Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати останню такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Дроздовою О.П., є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначила, що у вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка не є членом сім`ї позивача, а є онукою попереднього власника будинку. Відповідач у спірному будинку з 2012 року по даний час не проживає та не з`являється, її особистих речей в будинку не має, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та взагалі будинком не цікавиться.Реєстрація місця проживання відповідача у будинку перешкоджає їй реалізувати своє право на оформлення субсидії та позбавляє її як власника житла можливості вільно розпоряджатись майном. За викладених обставин звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви (а.с.14-15). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено заяву позивача про виклик свідків (а.с. 25-26). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Місце проживання відповідача зареєстровано в [ADDRESS] . Судом за зазначеною адресою відповідачу рекомендованими листами із врученням тричі направлялисясудові повістки про розгляд справи судом 23 березня 2020 року, 06 квітня 2020 року та 21 травня 2020 року, які не були їй вручені та повернуті суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», а на звороті конвертів про виклики за останніми двома судовими засіданнями «не проживає» (а.с. 36-37, 43-44, 52-53). Також на вказані дати були опубліковані оголошення на веб-сторінці Бобринецького районного суду Кіровоградської області веб-сайту «Судова влада України» (а.с. 27, 39, 48). Відповідно до п.2 ч.7, п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, тобто відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України розпорядилися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 27 вересня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] , є позивач [PERSON] (а.с.6-7). Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Дроздовою О.П., зареєстрований в реєстрі за №979, вказані відомості внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копією витягу №182834321 від 30.09.2019 року (а.с.8). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 16 грудня 2011 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 31.01.2020 року за вих. №192 (а.с.9) та відомостями про реєстрацію Бобринецького РС УДМС (а.с.18). Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її рідною сестрою по матері. Відповідач у будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована колишнім власником будинку - бабусею [PERSON] , оскільки їй необхідна була реєстрація, однак у будинку не проживала. З 2014 року відповідач у м. Бобринець не з`являлася, до [PERSON] не приходила більше 10 останніх років та з часу реєстрації (тобто з 2011 року) за адресою: [ADDRESS] не проживала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає за адресою [ADDRESS] , по сусідству з позивачем. Відповідач за адресою [ADDRESS] не з`являється приблизно десять років та її місце перебування їй невідоме. В останнє [PERSON] проживала у вказаному будинку коли навчалась в школі, а далі виїхала в інше місто. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Передбачено збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , і вона набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не проживає в зазначеному будинку з 2012 року, членом сім`ї позивача ніколи не була, спільним побутом із нею не пов`язана. За таких обставин право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі №734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц (провадження №61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі №766/12748/16-ц (провадження №61-31405св18). Таким чином з моменту припинення права власності на вказаний будинок, як попередній власник, так і всі члени сім`ї попереднього власника втратили право користування обумовленим майном. Оскільки з припиненням права власності [PERSON] на жиле приміщення, [PERSON] , що була зареєстрована за згодою колишнього власника житла, також утратила право користування цим приміщенням. Власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є позивач, відповідач не належать до членів сім`ї позивача, та не набула самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованим та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved