Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на гараж [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 26,10 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є донькою [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку позивачем було прийнято шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Проте, 17 серпня 2015 року позивачем було отримано постанову державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 26,10 кв.м, у зв'язку із тим, що у спадкоємця відсутні документи на спадкове майно. Разом з цим, право власності на вищезазначений гараж було визнано за [PERSON] 16 серпня 1996 року згідно Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів №301. Таке рішення виконкомом було прийняте з огляду на те, що заявником у 1993 році була сплачена у повному обсязі вартість гаражу УКСу виконкому. Але державної реєстрації права власності на гараж [PERSON] не було вчинено через уповноважені органи. Однак, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є всі підстави для визнання за позивачем право власності на вищезазначений гараж в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 15 травня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Дніпровську міську раду. В судове засідання позивач зі своїм представником не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Представники Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 25 червня 2010 року та свідоцтвом про народження [PERSON], виданого відділом реєстрації актів гражданського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська 02 квітня 1999 року. [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, після смерті [PERSON], що підтверджується спадковою справою №685/2010, заведеною Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 07 вересня 2010 року. Постановою держаного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2015 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] її батька [PERSON] у зв'язку із тим, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Разом з цим, право власності на вищезазначений гараж було визнано за [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів №301 від 16 серпня 1996 року. Вищезазначене рішення приймалось на підставі довідки УКСа міськвиконкому, відповідно до якої [PERSON] сплатив УКСу міськвиконкому вартість гаражу [NUMBER] відповідно до рішення міськвиконкому №131 від 18 лютого 1993 року. Однак, за свого життя, [PERSON] право власності на вищезазначений гараж не зареєстрував та [INFO] помер. Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, до прийняття вищезазначеного Закону та ЦК України, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Така ж позиція викладена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Враховуючи викладене суд вважає, що на момент смерті [PERSON] на праві власності належав гараж [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на вищезазначений гараж, його плаща становить 26,1 кв.м. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті У зв'язку із тим, що [PERSON] Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [NUMBER], розташований за адресою: [ADDRESS], суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на вищезазначений гараж в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування за законом у судовому порядку, у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину.

Outcome: approved