Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення та виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 31.08.1993 був зареєстрований в [ADDRESS] (далі по тексту - Квартира), в яку вселився і проживав разом зі своєю сім'єю: дружиною - [PERSON], дочками - [PERSON] (далі по тексту - [PERSON]) та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON]), а також матір'ю - [PERSON]. 24.09.1993 Квартира була приватизована в рівних частках позивачем та усіма членами його сім'ї. Після смерті своєї матері позивач набув право власності на 1/5 частку Квартири, що за життя належала матері позивача. 06.12.2011 під тиском відповідача, не усвідомлюючи наслідків своїх дій, позивач подарував належні йому 2/5 частин Квартири своїй дружині. При укладенні договору дарування дружина обіцяла позивачу, що право користування ним квартирою нарівні з власниками збережеться на тих же умовах, які були при вселені ще у 1993 році. Однак, через певний час після укладення договору дарування відповідач почала створювати позивачу нестерпні умови для проживання в Квартирі, що тривало декілька років, а потім й взагалі вигнала його з Квартири, замінила замки, та на даний час позивач не має можливості потрапити до Квартири. Позивач зазначає про те, що відповідач у Квартирі не проживає, в Квартирі проживають невідомі особи. Посилаючись на норми ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України (далі по тексту - ЖК України), позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні Квартирою шляхом вселення позивача в Квартиру та виселення з Квартири невстановлених осіб. В свою чергу, в процесі розгляду справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, шо втратила право користування квартирою. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2017, занесеною до журналу судового засідання, зустрічну позовну заяву [PERSON] було прийнято до спільного розгляду, та залучено до участі у справі в якості третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач за зустрічним позовом вже давно є таким, що втратив право користування Квартирою, оскільки, приблизно з 2001 року [PERSON] та [PERSON] виїхали з Квартири і почали проживати в приватному будинку в с. Осещина Вишгородського району Київської області. З кінця 2008 року позивач за зустрічним позовом почала здавати Квартиру в оренду, при цьому, [PERSON] двічі надавав [PERSON] довіреності на управління, користування, здавання в оренду (найм) Квартири, зокрема довіреність від 23.10.2008 та довіреність від 24.10.2011. Подарувавши [PERSON] 2/5 частини Квартири та до 22.02.2017 [PERSON] жодного разу про своє право на користування Квартирою не заявляв та питанням стосовно Квартири не цікавився. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що по сьогоднішній день здає Квартиру в оренду, а [PERSON] можна визнати таким, що втратив користування Квартирою, оскільки, не проживає в ній протягом тривалого часу. Водночас, позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] з січня-лютого 2017 року почав створювати [PERSON] перешкоди у користуванні Квартирою шляхом складання актів про недопущення до Квартири, намаганням відволікати сусідів та орендарів Квартири. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні їй права розпоряджання Квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування Квартирою. У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом - адвокат [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити; у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Представник [PERSON] та третіх осіб - адвокат [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, просив відмовити; вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] підтримав, просив її задовольнити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що орендує Квартиру у [PERSON] понад два роки, з 02.08.2015. За весь час оренди Квартири бачив тільки [PERSON] та її доньок. Протягом проживання у Квартирі [PERSON] не бачив [PERSON] та останній жодного разу не приходив до Квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 1992 року працює двірником у будинку, в якому знаходиться Квартира. Знає, що [PERSON] здає в оренду Квартиру протягом тривалого часу. Крім того, зазначив, що знає в обличчя свідка [PERSON], оскільки він винаймає Квартиру у [PERSON] два роки. Також, пояснив, що знає [PERSON] та зазначив, що останній не проживає у Квартирі з 2001 року по сьогоднішній день. Суд, заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] та представників выдповыдача [PERSON], вислухавши пояснення свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.09.1993 Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління КМ України згідно з розпорядженням №941 від 23.09.1993 було видано Свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на Квартиру, відповідно до якого Квартира належала на праві приватної, спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с. 13) Згідно Довідки Форми №3 з місця проживання про склад сім'ї від 13.02.2017, виданої ДП «Укржитлосервіс» у вказаіій вище квартирі зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON](а.с.17) 06.12.2011 [PERSON] подарував [PERSON] 2/5 частини Квартири, що підтверджується наявними в матеріалах справи даними. (а.с.10-12,13, 14-15, 101) Водночас, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєструвалася як фізична особа-підприємець, видом діяльності якої є здавання в оренду власного нерухомого майна. (а.с. 42-44) Крім того, матеріали справи містять докази надання згоди [PERSON] на здавання в оренду Квартири, зокрема на підставі надання [PERSON] довіреностей від 23.10.2008 та від 24.10.2011, строком на три роки. 25.06.2013 [PERSON] припинила підприємницьку діяльність, що вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 42-44) Водночас, договорами оренди, укладеними з вересня 2013 року по 11.03.2017, та квитанціями зі сплати ПДФО підтверджується те, що [PERSON] продовжила здавати Квартиру в оренду. (а.с. 58-75, 81-86) Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В процесі судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт створення [PERSON] перешкод [PERSON] у користуванні Квартирою, зважаючи на те, що протягом тривалого часу позивач за первісним позовом надавав [PERSON] дозвіл на здавання в оренду Квартири, і після закінчення строку видачі довіреності не ініціював вселення у Квартиру, що підтверджено свідком [PERSON], який пояснив що, понад два роки проживає у Квартирі, та жодного разу не бачив [PERSON] у вказаній квартирі, та свідком [PERSON], який в силу своєї роботи перебуває за адресою місцезнаходження Квартири, та який з 2001 року не бачив [PERSON] Отже, в судовому засіданні встановлено факт не проживання [PERSON] в Квартирі понад рік, що підтверджується наданими письмовими доказами та показами свідків, а тому у відповідності до ст. 405 ЦК України [PERSON] є таким, що втратив право користування житлом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, протягом судового розгляду справи доведено обставини, на які посилалася [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві, у зв'язку з чим суд вбачає про можливість задоволення зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються із суми судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: approved