Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Не погоджуючись з даним позовом, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договору іпотеки у межах судового розгляду первісного позову. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та після розподілу автоматизованою системою документообігу суду, зустрічний позов передано на розгляд судді Святошинського районного суду міста Києва Борденюку В.В., у загальному порядку. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] мотивувала тим, що сторонами у Договорі Іпотеки від 19 березня 2008 року визначено АТ «Індустріальний-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») як іпотекодержателя та [PERSON] як іпотекодавця і позичальника за договором кредиту, хоча за змістом кредитного договору № 40/08Ф від 19.03.2008 року, позичальником є [PERSON]. Відтак, позивач вказує на те, що оспорюваний іпотечний договір є недійсним, оскільки він був укладений на забезпечення неіснуючого його кредитного зобов'язання. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що пункт 1.1 іпотечного договору містить технічну помилку, яка полягає у тому, що позивач у договорі помилково вказаний як позичальник за кредитним договором № 40/08Ф від 19.03.2008 року; однак решта положень даного договору узгоджується зі змістом основного кредитного договору; крім того, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 19.03.2008 року між [PERSON] та АТ «Індустріальний-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», було укладено кредитний договір № 40/08Ф, за умовами якого [PERSON] отримав кошти у розмірі 20 000,00 доларів США строком до 18.03.2018 року з процентною ставкою у 12,8% річних. [INFO] [PERSON] помер. Разом із тим, між АТ «Індустріальний-експортний банк» (іпотекодержатель) і [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, за змістом якого, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 40/08Ф від 19.03.2008 року, іпотекодавцем передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Підставою подання зустрічного позову стали неточності в пункті 1.1 договору іпотеки від 19.03.2008 року, за замістом якого вбачається, що іпотекодавець за даним договором є позичальником за кредитним договором № 40/08Ф від 19.03.2008 року. Водночас, за змістом кредитного договору № 40/08Ф від 19.03.2008 року, позичальником є [PERSON]. Відтак, представник позивача вказує на те, що оспорюваний іпотечний договір є недійсним, оскільки він був укладений на забезпечення неіснуючого основного кредитного зобов'язання [PERSON] Однак, наведені доводи позовної заяви суд не може визнати достатніми для визнання недійсним оспорюваного іпотечного договору, виходячи із такого. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Першою - третьою, п'ятою та шостою частинами статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із пункту 1.1. договору оспорюваного іпотеки від 19.03.2008 року, що був укладений між [PERSON] і АТ «Індустріальний-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» вбачається, що він забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором № 40/08Ф від 19.03.2008 року, що був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, за яким іпотекодавцю банком було надано кредит у розмірі 20 000,00 дол. США зі сплатою 12,8% річних із кінцевою датою повернення кредиту - до 19 березня 2018 року. Даний пункт іпотечного договору повністю повторює положення кредитного договору № 40/08Ф від 19.03.2008 року, що був укладений між АТ «Індустріальний-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і [PERSON]. У ході розгляду даної справи представник банку вказувала на те, що у даному випадку має місце технічна операційна помилка, внаслідок якого у пункті 1.1 іпотечного договору було помилково вказано, що іпотекодавець є позичальником за кредитним договором № 40/08Ф від 19.03.2008 року. Вивчивши зміст вказаних договорів, суд приходить до висновку про те, що їх положення у взаємному зв'язку узгоджуються, умови основного кредитного зобов'язання, на забезпечення яких було укладено іпотечний договір, в тексті оспорюваного договору іпотеки повністю повторюють предмет кредитного договору № 40/08Ф від 19.03.2008 року із правильним зазначенням його номеру і дати укладення. Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про допущення вказаної вище технічної помилки при складенні тексту оскаржуваного іпотечного договору, що саме по собі не є достатньою підставою того, щоб встановити відсутність основного кредитного зобов'язання. Наведене зумовлює відсутність підстав для визнання оспорюваного іпотечного договору недійсним чи неукладеним. Разом із тим, у ході розгляду даної справи представником відповідача було подано заяву про застосування загального трирічного строку позовної давності до позову [PERSON]; заява мотивована тим, що позивачкою і банком було укладено спірний іпотечний договір 19.03.2008 року, однак, будучи ознайомленою із його змістом, із позовом про його недійсність вона звернулась лише у жовтні 2014 року. Так, відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Викладене вище свідчить про те, що початком перебігу строку позовної давності за даним позовом про визнання недійсним договору іпотеки слід вважати дату укладення іпотечного договору - 19.03.2008 р., із моменту укладення між банком і позивачкою договору, у ході чого позивачка ознайомилась із його змістом. При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що [PERSON] став відомий зміст пункту 1.1. оспорюваного договору іпотеки, лише після консультації із юристом 2014 року. Так, зміст пункту 1.1. договору іпотеки є очевидним, і підписуючи його, позивачка підтвердила те, що вона ознайомлена зі змістом його положень і погоджується із ними. Таким чином, очевидною є та обставина, що [PERSON] знала, або достатньо ймовірно могла знати і розуміти зміст пункту 1.1. укладеного нею іпотечного договору від 19.03.2008 року. Саме із цієї дати слід обраховувати строк позовної давності за вимогами даного позову. Відтак, строк позовної давності для пред'явлення позову про визнання недійсним іпотечного договору сплив 20.03.2011 року. Водночас, враховуючи безпідставність вимог даного позову, суд відмовляє у їх задоволенні, у зв'язку із відсутністю матеріально-правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки від 19.03.2008 року. Враховуючи викладене і

Outcome: dismissed