Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року, вона є власником чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 261,8 кв. м, з них житлова - 112,9 кв. м. Також зазначає, що 18 вересня 2015 року ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» набуло у власність вказане вище житлове приміщення, яке 15 червня 2016 рок, згідно з актом приймання-передачі ТОВ «ФК «Джерело фінансів» передало до статутного капіталу ТОВ «Фактор Інвест Плюс», при цьому, вказані товариства не були учасниками ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» і, навпаки, останнє, як єдиний, діючий на той час, власник спірного нерухомого майна, не було учасником, ані ТОВ «ФК «Джерело фінансів», ані ТОВ «Фактор Інвест Плюс», яке, в свою чергу, 16 червня 2016 року зареєструвало за собою право власності на кватиру [ADDRESS] . При цьому, його органи управління не приймали будь-яких рішень щодо передачі майна товариства як вкладу до статутного капіталу ТОВ «Фактор Інвест Плюс», не визначали вартість цього майна, не уповноважували директора товариства та/або будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб на підписання оспорюваного акта та інших правочинів. Крім того, позивач зауважує, що згідно з договором купівлі-продажу від 29 червня 2016 року ТОВ «Фактор Інвест Плюс» відчужило спірне житлове приміщення ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона»), яке цього ж дня зареєструвало за собою право власності на цю квартиру. [PERSON] вказує, що 15 липня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 30 червня 2016 року №0815/76, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30473272, яким закрито розділ та реєстраційну справу на квартиру [ADDRESS] , в зв`язку з її поділом на квартири [NUMBER] та [NUMBER] за ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (ТОВ «Гаргона»), не дивлячись на те, що вказане житлове приміщення, з моменту його створення та станом на сьогодні не мало двох окремих виходів/входів, і жодного фактичного поділу квартири [NUMBER] на квартири [NUMBER] та [ADDRESS] не було, і станом на сьогодні зазначена квартира має лише єдиний номер, з єдиним входом та єдиними комунікаціями, загальною площею 261,8 кв.м, житлова площа 112,9 кв.м, та знаходиться на 16-17 поверхах зазначеного багатоповерхового будинку. При цьому, пояснила, що 15 липня 2016 року між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яку остання, цього ж дня, передала в іпотеку [PERSON] , а 24 листопада 2016року продала [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 2016 року. Крім того, позивач зазначила, що 22 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Таким чином, вважає, що належна ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» квартира [ADDRESS] , спочатку безпідставно і незаконно перейшла у власність ТОВ «Фактор Інвест Плюс» на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна № 14/1506-2016 від 15 червня 2016 року, який є сфабрикованим (підробним) документом, після чого неодноразово відчужувалася, незаконно та фіктивно ділилась на дві окремі квартири під [NUMBER] та [NUMBER] , які в подальшому були відчужені на користь третіх осіб. Зауважує, що Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1813/5 від 06 червня 2017 року, яким скасовано всі вищезазначені рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] , незважаючи на який, 09 вересня 2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кривошей А.А. прийнято рішення щодо повторної реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, позивач, звертає увагу, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] за нею, а також зареєстровано право власності на квартиру [NUMBER] за вказаною вище адресою за [PERSON] та [PERSON] , при цьому, відсутнє зареєстроване право власності на квартиру [NUMBER] в цьому ж будинку. Посилаючись на викладене та те, що ТОВ «Джерело Фінансів» не мало права власності на квартиру [ADDRESS] , а отже й не мало права на її відчуження на користь ТОВ «Фактор Інвест Плюс», у якого, в свою чергу, відповідно не було законних прав та повноважень здійснювати продаж цієї квартири ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після перейменування ТОВ «Гаргона»), отже, усі подальші правочини щодо відчуження спірного житлового приміщення, а також передачі його в іпотеку також є недійсними. Враховуючи, що квартира [NUMBER] незаконно вибула із власності ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», вважає поділ цього житлового приміщення, яке з моменту його створення та на цей день ніколи не мало двох окремих виходів/входів, а виключно один, і згідно з поверховим планом багатоквартирного будинку такий неможливий без втручання у несучі конструкції стін цього будинку, та для такого поділу необхідно зробити окремий вихід/вхід в одну із квартир, однак ніхто цього не робив; спірна квартира обладнана єдиною інженерною системою (водопостачання, водовідведення, електропостачання) із засобами обліку (лічильниками), що також унеможливлює її поділ без втручання в ці системи без отримання відповідних дозволів (погодження технічних умов) та встановлення окремих засобів обліку надві окремі квартири [NUMBER] та [NUMBER] , на виконання будівельних робіт, [PERSON] , вважаючи себе заінтересованою особою, яка намагається в порядку визначеному ч.3 ст.215ЦК України захистити своє право теперішнього добросовісного власника квартири [ADDRESS] , також з огляду на існуючі численні судові спори щодо вказаного житлового приміщення, які перебувають в провадженні Печерського районного суду м.Києва за позовом [PERSON] та [PERSON] , за якими останні намагаються домогтися поновлення права власності на зазначену квартиру, просить: 1.визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна № 14/1506-2016 від 15 червня 2016 року щодо передачі до статутного капіталу квартири [ADDRESS] , підписаний ТОВ «ФК «Джерело фінансів» та ТОВ «Фактор Інвест Плюс»; 2.визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 29 червня 2016 року, укладений між ТОВ «Фактор Інвест Плюс» та ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона»), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Левінець В.Ю. за реєстровим №104; 3.визнати незаконним розподіл квартири [NUMBER] на квартиру [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] , вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 липня 2016 року, індексний номер 30472499, за якими припинено право власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з її поділом, рішення від 15 липня 2016року, індексний номер 30473272, за яким закрито поділ та реєстраційну справу на квартиру [NUMBER] у зв`язку з її поділом на квартири [NUMBER] та [NUMBER] , рішення від 15 липня 2016року, індексний номер 30472231, номер запису про право власності: 15408857, за яким право власності на квартиру [NUMBER] зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») з відкриттям поділу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 липня 2016 року, індексний номер 30472499, за яким право власності на квартиру [NUMBER] зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (ТОВ «Гаргона»), номер запису: 15409106; 4.визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 липня 2016року, укладений між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] , що посвідчено приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1384; 5.визнати недійсним договір іпотеки від 15 липня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1390; 6.визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В. В. та зареєстрований в реєстрі за №2114; 7.визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С. П. та зареєстрований в реєстрі за №12981; 8.скасувати записи про право власності №22252167 та №22252164 від 09 вересня 2017року (рішення від 09 вересня 2017року, індексний номер: 36995357) державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кривошей А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] 1/2 частці на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1347410680000. Ухвалою судді від 24 лютого 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. 23 березня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» на позовну заяву, в яких останнє просить справу розглядати без участі представника товариства, не заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що жодних правочинів щодо відчуження спірного житлового приміщення ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» на користь третіх осіб не вчиняло, квартира незаконно вибула з власності підприємства на підставі підроблених документів, фіктивно ділилася, у зв`язку із чим, товариством подано заяву по вчинення кримінального правопорушення та на цей час за [PERSON] та [PERSON] зареєстроване право власності на неіснуюче майно, а саме: квартиру [ADDRESS] ; відомості про арешт всього нерухомого ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» внесені до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна ще 23 грудня 2011 року; приватний нотаріус Левінець В.Ю. не мала права проводити державну реєстрацію без попереднього виготовлення електронних копій документів та без розміщення їх у Державному реєстрі прав. 25 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] подано відзив на вказану позовну заяву, в якому остання просить відмовити у позові [PERSON] , посилаючись на те, що позивач не є суб`єктом звернення, придбала спірну нерухомість незаконно, а тому не вправі ставити питання про оскарження правочинів щодо набуття права власності на спірну нерухомість попередніми її власниками, пропустивши, при цьому, строк позовної давності. Заборони на відчуження ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» квартири [ADDRESS] не було, оскільки вказане нерухоме майно не перебувало в його власності; згадана квартира перейшла у власність ТОВ «Фактор Інвест Плюс» зі згоди ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», на підставі окремого підписаного ними акта приймання-передачі від 15 червня 2016 року з метою ухилення останнього від примусового виконання судового рішення та до його статутного капіталу не входила. При цьому, із змісту відзиву вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує проти задоволення позову в частині вимог щодо визнання незаконності дії державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кривошей А.А., через те, що оспорювані реєстраційні дії проведено без її відома та волевиявлення. 29 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва відповідачем [PERSON] подано відповідь на письмові пояснення ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», в якій остання не заперечує проти задоволення позову в частині вимог про скасування реєстраційних дій, а в задоволенні іншої частини вимог просить відмовити, вказуючи, що питання набуття вказаним товариством права власності на квартиру [ADDRESS] за договором від 18 вересня 2015 року є спірним та відповідний спір вирішується Печерським районним судом м. Києва, так само як і оспорюється наказ Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06 червня 2017 року, яким зареєстровано право власності за ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» на спірне житлове приміщення, а також всі подальші реєстраційні дії по відчуженню вказаного нерухомого майна; згадана квартира не була внесена до статутного капіталу ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», ТОВ «ФК «Джерело Фінансів», чи ТОВ «Фактор Інвест Плюс»; спірне нерухоме майно не було у власності ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», а перебувало в його управлінні, тому на нього не було накладено арешт; оспорюваний акт приймання-передачі підписано директором ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» в межах його повноважень; на момент придбання [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , така нерухомість фізично існувала згідно з технічним паспортом, хоча такий не є обов`язковим для відповідної реєстрації новостворених квартир. Реєстраційні дії державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кривошей А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці на квартиру [ADDRESS] , вчинені без її відома та волевиявлення та за відсутності об`єктивних причин. 29 червня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва представником відповідача [PERSON] - адвокатом Князьською Н.А. подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому остання просить відмовити у позові за усіма вимогами позивача, окрім вимоги про скасування записів про право власності № 22252167 та № 22252164 від 09 вересня 2017 року, проти задоволення якої не заперечує, що за своїм змістом аналогічні поданими відповідачем [PERSON] відзиву на вказану позовну заяву та самою ж [PERSON] відповіді на письмові пояснення ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп». 08 липня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла відповідь представника позивача - адвоката Лева Р.В. на відзиви відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій він просить позов задовольнити, посилаючись на те, що в указаний спосіб в порядку ч. 3 ст. 215 ЦК України позивач відстоює свої інтереси та намагається захистити право власності на квартиру [ADDRESS] . Договір від 18 вересня 2015 року, відповідно до умов якого ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» набуло право власності на спірне житлове приміщення є чинним і в установленому порядку не визнано недійсним, так само, як і наказ Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06 червня 2017 року, який є чинним та не скасований в установленому порядку; окремого акта приймання-передачі вказаної квартири, підписаного ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» та ТОВ «Фактор Інвест Плюс» не існує, а ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» не було учасником ТОВ «Фактор Інвест Плюс» і жодних рішень щодо відчуження спірної нерухомості не приймала; відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано підтверджень про існування заборон на відчуження квартири [ADDRESS] та відповідні відомості не були внесені до Державного реєстру заборон на момент придбання [PERSON] вказаного житлового приміщення; квартири [NUMBER] та [ADDRESS] не були розподілені на два окремих житлових приміщення, не була отримана відповідна дозвільна документація. 02 серпня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшли від [PERSON] та [PERSON] заперечення на відповідь на відзив [PERSON] на позовну заяву, в яких відповідачі просять у позові відмовити, вказуючи про те, що судовим рішенням у господарській справі № 910/28036/15 встановлено недійсність правочину, згідно з яким ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» набуло право власності на спірну нерухомість; набуття позивачем права власності на спірну квартиру, не змінює порядок обчислення позовної давності; питання законності відновлення реєстрації права власності ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» на квартиру [ADDRESS] є предметом судового розгляду в справі № 757/530/20 щодо законності наказу Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06 червня 2017 року та пов`язане із розглядом вказаної справи; станом на 30 листопада 2017 року існувала судова заборона на розпорядження вказаною квартирою; факт існування двох актів приймання-передачі квартири [ADDRESS] підтверджено в судових засіданнях та офіційними документами директора ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп»; договір купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року, згідно з умовами якого [PERSON] набула у власність згадану квартиру, є недійсним. 05 серпня 2021 року закінчено підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, виходячи з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзиви. Відповідачі ТОВ «Гаргона», [PERSON] , державний реєстратор Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кривошей А.А., [PERSON] , ТОВ «Фактор Інвест Плюс», [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Левінець В.Ю., ТОВ «ФК «Джерело Фінанс», кожен зокрема, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому процесуальним законом порядку, письмового відзиву на позовну заяву суду не направив. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому процесуальним законом порядку, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач - приватний нотаріус КМНО Рогач В.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому процесуальним законом порядку, письмового відзиву на позовну заяву суду не направив, при цьому, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи: ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П., приватний нотаріус КМНО Дерев`янко В.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому процесуальним законом порядку. Приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. та приватний нотаріус КМНО Дерев`янко В.В. письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до суду не направляли. Від останньої надійшла суду заява про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 вересня 2015 року ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», яке діяло в інтересах ЗНВПІФ «Індкескапітал», придбало квартиру [ADDRESS] у ТОВ «ФК «Джерело Фінансів». Також з`ясовано, що 15 червня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Левінець В.Ю. здійснено державну реєстрацію права власності на зазначене житлове приміщення за ТОВ «Фактор Інвест Плюс» на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна № 14/1506-2016, виданого 15 червня 2016 року ТОВ «ФК «Джерело фінансів» та ТОВ «Фактор Інвест Плюс». При цьому, 29 червня 2016 року ТОВ «Фактор Інвест Плюс» відчужило ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, про що також внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29 червня 2016 року. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 30 червня 2016 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості, за технічними показниками квартира [ADDRESS] може бути поділена на квартири [NUMBER] та [NUMBER] . 15 липня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку з поділом квартири [ADDRESS] на квартири [NUMBER] та [NUMBER] . Відповідями Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві від 30 серпня 2019 року та Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 09 жовтня 2019 року, стверджується, що документи та дозволи на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва квартири [NUMBER] та [ADDRESS] не видавалися та не реєструвалися. Поряд із цим, судом з`ясовано, що ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») продало [PERSON] квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 15 липня 2016 року, яка, в свою чергу, передала вказане житлове приміщення в іпотеку [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язання по сплаті боргу за укладеним між ними договором позики від 15 липня 2016 року, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, 24 листопада 2016 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 її частці. Зазначена підстава - договір купівлі-продажу від 24 листопада 2016 року, укладений з [PERSON] 22 грудня 2016 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, провівши державну реєстрацію такого свого права 22 грудня 2016 року. Наказом Міністерства юстиції України від 06 червня 2017 року № 1813/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» задоволено скаргу [PERSON] , представника за довіреністю [PERSON] від 23 травня 2017 року та скасовані наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 16 червня 2016 року № 30076052, від 29 червня 2016 року №30236842, від 16 червня 2016 року № 30078952, від 29 червня 2016 року № 30236856, від 16 червня 2016 року №30078280, від 29 червня 2016 року № 30236863, від 16 червня 2016 року № 30075783, від 29 червня 2016 року №30236789, прийняті нотаріусом Левінець В.Ю.; від 08 серпня 2016 року № 30838591, від 05 серпня 2016 року № 30813309, від 10 серпня 2016 року № 30879008, від 15 липня 2016 року № 30472499, від 15 липня 2016 року № 30473272, від 15 липня 2016 року № 30472231, від 15 липня 2016 року № 30472499, від 22 грудня 2016 року № 33107251, від 08 серпня 2016 року № 30837716, від 31 серпня 2016 року № 31178715, від 31 серпня 2016 року № 31178729, від 31 серпня 2016 року № 31178689, від 31 серпня 2016 року № 31178715, прийняті нотаріусом Рогачем В.В.; від 15 липня 2016 року № 30487089, від 15 липня 2016 року №30487733, від 15 липня 2016 року № 30487803, від 24 листопада 2016 року № 32530761, від 24 листопада 2016 року №32531043, від 24 листопада 2016 року № 32533828, прийняті нотаріусом Дерев`янко В.В.; від 22 грудня 2016 року № 33107712, від 22 грудня 2016 року № 33107880, прийняті нотаріусом Ковальчуком С.П. Також згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими 21 січня 2021 року, за [PERSON] та [PERSON] 09 вересня 2017 року зареєстроване право власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , за кожною. Підставою реєстрації зазначено договір купівлі-продажу вказаної нерухомості від 24 листопада 2016 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року, що, крім іншого, підтверджується й відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата державної реєстрації: 27 лютого 2018 року). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України). За змістом ст. 16 ЦК України таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 ЦК України), які не були стороною правочину, на час розгляду справи судом не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України) У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Тлумачення ст. ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Так само, наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним, суд встановлює на момент вчинення цього правочину. Звертаючись до суду із вказаним з позовом, [PERSON] посилалась на те, що оспорювані правочини, що датовані 2016-2017 роками, є недійсними в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України, і в такий спосіб, позивач, як заінтересована особа та власник спірного житлового приміщення, а не їх сторона, намагається убезпечити (гарантувати) таке своє право на квартиру [ADDRESS] від інших, на її думку, незаконних власників, шляхом оскарження всього ланцюга незаконних дій та укладення недійсних правочинів з самого початку і аж до кінцевих власників [PERSON] та [PERSON] . Поряд із цим, судом встановлено те, що право на оспорюване нерухоме майно набуто [PERSON] в 2018 році згідно з договором купівлі-продажу, тобто після укладення оспорюваних договорів між ТОВ «ФК «Джерело фінансів» та ТОВ «Фактор Інвест Плюс» (15 червня 2016 року), між ТОВ «Фактор Інвест Плюс» та ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») (29 червня 2016 року), між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] (15 липня 2016 року), між [PERSON] та [PERSON] (15 липня 2016 року), між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ( 24 листопада 2016 року ), між ТОВ «ФК «Інвест Гарант Актив» (після зміни назви ТОВ «Гаргона») та [PERSON] (22 грудня 2016 року), а також після попереднього розподілу квартири [NUMBER] на квартиру [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 липня 2016 року) та вчинення спірних записів про реєстрацію права власності № 22252167 та № 22252164 (09 вересня 2017 року). Враховуючи, що [PERSON] не була стороною перелічених правочинів, не надала доказів про існування в неї майнових прав на квартиру [ADDRESS] саме до або під час вказаних вище періодів, суд, вважає, що у останньої відсутнє порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу як особи, яка звернулася до суду, на момент укладення оспорюваних договорів, отже відсутні підстави для визнання цих правочинів недійсними за позовом саме [PERSON] . Оскільки, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено як факту порушення відповідачами її прав чи інтересів під час укладення вказаних договорів, так і наявності передбачених ЦК України підстав для визнання спірних правочинів недійсними, оскільки на момент їх вчинення [PERSON] ще не набула, ані права власності, ані права володіння щодо спірного нерухомого майна (ст. 334 ЦК України), а таке право в неї виникло після вчинення усіх оспорюваних правочинів, тому відмовляє в позові в повному обсязі, не дивлячись на визнання відповідачами [PERSON] , [PERSON] частини позовних вимог про скасування записів про право власності № 22252167 та №22252164 від 09вересня 2017 року, оскільки визнання ними в цій частині позову суперечить закону (визнається безпідставний позов). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed