Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: 1) земельна ділянка площею 0,0508 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2323910100010390015, право на яку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №706198, виданим Оріхівською міською радою 25.04.2007 р.; 2) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м; 3) вклади з відсотками, що зберігаються у ТВБВ №10007/0201 Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», рахунки № [NUMBER] , відкритий 01.01.1997 р. та [NUMBER], відкритий 20.11.1990 р. Однак позивач, який єдиним спадкоємцем за законом, на час закінчення строку, встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини, проходив лікування з 26 липня 2018 року до кінця січня 2019 року, у зв`язку з чим пропустив вказаний строк з причин, які не залежали від його волі. Ухвалою від 28.02.2020 року було відкрито провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. В порядку підготовчого провадження від сторін письмових заяв по суті спору не надійшло. За клопотанням позивача була витребувана спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] . Підстав для залучення до участі у справі інших осіб - не встановлено. Ухвалою від 18.03.2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Лобаченка О.В. до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без участі позивача та його участі, зазначивши, що на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим районним бюро ЗАГС Оріхівського району Запорізької області 05.11.1963 р. Відповідно до відомостей Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2012 року встановлено, що [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] та була власником земельної ділянки площею 0,0508 га, кадастровий номер 2323910100010390015, що розташована на території [ADDRESS] , що належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №706198, виданого Оріхівською міською радою 25.04.2007 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування на землю, договорів оренди землі за №010727500039. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 вересня 2012 року [PERSON] належав на праві власності також житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м. Також [PERSON] була власником вкладів з відсотками, що зберігаються у ТВБВ №10007/0201 Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», рахунки № [NUMBER] , відкритий 01.01.1997 р. та [NUMBER], відкритий 20.11.1990 р. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 червня 2018 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла [INFO] . Станом на час смерті [PERSON] позивач не проживав постійно зі своєю матір`ю, що підтверджується Довідкою № 2183 від 10.10.2019 року, виданою позивачу в Центрі надання адміністративних послуг м. Оріхів Запорізької області. Відповідно до положень ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом лише 05.11.2019 року, тобто після спливу шести місяців після смерті матері. Постановою державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 12.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск встановленого законом шестимісячного строку. Відповідно до ст.1271 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Як випливає з копії Медичної карти амбулаторного хворого № 1940, а також з Консультативного висновку спеціаліста від 18.02.2020 року, в період з 26 липня 2018 року до кінця січня 2019 року позивач проходив лікування та перебував під наглядом лікаря психіатра Оріхівської центральної районної лікарні з приводу депресивного стану, який виник у нього через самогубство матері. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відтак, реалізація судом своїх дискреційних повноважень щодо визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за своєю правовою природою є втручанням у право на спадщину, тобто й у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті першої Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті першої Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті першої Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Оцінюючи доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що через різке та тривале погіршення стану здоров`я позивач мав об`єктивні труднощі у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, а тому причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку є поважними. Крім того, суд враховує, що спору з приводу спадкового майна немає, інших спадкоємців, крім позивача, відповідно до матеріалів спадкової справи немає, відповідач проти позову не заперечував, а тому визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст.3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, позначатиме непропорційне втручання у право особи на мирне володіння майном. Враховуючи вищенаведене, на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3, 1268-1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved