Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи його наступним. Відповідно до укладеного договору від 30 березня 2012 року, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та Банком договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. За умовами договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник на вимогу Банку має виконати зобов'язання з повернення Кредиту, оплатити винагороди Банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 листопада 2015 року у неї виникла заборгованість в розмірі 11 585 грн. 11 коп., яка складається з наступного: 986 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом; 6 870 грн. 46 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 700 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 527 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідачки всю суму заборгованості, а також судові витрати в сумі 1 378 грн. за подачу позову до суду. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенні частково. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 986 грн. 79 коп. та судовий збір у сумі 1378 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Не погодившись з заочним рішенням в частині відмови у стягненні процентів, комісії та штрафів, позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповно з'ясовані обставини справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити повністю. В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу прийнятого рішення суду. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). ПАТ КБ «Приватбанк» також посилався на те, що ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На думку апелянта, заочне рішення суду не відповідає нормам матеріального права. Відсутність підпису відповідачки на Умовах і Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, та не означає про відсутність договірних правовідносин між сторонами і відсутність заборгованості у [PERSON] Підпис відповідачка поставила в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту на запропонованих умовах, а тому суд не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії та стягнення штрафів. Заочне рішення суду щодо стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитом в розмірі 986 грн.79 коп. та судового збору в сумі 1378 грн. сторонами не оспорюється. В судове засідання апеляційного суду представник Банку та відповідач не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками, телефонограмами та за допомогою SMS - повідомлення (а.с. 68, 69, 71, 72, 77). Представник позивача надіслав до апеляційного суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, задовольнивши апеляційну скаргу (а.с. 74, 75-76). Відповідно до статті 305 ЦПК України, неявка в судове засідання апеляційного суду сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії та суми штрафів з ухваленням нового рішення в цій частині, виходячи з наступного. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Розглядаючи справу, суд встановив, що правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність», а відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що відповідачка отримала від Банку кошти, які на день звернення до суду не повернула. Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та суми штрафів, суд першої інстанції зазначив, що оскільки анкета - заява, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки та відсутні жодні інші письмові докази які би вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо строку його повернення та розміру процентів, а тому у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні правові підстави для їх стягнення. Проте, з таким висновком суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог погодитись не можна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір, відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору. Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підписанням анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, позичальник [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зазначила, що згодна з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають укладений між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона також ознайомилась і виразила згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що особисто засвідчила своїм підписом в анкеті - заяві (а.с. 6). У правовідносинах, що виникли між сторонами, [PERSON] отримала від Банку кошти та зобов'язана їх сплатити, що свідчить про укладення договору про надання банківських послуг. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 549 ЦК Україна, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч.2 ст.550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки . Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом , відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів за будь яким із грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням зарахованих та прострочених процентів та комісій. Виходячи з наведеного, слід зробити висновок, про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» має право на стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] У зв'язку з цим Банк вправі вимагати сплати відповідачкою заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6 870 грн. 46 коп. та заборгованості за комісією в сумі 2 700 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № б/н від 30 березня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтом [PERSON] (а.с. 4 - 5). У відповідності до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи видно, що [PERSON] проживає в місті Словянську Донецької області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. На підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення штрафів необхідно відмовити. Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення на неповно з'ясованих обставинах справи, без врахування всіх наявних доказів, з порушенням норм матеріального права, то на підставі ст. 309 ч.1 п. 1 та п.4 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті вимог в оскаржуваній частині. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 березня 2012 року, що виникла станом на 30 листопада 2015 року на суму 9 570 грн. 46 коп., з яких: 6 870 грн. 46 коп. - проценти за користування кредитом; 2 700 грн. - заборгованість по комісії. В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 527 грн.86 коп. (процентна складова) - відмовити. Окрім цього, на підставі ч. 5 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 1 515 грн. 80 коп., сплачений ним за подачу апеляційної скарги (а.с. 56). В іншій частині рішення суду слід залишити без змін. Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial