Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У лютому 2017 року до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначається, що між ним та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини з надання грошових коштів у позику. Договір позики укладався шляхом складання розписки за адресою м. Київ, вул. Чоколовський бульвар 11. За розпискою від 21.04.2016 року відповідач отримав у позивача позику у грошовій формі розміром 1400 доларів США на умовах застави виконання поставки товару, що на час укладення договору було еквівалентно 35 000 грн. Згідно умов застави відповідач мав виробити товар або повернути кошти кінцевим терміном до 25.05.2016 р. Станом на 20.11.2016 р. відповідачем повернуто суму у розмірі 200 доларів США що складало 5210 грн (за курсом Національного банку України на 20.11.2016 р. 1 долар США дорівнює 26,05 грн.) Проте, повернення решти коштів відповідачем так і не здійснено. Позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, що разом становить 32\~513 ( тридцять дві тисячі пятсот тринадцять ) грн. 88 коп. У судовому засіданні позивач доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив про задоволення позовних вимог. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема, через оголошення в пресі. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 21.04.2016 році [PERSON]. Вікт., [NUMBER], отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 35\~000 грн., що еквівалентно 1400 доларів США. Гроші отримані на умовах застави виконання поставки товару. За змістом розписки та пояснень позивача встановлено, що згідно умов застави відповідач мав виробити товар або повернути кошти кінцевим терміном до 25.05.2016 р Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ч. 1 ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами укладено усний договір щодо вироблення пиломатеріалів, однак відповідач не здійснив указаних дій, тому повинен повернути кошти у розмірі 35 000 грн., що еквівалентно 1400 дол. США., про що сторони домовились у розписці від 26.04.2016 року. Враховуючи те, що відповідач повернув 20 листопада 2016 року частину боргу у розмірі 200 дол. США, то борг з урахуванням індексу інфляції станом на січень 2017 року становить 31\~818, 11 грн., сума 3% річних за період з 25.05.2016 року по 01.02.2017 року становить 696, 26 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved