Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У лютому 2020р. позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2012 року шлюб з відповідачем розірвано. Неповнолітні діти після припинення фактичних шлюбних відносин проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач жодних коштів на їх утримання не надає. Відповідач [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства. З його слів, їй відомо, що він створив іншу сім`ю та має на утриманні малолітню дитину. Втім, незважаючи на це, [PERSON] має можливість належним чином утримувати своїх дітей, так як він матеріально забезпечений та має у власності декілька об`єктів нерухомого майна. Фактичне місце проживання та роботи відповідача їй невідоме, однак не виключає того, що останній на даний час може перебувати за кордоном. Вона також є інвалідом третьої групи, проте усіма можливими способами намагається забезпечувати дітей усім необхідним, що вдається їй вкрій важко. Крім того, їх малолітній син [PERSON] є інвалідом третьої групи, у зв`язку із чим потребує додаткових витрат. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи відбувався у відбувався позивачки [PERSON] та її представника адвоката Рендюк Н.В. Однак від адвоката Рендюк Н.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її довірительки, позов підтримала та просила його задовольнити. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення на сайті суду оголошення про його виклик у судове засідання. Причини своєї неявки не повідомив та відзиву на позов, заяв, клопотань до суду не подав. Згідно вимог\~ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивачки не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до\~вимог ч.2\~ст.247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що з 03 листопада 2001 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 травня 2012 року розірвано (а.с.7). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] [PERSON] , які після розірвання шлюбу проживають разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином дітям не допомагає (а.с.8-21). Малолітній [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства (а.с.21). Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , позивачка [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства (а.с.29). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як вбачається із тексту позовної заяви, відповідач [PERSON] вихованням дітей не займається та матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Крім того, згідно досліджених письмових доказів, [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства. Як зазначила позивачка, зі слів відповідача, їй відомо, що він створив іншу сім`ю та має на утриманні малолітню дитину, втім будь-які докази на підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи відсутні. Місце роботи [PERSON] невідоме. При цьому судом достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] матеріально забезпечений та має власності декілька об`єктів нерухомого майна, а отже може належним чином утримувати своїх дітей та забезпечувати їх усім необхідним. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 лютого 2020 року, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ; житлового будинку [ADDRESS] та співвласником (1/2 частки) квартири [ADDRESS] (а.с.23-25). Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими доказами, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі по 2000грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Також відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави у відповідності до кількості заявлених вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60грн.

Outcome: approved