Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Послуги по теплопостачанню позивачем були надані за місцем мешкання відповідача. Плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно. Однак, відповідач оплату за спожиту теплову енергію не проводив, у результаті чого станом за період з 01 листопада 2010 року по 01 серпня 2014 року утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 5066,71 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму, а також витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково - в межах строку позовної давності, а в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач, відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, надає населенню м. Павлограда, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, в тому числі й за адресою проживання відповідача. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 ч. 6 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. У судовому засіданні відповідач не заперечував факт отримання послуг з теплопостачання, наданих позивачем, а також наявність заборгованості за надані послуги та її розмір. Отже, наявність заборгованості та її розмір, у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Доводи відповідача про часткове задоволення позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності суд вважає безпідставними з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст.ст. 256,257, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з особистого рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я відповідача в період, за який позивач просить стягнути заборгованість, споживачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за спожиту теплову енергію. В судовому засіданні відповідач суду пояснила, що платежі за місяці, в яких не було нарахувань за послуги теплопостачання, йшли на погашення заборгованості. Тобто, відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання боргу, що є підставою для переривання позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено факт надання послуг з теплопостачання та наявність заборгованості відповідача за надані послуги. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved