Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У лютому 2016 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що позивач в період з квітня 2015 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з квітня 2015 року по січень 2016 року позивачу заробітна плата була нарахована, але до теперішнього часу не виплачена. Судовим наказом від 22 грудня 2015 року по справі №264/8218/15-ц, виданим Іллічівським районним судом м. Маріуполя, стягнута з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період з березня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 14183,31 грн., але ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01 лютого 2016 року у звязку з тим, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості з заробітної плати, судовий наказ по справі №264/8218/15-ц від 22 грудня 2015 року про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] заборгованості з виплати заробітної плати скасований. Враховуючи те, що відповідач нарахував, але безпідставно не виплатив заробітну плату, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з квітня 2015 року по січень 2016 року на загальну суму 16865,91 грн. (за відрахуванням податків, обовязкових платежів). Позивач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши пояснення на позовну заяву, у якій зазначила, що ПАТ «Азовзагальмаш» позовну заяву визнає в частині суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 16865,91 грн. Також зазначила, що на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, тому в ПАТ «Азовзагальмаш» не виникає обовязку в наданні суду додаткових доказів. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період з 28 серпня 2014 року і по теперішній час працює у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. За період роботи позивача йому нараховується заробітна плата. Згідно з розрахунковим листом за січень 2016 року, виданим на імя позивача, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на січень 2016 року складає 16865,91 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представником відповідача повністю визнана заявлена сума заборгованості по заробітній платі в сумі 16865,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується письмовими поясненнями представника відповідача, внаслідок чого по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 16865,91 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з квітня 2015 року по січень 2016 року у розмірі 16865,91 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1378 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved