Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив виключити з актового запису № 35 від 27.01.1998 року про народження та з актового запису № 76 від 15.11.1999 року про встановлення батьківства, зроблених відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, відомості про його батьківство щодо [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з січня 1997 року по березень 1997 року він проживав спільно з відповідачкою. [INFO] вона народила сина, батьком якого рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19.11.1999 року був визнаний він, у відповідних актових записах зроблені записи про його батьківство. Нещодавно відповідачка повідомила, що насправді він не є батьком [PERSON]. Для того, щоб усунути всі сумніви стосовно його батьківства, він пропонував провести генетичну експертизу щодо визначення походження дитини, але [PERSON] від цього категорично відмовляється, а тому він змушений був звернутись за вирішенням спору до суду. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав, у ньому зазначених, просив їх задовольнити. Відповідачка позов не визнала, категорично в судовому засіданні наполягаючи на тому, що саме позивач є біологічним батьком її сина Судом встановлено, що на початку 1997 року сторони проживали разом, але без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила сина -[PERSON], батьком якого записано відповідача у відповідності із рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19.11.1998 року про встановлення його батьківства. В актовому записі про народження батьками дитини записані сторони. Таким чином, питання встановлення батьківства [PERSON] щодо дитини - [PERSON], [INFO], вже було предметом судового розгляду у 1998 році. При цьому в рішенні суду від 19.11.1998 року зазначено, що в ході розгляду справи [PERSON] заявлений до нього позов повністю визнав, тобто не заперечував того, що [PERSON] є його з [PERSON] спільною дитиною. Вказаними судовими рішеннями встановлена відсутність доказів про наявність підстав, передбачених ст. 53 КпШС України, для задоволення позову та зазначено, що до народження дитини сторони, [PERSON] та [PERSON] спільно проживали до травня 1997 року, вели спільне господарство, відповідач своє батьківство відносно дитини, яку [INFO] народила [PERSON], визнавав. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Актовий запис про народження дитини був проведений з відома позивача у 1998 році, чого він не заперечує. До лютого 2014 року [PERSON] батьківство не оспорював, з дитиною проживає окремо, її не виховує та не утримує. За невиконання батьківських обов'язків рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2011 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина. В силу п.1 Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року і за загальними правилами застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім»ю України, статтею 56 якого передбачено, що особа, записана як батько дитини в книзі записів народжень, має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Судом встановлено, що з 1998 року позивачеві було відомо про те, що він записаний як батько дитини, тому він мав право оспорювати батьківство протягом року саме з цього часу. Строк звернення до суду, згідно зі ст. 56 КпШС України з такою вимогою є припинувальним і продовженню та поновленню не підлягає. Із вищезазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду лише у лютому 2014 року. Оскільки позивач пропустив річний строк, передбачений ст. 56 КпШС України, для оспорювання свого батьківства, достовірно визнав своє батьківство, що підтверджено судовим рішенням, то відсутні й правові підстави для задоволення його позову. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка міститься в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень матеріального права про оспорювання батьківства щодо дітей, народжених до 1 січня 2004 року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для усіх судів України. Посилання позивача на те, що він дізнався про те, що не є біологічним батьком доньки лише у 2014 році у даному випадку є неприйнятними, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, яке діяло на час їх виникнення, тобто положення Кодексу про шлюб та сім»ю України. На підставі ст. 56 КпШС України,

Outcome: dismissed