Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить, з урахуванням уточнень від 15.05.2019 року, визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем, за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась їх спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Наразі подружні відносини у сторін погіршились, відповідач має намір виїхати працювати за кордон. Позивач на час відсутності матері має бажання та змогу виховувати їх неповнолітню дочку. Відповідач же вважає, що вихованням дитини має займатись її бабуся. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. У підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнала повністю та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Павлоградської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не підтримав, просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач 10 вересня 2014 року уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис № 98 (а.с.28). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] (а.с.29). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 15.05.2019 року, спеціалістами служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . За даним актом для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, окреме ліжко, шафа для одягу, іграшки. Житлово-побутові умови проживання є задовільними. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При цьому стаття 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору щодо місця проживання доньки сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому суд виходить лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі. Відповідно до статей 3 та 9 Конвенції про права дитини, при забезпеченні прав дитини, першочергово повинні бути враховані якнайкращі інтереси дитини. 01.07.2017 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», в якому було зроблено висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Суд також вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на взаємовідносини доньки з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, враховуючи що позовні вимоги позивача не суперечать положенням чинного законодавства та повністю визнані відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визначивши місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] згідно якого орган опіки та піклування вважає за не доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, оскільки зазначений висновк органу опіки та піклування на думку суду є немотивованим та містить лише узагальнене посилання на те, що цей висновок виданий в інтересах дитини. Жодних конкретних доводів, які б заперечували визначити місце проживання дитини разом з батьком у висновку не зазначено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved