Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом. Посилаються на те, що відповідно до кредитного договору б/н від 02.12.2005 р. , укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідно до якого відповідач отримав кредитну карту зі строком дії до 11/08, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 10 000 грн. Відповідач свої зобовязання за договором порушив, кошти позичальнику не повернув. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами( щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Строк дії договору сплив 11.2008 р. , однак закінчення договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками за договором б/н за період з 31.12.2012 по 31.12.2015 рр. у розмірі 18076,60 грн. 03.02.2016 р. судом відкрито провадження по справі. 25.03.2016 р. судом постановлено рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором б/н від 02.12.2005 р. , нарахованих на прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 31.12.2012 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 18076,60 грн. та 1378 грн. судового збору. 27.11.2017 р. [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення від 25.03.2016 р. по справі № 554/689/16-ц. Ухвалою суду від 03.01.2017 р. скасовано заочне рішення від 25.03.2016 р. по справі № 554/689/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 21.02.2018 р. відповідач заявив клопотання про закриття провадження по справі , оскільки з аналогічного питання вже постановлено судове рішення Октябрським районним судом м. Полтави від 29.12.2015 р. Ухвалою суду від 21.02.2018 р. дане клопотання було часткове задоволено та закрито провадження по справі за період з 31.12.2012 р. по 31.07.2013 р. , оскільки даний період увійшов до позовних вимог з приводу яких постановлено судове рішення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та пояснила , що закінчення дії договору не звільняє відповідача від сплати нарахованих відсотків , оскільки договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором. В судове засідання призначене на 11.05.2018 р. представник позивача в судове засідання не з*явився , надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач позов не визнав , прохав відмовити в позові, посилаючись на сплив строку позовної давності , а також на той факт , що він кредитну карту не отримував. Пояснив , що його фірма мала намір обслуговуватися в ПАТ КБ « Приватбанк « та з цією метою він заповнював заяву-анкету , але потім відмовилися від наміру обслуговування , тому ніяких коштів він отримував. Прохав також закрити провадження по справі , оскільки з цього приводу вже постановлено судове рішення по справі № 554\\6354\\15-ц . Суд, заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено , що відповідно до кредитного договору б/н від 02.12.2005, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредитну карту зі строком дії до 11/2008 р. , з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 10 000 грн. Відповідач свої зобовязання за договором порушив, кошти позичальнику не повернув. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами( щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідач стверджує, що він не отримував кредитну карту та кошти не знімав. Однак , ПАТ КБ « Приватбанк « вже звертався до суду за захистом своїх порушених прав та рішенням суду від 29.12.2015 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено лише у звязку з пропуском строку звернення до суду позивачем , а не у звязку з тим , що відповідач коштів не отримував ( справа № 554\\6354\\15-ц ; 2\\554\\3823\\2015 ). Відповідач погодився з даним рішенням та його не оскаржував . Відповідач [PERSON] вважає , що Банк звернувся до суду з тим самим позовом , з тих самих підстав та провадження по справі слід закрити. Суд погоджується з даною думкою відповідача частково , оскільки рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.12.2015 р. стосується заборгованості станом на 31.07.2013 р. , а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення нарахованих відсотків за період з 31.12.2012 р. по 31.12.2015 р. Таким чином , провадження по справі підлягає закриттю лише за період з 31.12.2012 р. по 31.07.2013 р. Строк дії договору сплив 11/2008р. Позивач вважає , що закінчення договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Враховуючи те , що кредитна карта « Універсальна «видана [PERSON] строком дії до 30.05.2008 р. і з 20.07.2006 р. позичальник припинив сплату коштів із погашення кредиту та в червні 2008 р. нову картку не отримав , тому початок перебігу позовної давності слід обчислювати з 21.07.2006 р. Враховуючи , що на час звернення позивача у 2016 р. до суду у позивача сплинув строк позовної давності за основною вимогою , то нараховані відсотки після закінчення дії кредитної картки стягненню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак , таких вимог позивачем не заявлялось. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасником справи . На підставі вищевикладеного ,

Outcome: dismissed