Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення на його користь матеріальних збитків, які позивач поніс в зв`язку з виїздом до Апеляційного суду Херсонської області для розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» по справі № 661/3479/14-ц. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.08.2014 року [PERSON] звертався до Новокаховського міського суду із позовною заявою про ненадання відповіді працівниками «Приватбанку» на його заяву та порушення ними Закону України «Про звернення громадян». За даною позовною заявою розглядалася цивільна справа 661/3479/14-ц, по якій було прийнято рішення від 20.11.2014 року, яким була визнана протиправною бездіяльність ПАТ КБ «Приватбанк» по ненаданню відповіді на звернення позивача від 01.07.2014 року. На рішення ПАТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу, яку Апеляційний суд Херсонської області відхилив, а рішення першої інстанції залишив без змін. Вказує на те, що був змушений їхати на судове засідання до апеляційного суду, щоб мати можливість особисто висловити свою правову позицію, в результаті чого потратив на проїзд в автобусі за маршрутом Нова Каховка - Херсон - 30 грн. х 1,7 = 51 грн., за маршрутом Херсон - Нова Каховка - 30 грн. х 1,7 = 51 грн., за маршрутом ЖД вокзал - Херсонська облдержадміністрація - 3 грн., за маршрутом Херсонська облдержадміністрація - ЖД вокзал - 3 грн., по відрядженню - 25 грн., всього було витрачено 133 грн., які просить стягнути з відповідача. 05.12.2017 року позивачем було збільшено вимоги позовної заяви, а саме стягнути з відповідача на користь позивача також вартість надрукування позовної заяви від 04.08.2014 року в сумі 50 грн., ксерокопії позовної заяви від 04.08.2014 року в сумі 1 грн., вартість надрукування заяви від 13.05.2014 року в сумі 5 грн., ксерокопії заяви від 13.05.2014 року в сумі 1,5 грн., вартість надрукування заяви від 18.06.2014 року в сумі 5 грн., ксерокопії заяви від 18.06.2014 року в сумі 1,5 грн., вартість надрукування заяви від 01.07.2014 року в сумі 5 грн., ксерокопії заяви від 01.07.2014 року в сумі 1,5 грн., вартість пересилання заяви в сумі 3,65 грн., вартість надрукування заяви від 13.10.2014 року в сумі 5 грн., ксерокопії заяви від 13.10.2014 року в сумі 1,5 грн., а всього 80,65 грн., та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача кошти за моральні збитки неправомірними діями відповідача у розмірі 600 грн. 24.07.2018 року до суду від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про стягнення коштів, оскільки спір про порушення Закону України «Про звернення громадян» мав місце 04.08.2014 року, а позивач звернувся до суду лише в листопаді 2017 року, тобто, зі спливом 3 років. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просив слухати справу у його відсутність, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що в зв`язку з поїздкою на судове засідання до апеляційного суду Херсонської області, зазнав витрат на дорогу в сумі 133 грн. та за складання позовної заяви, заяв у сумі 80,65 грн. Але, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду доказів участі в судовому засіданні у Апеляційному суді Херсонської області 27 січня 2015 року. Натомість, в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області зазначено про те, що позивачем були подані заперечення на апеляційну скаргу, проте про участь в судовому засіданні самого позивача не зазначено, доказів понесення транспортних витрат не надано до матеріалів справи, ні автобусних квитків, ані наказу про відрядження. Крім того, неможливо встановити формулу, якою керувався позивач при розрахунку транспортних витрат, оскільки як вбачається з позовних вимог, вартість квитка на автобус за маршрутом Нова Каховка - Херсон становить 30,00 грн., однак позивач з невідомих підстав помножує зазначену суму на коефіцієнт 1,7 та отримує суму, яка становить 51,00 грн. Цей же розрахунок застосовує і до витрат за маршрутом Херсон - Нова Каховка. Також, сума за відрядження в сумі 25,00 грн., яка б дійсно свідчила про перебування позивача у відрядженні, нічим не підтверджена. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати за надрукування позовної заяви, заяв від 13.05.2014 року, 18.06.2014 року, 01.07.2014 року, 13.10.2014 року, виготовлення їх копій, їх пересилання, а всього в сумі 80,65 грн. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20.11.2014 року, задоволено частково позов [PERSON] до Новокаховського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ КБ «Приватбанк», керівника Новокаховського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» Мель Т.П., керівника відділу по обслуговуванню клієнтів Новокаховського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» Арнаут (Лалим) Н.П. про визнання дій неправомірними, та визнано бездіяльність ПАТ КБ «Приватбанк» по ненаданню відповіді на звернення [PERSON] від 01.07.2014 року неправомірною. У позовних вимогах про відшкодування витрат за надрукування позовної заяви, заяв від 13.05.2014 року, 18.06.2014 року, 01.07.2014 року, 13.10.2014 року, виготовлення їх копій, їх пересилання - відмовлено. А відтак, з даними позовними вимогами позивач вже звертався та існує рішення суду, в задоволенні яких відмовлено. В зв`язку з вищевикладеним, у позивача відсутні підстави для стягнення з ПАТ КБ « Приватбанк» відповідних витрат, які навіть не підтверджені самим же позивачем. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з позовної заяви, через неправомірні дії ПАТ КБ «Приватбанк», позивачу нанесені моральні збитки в сумі 600,00 грн. Проте, позивач не навів належне обґрунтування своїх позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, та порушення його конституційних прав і свобод. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також, під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України, розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки: штрафу чи пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час розгляду справи встановлено пропущення строків позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про стягнення коштів, що вбачається з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі сплином строку позовної давності.

Outcome: dismissed