Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позивач зазначав, що 22 червня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 85\~000 грн., які зобовязався повернути до 23 червня 2013 року, про що власноручно написав розписку. Однак в зазначений термін відповідач гроші не повернув. [PERSON] від добровільного повернення боргу ухиляється. Посилаючись на викладене просив суд стягнути з відповідача 389\~301 грн., враховуючи що змінився курс долара США до гривні. Вказував, що на 22.06.2007 року 85\~000 грн. становили 16\~831 долар США., а станом на 06.02.2015 року 1 долар США становить 23 грн.13 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду неодноразово подавалися заяви про визнання позову та про слухання справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи [PERSON] вказував, що вказаний договір є фіктивним. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року позивач [PERSON] передав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 85\~000 грн. строком до 23 червня 2013 року, що підтверджується розпискою (а.с. 6). Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 85\~000 грн. є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобовязання щодо своєчасного погашення суми. Позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 389\~301 грн. з посиланням на ту обставну, що змінився курс долара США до гривні України, підлягають відхиленню, оскільки вказана підстава позову не передбачена чинним законодавством. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору також підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial