 р., довідкою про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 06.06.2007 р. У цих документах йде посилання на [PERSON], як на його (заявника) дочку, яка проживала із останнім в одному помешканні. Як вказує заявник, [INFO]. його дочка - [PERSON] померла. У зв'язку тим, що на час смерті дочка заявника мала прізвище «[PERSON]», а підтверджуючих документів зміни прізвища заявник не має, то вважає за необхідне встановити наше спорідненість через судову процедуру окремого провадження. Тому просить суд встановити факт того, що заявник - [PERSON] [INFO], є батьком [PERSON] [INFO] Заявник з'явився, але жодного поясення суду так і не надав , так як не чує. Нормою п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 26.09.1970 р., [PERSON] народилась [INFO]. у м. Червоний Луч Ворошиловградської (Луганської) обл. Батьками вказано заявника - [PERSON] та [PERSON]. Судом також встановлено, що у ордері на житлове приміщення від 23.06.1983 р. [NUMBER], у приватизаційному платіжному дорученні від 14.05.2007 р. [NUMBER], у свідоцтві про право власності на житло від 27.04.2007 р. та довідкою про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 06.06.2007 р. вказано донькою - [PERSON], яка також проживала із останнім в одному помешканні. Як з'ясував суд, станом на 11.02.2015 р. довідкою начальника ЖЕКу № 507 підтверджено, що [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] разом із заявником, [PERSON], сестрою [PERSON], [PERSON] та племінниками - [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] [INFO]. [PERSON] померла. Таким чином суд з'ясував, що [PERSON] є рідною дочкою заявника [PERSON] Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Тому суд з'ясувавши усі обставини справи, вважає встановленим той факт, що [PERSON] [INFO] єрідною донькою заявника, і яка померла [INFO]. А оскільки встановлення цього факту необхідно заявнику для оформлення права на спадщину, то заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному об'ємі. На підставі викладеного та

Outcome: approved