Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] пред`явив через суд позов до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з вимогами визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 29 червня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 6509, про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 182 146,89 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1800 грн., обґрунтовуючи такі вимоги тим, що пред`явлена до стягнення заборгованість в розмірі 182 146,89 грн., до якої включено 14021,16 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 154975,88 - заборгованості за відсотками, 4000 грн. - заборгованості з комісії та пені, 500 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина), 8649,85 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) та 1800,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису, не є безспірною заборгованістю, з огляду на те, що нотаріус для стягнення грошових сум у безспірному порядку має пересвідчитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх, що підтверджується отриманою боржником вимогою стягувача з підписом боржника про його отримання, яку позивач у досудовому порядку не отримував від відповідача, тобто до нотаріуса відповідачем не подано достатніх документів за для вчинення виконавчого напису про стягнення безспірної суми заборгованості за кредитом, який він отримав у відповідача 11 червня 2010 року за заявою №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9000 грн., а у самому виконавчому написі нотаріуса не зазначений строк, за який провадиться стягнення, суми, що підлягають стягненню, як то пеня, проценти. Також виконавчий напис вчинено з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23 лютого 2012 року, оскілки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення Порядку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин». Таким чином, виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87 закону України «Про норатіат» та Постанові Кабінету міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений та відсутні докази безспірності заборгованості, внаслідок чого не підлягає виконанню. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 21 лютого 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та з витребуванням доказів від приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. та Центрального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 29 травня 2020 року відповідач через канцелярію суду подав відзив, в якому виклав заперечення на позов та просив відмовити в задоволенні позову по суті заявлених вимог з тих підстав, що позивач визнає факт отримання грошових коштів від банку у розмірі 9000 грн., був обізнаний про наявність боргу і про виконавчий напис дізнався не у лютому 2020 року з виявленого щодо себе виконавчого провадження №58316107, як вказано у позовній заві, а значно раніше, оскільки виконавче провадження 24 лютого 2020 року постановою виконавця вже було закінчено у зв`язку із реалізацією описаного та арештованого нерухомого майна. Разом з тим, відповідачем зазначено, що позивачем в добровільному порядку грошові кошти банку не повернуті, факт отримання кредиту та його розмір позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, тому відповідач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом повернення фактично отриманих боржником коштів зі зверненням до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку, а тому банк не може бути відповідачем у заявленому позові і, відповідно, є неналежним відповідачем, при цьому, спір стосується оскарження дій органу владних повноважень і за ст. 19 ЦПК України не підпадає під перелік справ підвідомчих загальним судам. Також, відповідач аргументував невизнання позову тим, що позивач не надав жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, тоді як підставою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню є встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір, натомість для вчинення виконавчого напису відповідачем подано усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості: оригінал кредитного договору, засвідчена відповідачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, строки, передбачені ст. 88 закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, а є встановленими для позасудового способу захисту цивільних прав, в той час як ст. 256 ЦК України стосується виключно строків позовної давності звернення до суду, але не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Однак, у відповідності до ст. 253 ЦК України в даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору, натомість у п.9.6 Умов та правил, які є невід`ємною частиною анкети-заяви зазначено, що договір дійсний до повного виконання сторонами зобов`язань, які позивачем станом на сьогодні не виконано в повному обсязі. Таким чином, позивач має заборгованість за кредитним договором, яка ним в добровільному порядку не погашена, недійсність договору матеріали справи не містять, а нікчемність умов договору позивачем не доведена, тому у відповідача виникає право на примусове стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, доки договір є чинним. 15 червня 2020 року позивач через свого представника [PERSON] через канцелярію суду надав відповідь на відзив на позов, в якій зазначив, що відповідачем не доведено документально, на підставі чого засвідчено отримання позивачем під підпис Пам`ятки, яка містить тарифи і останні умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та позивач не був ознайомлений і як наслідок не згодний з підвищенням відсоткової ставки, оскільки ним була заповнена лише Анкета-заява № б/н від 11 червня 2010 року, де він висловив свою згоду на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», що свідчить про відсутність між сторонами досягнення згоди у всіх істотних умовах договору. Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у справі №362/4079/16-ц від 28 листопада 2018 року. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем у справах про оскарження виконавчого напису нотаріуса є особа, на користь якої були вчинено виконавчий напис, яким порушено право позивача, тобто цивільна відповідальність покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталась до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, що закріплено у висновку Верхового Суду викладеному у Постанові від 14 серпня 2019 року №519/77/18. Разом із цим позивач зазначає про те, що відповідачем приватному нотаріусу не був наданий оригінал кредитного договору, оскільки сам кредитний договір між позивачем та відповідачем не укладався, а заява № б/н від 11 червня 2010 року, згідно якої позивач отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок не є таким кредитним договором, посвідченим нотаріально. Крім того, відповідач не зазначає у відзиві на позов, а також не вказав про це приватному нотаріусу, що між позивачем та відповідачем щодо суми заборгованості за цією заявою №б/н від 11 червня 2010 року вже існував спір за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з позивача суми заборгованості, та позов залишений без розгляду ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільні справі №203/5177/16-ц, що спростовує висновок відповідача та приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису про безспірність заборгованості позивача перед банком, як і спростовує правильність обчислення строку, зазначеного у виконавчому написі, в межах якого провадиться стягнення - 2508 днів з 11 червня 2010 року по 23 квітня 2017 року, що переривався пред`явленням позову відповідачем у 2016 році. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, своїм правом подати заяву по суті справи не скористався, пояснень на позовну заяву не подавав. Однак на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. надіслав засобами поштового зв`язку належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка надійшла до суду 30 квітня 2020 року. Також на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надані належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №58316107 з виконання виконавчого напису № 6509 вчиненого 29 червня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. Третя особа [PERSON] через свого представника [PERSON] 10 квітня 2020 року подав письмові пояснення стосовно предмету спору, в яких зазначив, що на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 не скасована та на офіційному веб-порталі Верховної Ради України в розділі «Законодавство України» стан останньої зазначений як «чинний», оскільки у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 зазначено про те, що постанова суб`єкту владних повноважень може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту, однак у зазначеній постанові суду не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, внаслідок чого така постанова втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, а саме у відповідності до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року за №32/5. За таких обставин слід вважати, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису 29 червня 2017 року державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 не скасована, а тому приватним нотаріусом була додержана процедура вчинення виконавчого напису у відповідності до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 04 травня 2020 року позивач через свого представника [PERSON] надав заперечення на пояснення третьої особи [PERSON] , де зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року втрачає чинність в частині п.п.1,2 з моменту її прийняття та на офіційному веб-порталі Верховної Ради має відсилання на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, яка набрала законної сили з моменту її ухвалення судом. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідачем приватному нотаріусу не був наданий оригінал кредитного договору, оскільки сам кредитний договір між позивачем та відповідачем не укладався, а заява № б/н від 11 червня 2010 року, згідно якої позивач отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок не є таким кредитним договором, посвідченим нотаріально, вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис з грубим порушення порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки строк, за який провадиться стягнення, становить більше 3 років, а заборгованість не є безспірною. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання представника не направив, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак у відзиві на позов зазначив про можливість розгляду справи у відсутність представника. Третя особа приватний нотаріус КМНО Швець Р.О., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, свого представника не направив, однак у заявах від 25 травня 2020 року, 01 червня 2020 року та 16 вересня 2020 року, поданих до суду засобами поштового зв`язку, просив розглядати справу у його відсутності без викладення своєї правової позиції щодо предмету спору. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 червня 2010 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», в якій виявив бажання відкрити на своє ім`я кредитну карту Gold «Універсальна» з кредитним лімітом 9000 грн. (а. с. 6 Том ІІ). Під цим позивач зазначив, що згоден з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому зазначив, що він також ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. З розрахунку заборгованості, наданого приватного нотаріусу КМНО Швецю Р.О. (а.с .7-15 Том ІІ), судом не встановлено, яка сума кредиту (основного боргу) є простроченою, на яку нараховувались відсотки та штрафні санкції, та відповідно до яких пунктів Умов і Правил розраховувалась заборгованість позивача перед відповідачем, натомість відповідач у відзиві обмежився міркуваннями про невиконання зобов`язань за Умовами і Правилами, та станом на день розгляду справи не надав жодного розрахунку заборгованості позивача, виходячи з наданих 9000 грн., у зв`язку з чим належними та допустимими доказами прострочення позивача та розмір боргу перед судом відповідачем не доведений. Умови та Правила надання банківських послуг, які відповідачем не надані як суду так і нотаріусу, не містять підпису позивача та не мають дати їх складання позивачем, як стверджує в судовому засіданні представник позивача та що не спростовано відповідачем, у судовій практиці застосування ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такий документ не може без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету. Також відповідачем жодним чином не визначено, відповідно якого пункту Умов і Правил надання банківських послуг нараховані комісія, пеня та штрафи (фіксована частина та відсоток від суми заборгованості) до сплати. У червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № б/н від 11 червня 2010 року з підстав нарахування банком станом на 08 червня 2017 року загальної суми заборгованості за вказаним кредитом 182146,89 грн., з якої 14021,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 154975,88 - заборгованість за відсотками, 4000 грн. - заборгованість з комісії, 500 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина), 8649,85 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). (а.с.5 Том ІІ). 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 6509, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів на загальну суму 182146,89 грн., з якої 14021,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 154975,88 - заборгованість за відсотками, 4000 грн. - заборгованість з комісії, 500 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина), 8649,85 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості), за період стягнення з 11 червня 2010 року по 23 квітня 2017 року, а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. (а.с.4 Том ІІ). 06 лютого 2019 року виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. №6509 від 29 червня 2017 року пред`явлений до примусового виконання до Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області за заявою АТ КБ «Приватбанк» та 11 лютого 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Удовіченко Д.С. відкрито виконавче провадження №58316107 (а.с.79,80,105 Том І). В ході проведення виконавчий дій, відповідно до заявки Центрального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на реалізацію в СЕТАМ - житлова нерухомість №13.5-47/23714/9 від 04 грудня 2019 року, квартира [ADDRESS] , належна [PERSON] на праві приватної власності, виставлена на реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (а.с.195,196 Том І) та придбана [PERSON] 06 лютого 2020 року, що підтверджується протоколом електронних торгів від 13 січня 2020 року, дублікатом квитанції №0.0.1606513233.1 від 05 лютого 2020 року на суму 570950 грн. (а.с.205-213 Том І). Розпорядженням старшого державного виконавця Центральної ВДВС №58316107 від 07 лютого 2020 року на рахунок АТ КБ «Приватбанк» перераховано суму 183946,89 грн. виручену від продажу квартири в рахунок виконання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Швецем Р.О. від 29 червня 2017 року, де боржником є [PERSON] , стягувачем АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується платіжним дорученням №520 від 07 лютого 2020 року, надано до матеріалів справи в копії (а.с.216, 217), внаслідок чого постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у місті Дніпрі південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Арутюняном Е.Б. виконавче провадження №58316107 закінчено(а.с.236 Том І). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, оскільки наданий нотаріусу банком кредитний договір не містить його номеру, як про це зазначається банком у заяві про вчинення виконавчого напису та у виконавчому написі нотаріуса, що ставить під сумнів стягнення з позивача коштів саме за тим кредитним договором, який він укладав з відповідачем, та договір не є нотаріально посвідченим. При цьому, з виконавчого напису не вбачається, відповідно якого пункту договору кредиту розрахована заборгованість по пені та штрафним санкціям, оскільки умовами наданої приватним нотаріусом анкети-заяви № б/н від 11 червня 2010 року це не передбачено, а Умови і Правила ані суду, ані нотаріусу відповідачем надано не було, як і не було надано оригінал кредитного договору, нотаріально посвідченого та не спростовано відсутність безспірності суми заборгованості позивача перед відповідачем. Посилання відповідача на те, що в момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису 29 червня 2017 року державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 не скасована, а у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 не зазначено моменту, коли Постанова Кабміну від 26 листопада 2014 року №662 втрачає чинність, є безпідставним, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 22 лютого 2017 року та як наслідок цим судовим рішенням скасована Постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 в частині п.п.1,2, а державна реєстрація цього є виконанням судового рішення та стосується порядку приведення у відповідність до ухваленого рішення і жодним чином не відноситься до часу набрання законної сили судовим рішенням. Також належить відзначити, що за твердженням АТ КБ «Приватбанк», і про що зазначено в оспорюваному виконавчому написі, прострочення боржника виникло з 23 листопада 2013 року, відповідно і право вимоги у банка виникло з цього часу, проте виконавчий напис вчинено щодо заборгованості, яка нарахована за період з 11 червня 2010 року по 23 квітня 2017 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. За вказаних обставин така Анкета-заява № б/н від 11 червня 2010 року не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно, виконавчий напис вчинено з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такі висновки судом зроблені відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Інші доводи представника відповідача наведених висновків суду не спростовують, оскільки не наводять аргументів щодо законності вчинення виконавчого напису після визнання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року у зазначеній вище частині. Також належить відзначити, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Водночас, у спорах між боржниками і стягувачами, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, зокрема про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, належним відповідачем є стягувач (кредитор) на користь якої було вчинено виконавчий напис, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріус може бути залучений до розгляду таких справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, тому доводи АТ КБ «Приватбанк» про пред`явлення позову до неналежного відповідача є неспроможними. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову до такої особи та вирішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.(а.с.7 Том І). На підставі викладеного,

Outcome: approved