Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до Туреччини без згоди та супроводу матері у період з 01.06.2018р. по 30.08.2018р. В обґрунтування позову вказує на те, що не проживає спільно з відповідачем з 2016 року. З того часу їх спільний син [PERSON] проживає з ним за адресою: [ADDRESS]. Його професійна діяльність пов'язана з проведенням циркових вистав за участі дресированих собак, в переважній більшості за межами України. Дана робота є сезонною і триває з березня по жовтень відповідного року. На даний час він уклав трудову угоду з зарубіжною фірмою ООО AKORT ORGANIZASYON і працює в Туреччині. За умовами трудової угоди фірма забезпечує його житлом. Син неодноразово просив його взяти на відпочинок за кордон. З метою врегулювання з відповідачем цього питання він 14.11.2017 року письмово звернувся до [PERSON] з проханням надати йому дозвіл на виїзд дитини до Туреччини на період літніх канікул 2018 року. Однак відповіді не отримав. Син бажає провести з ним літні канікули в Туреччині, проте мати безпідставно відмовляє у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Вважає, що виїзд дитини за кордон відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки цього дуже прагне сама дитина, це розширить її світогляд, дозволить познайомитися з культурою іншої країни, відпочити і оздоровитися. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала. Суду додатково пояснила, що дитина з 2016 року проживає з батьком. Мати участі у вихованні сина не приймає, матеріально дитину не утримує. Наразі позивач працює за трудовою угодою в Туреччині. Термін дії угоди закінчується у жовтні 2018 року. Він є артистом і проводить туристичні вистави з собаками. Згідно трудової угоди він проводить не більше 20 виступів на місяць. Кожний виступ триває не більше однієї години. За кожний виступ він отримує зарплату 75 дол. США. Фірма забезпечила його житлом. За таких обставин батько зможе проводити з дитиною весь свій вільний час, показати дитині країну, відпочити з ним на морі, відвідати музеї тощо. Батько здатен забезпечити сина всім необхідним для нормального проживання. Під час проведення вистав дитина буде знаходитися поруч з батьком. [PERSON] бажає поїхати до батька і провести з ним літні канікули. Відповідач безпричинно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Вважає, що відповідач внаслідок таких дій шкодить інтересам дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень пояснила, що [PERSON] дійсно з жовтня 2016 року проживає з батьком. Вважає, що така поїздка не буде відповідати інтересам дитини. Вважає, що відповідач не зможе приділяти дитині належної уваги за кордоном, оскільки у нього не буде на це часу. Він має 15 собак за якими потрібний певний догляд, який займає багато часу. Відповідно до угоди у відповідача не передбачена відпустка, а тому вважає, що він не зможе ні приїхати за сином, ні потім привезти його в Україну. Крім того, в трудовій угоді не передбачена можливість проживання у наданому позивачу житлі інших осіб. Також вказує на те, що [PERSON] погано навчається у школі, а тому мати зможе у літній період займатися з ним, а також оздоровити його на Азовському морі. Дитина не спілкується з матір'ю через те, що батько перешкоджає їй у цьому. Якщо дитина залишиться в Бердянську, мати як раз зможе налагодити контакт з ним. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] підтримала надані її представником пояснення. Суду додатково пояснила, що син сам вирішив жити з батьком, вона його не виганяла. З дитиною вона спілкується в основному по телефону. Син не бажає з нею спілкуватися через те, що вона не надає згоди на його виїзд за кордон. Раніше вона також працювала артисткою - повітряною гімнасткою. Виїжджали з чоловіком на гастролі. Вона знає, що позивач має 15 собак, за якими щоденно має здійснювати догляд за стригти їх. Все це займає дуже багато часу, тому він не зможе приділяти належної уваги дитині. Крім того вона сподівається на те, що якщо син залишиться в м. Бердянську, вона зможе налагодити з ним за цей час контакт. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні, в присутності представника органу опіки та піклування, була заслухана думка дитини [PERSON], який суду розказав, що з 2016 року живе батьком і старшою сестрою, оскільки мати його вигнала з дому. Жити з матір'ю не хоче, бо не любить її. Спілкується з матір'ю тільки по «вайберу». Коли батько виїжджає на роботу, він залишається жити з сестрою. Неодноразово просив маму надати йому дозвіл поїхати до батька до Туреччини. Мати сказала, що вирішить це питання з батьком, але дозвіл так і не надала. Раніше, коли йому було років 8-9 він виїжджав з батьками за кордон до Португалії, коли вони там працювали. У вільний час він гуляв з іншими дітьми артистів, а під час виступів батьків сидів у залі. Він дуже бажає поїхати до Туреччини, відвідати лунапарк, музеї, подивитися країну, погуляти з батьком. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи був злучений орган опіки та піклування, хоча його участь, відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді такої справи не є обов'язковою. Однак суд виходив з того, що оскільки у судовому засіданні буде заслуховуватися думка малолітньої дитини, то участь представника органу опіки та піклування є необхідною. Представник органу опіки та піклування [PERSON] суду пояснила, що родина більше року перебуває у полі зору служби у справах дітей. Мати зверталася до служби у справах дітей з приводу проживання дитини з батьком, батько надавав свої пояснення з цього приводу. Відомо, що дитина сама виявила бажання жити з батьком. Мати із заявами про визначення місця проживання дитини чи усунення перешкод у спілкування з дитиною ні до суду, ні до служби у справах дітей не зверталася. З наданої відповідачем характеристики дитини з місця навчання вбачається, що вихованням [PERSON] займається батько, який організовує умови для навчання, цікавиться досягненнями сина, відвідує батьківські збору. Жодного слова про те, що мати приймає хоча б якусь участь у вихованні сина чи цікавиться шкільним життям сина у наданій характеристиці не має. Вважає, що батько, з яким постійно проживає дитина, зможе забезпечити належне утримання і проживання сина у період його перебування за кордоном. З контракту видно, що він має стабільний дохід від своєї діяльності і забезпечений там житлом. Дитина дуже бажає побувати у Туреччині, а тому вважає необхідним при вирішенні цього питання врахувати також думку дитини. Відповідач, перешкоджаючи дитині у виїзді за межі України, у такий спосіб не зможе налагодити контакт з дитиною. Навпаки, такими діями вона тільки шкодить їх відносинам. Вважає, що в інтересах дитини, можливо надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди матері на 2 місяці. Просить позов задовольнити. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], старша донька позивача і відповідача, суду показала, що проживає спільно з [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] став проживати з ними з жовтня 2016 року. Матеріально утримує [PERSON] батько, мати не допомагає. У березні 2018 року [PERSON] виїхав на сезонну роботу до Туреччини, з того часу брат живе з нею. З розповідей батька відомо, що працює він в м. Анталья, виступи тривають біля години, він має багато вільного часу, а також вихідні дні. У разі якщо суд надасть дозвіл, то батько приїде за [PERSON] і забере його на місяць з собою. Батько забезпечений там житлом і матеріально. [PERSON] отримав вже закордонний паспорт. Батько неодноразово звертався до матері з проханням надати [PERSON] дозвіл на виїзд до Турції, але мати відмовляється. Свідок [PERSON] суду показав, що є цивільним чоловіком [PERSON], живуть спільно дев'ять років. З 2015 року вони живуть спільно з батьком дружини [PERSON] Він працює цирковим артистом, дресирує собак. Зараз працює тимчасово в Турції. [PERSON] став проживати з батьком у 2016 році, прийшов сам, сказав, що мама вигнала. З тих пір він не хоче жити з матір'ю. Інколи вони спілкуються, але мати жодного разу до дитини не приходила. На батьківські збори до школи ходить батько, а коли його не має, то ходять вони з [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників справи, надані суду письмові докази, суд встановив таке. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 31.10.1989р. (а.с.8). А з початку 1990ро по 2016р. позивач і відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON]. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.07.2017 року [PERSON] було визнано батьком дитини [PERSON], [INFO] народження (а.с.10). Судом було встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що з жовтня 2016 року [PERSON] став проживати з батьком. З того часу вихованням та утриманням дитини займається тільки батько. З наданої відповідачем характеристики [PERSON], учня [INFO], виданої директором школи, видно, що фізичний та психологічний розвиток хлопця відповідає віковим нормам. Вихованням сина займається батько, який організовує умови для навчання, цікавиться досягненнями сина. Хлопець завжди доглянутий, шкільні приладдя в повному обсязі, батько завжди реагує на зауваження та прохання вчителів, приділяє належну увагу збереженню здоров'я хлопця, його вихованню та навчанню, завжди цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, систематично контролює навчання та поведінку [PERSON]. У наданій характеристиці жодної згадки про участь матері у вихованні або прийнятті участі у шкільному чи позашкільному житті дитини не має. Судом встановлено також, що позивач і відповідач за родом своєї діяльності є артистами і вони неодноразово раніше виїжджали на роботу за кордон, у тому числі і з своїми дітьми. Позивач [PERSON] на даний час уклав трудову угоду ООО AKORT ORGANIZASYON і працює в Туреччині. Термін дії угоди з 15.03.2018р. по 15.10.2018р. Згідно з умовами трудової угоди він проводить не більше 20 виступів на місяць. За кожний виступ він отримує зарплату 75 дол. США. За умовами угоди фірма несе витрати на забезпечення [PERSON] упорядкованим житлом, першою медичною допомогою. Позивач бажає вивезти дитину у період літніх канікул до Туреччини на відпочинок. З цією метою він 14.11.2017 року письмово звернувся до [PERSON] з проханням надати йому дозвіл на виїзд дитини до Туреччини на період літніх канікул 2018 року, яку відповідач отримала 30.11.2018р. (а.с.15-17). Також він неодноразово звертався до відповідача в усному порядку. Однак відповідач такої згоди йому не надала. Відповідач в судовому засіданні мотивувала свою відмову надати дитині дозвіл на виїзд за межі України тим, що батько не зможе належним чином здійснювати догляд за сином, оскільки має 15 собак, які потребують щоденного обслуговування та певного догляду, а також тим, що у трудовій угоді не зазначено про можливість проживання у найманій для нього квартирі дитини. Однак суд вважає такі доводи відповідача непереконливими і надуманими. Дитина до цього часу постійно проживала з батьком. Саме він забезпечував сина усім необхідним для існування і займався його вихованням ( маючи на утриманні тих же 15 собак). Доказів поганого ставлення батька до дитини суду не надано. Відтак суд приходить до висновку, що позивач цілком усвідомлює свою відповідальність за перебування дитини у чужій країні, може забезпечити дитину усім необхідним для проживання її за кордоном, оскільки має там роботу і стабільний заробіток. Також суд вважає, що перешкоджання відповідача у такий спосіб виїзду дитини у період канікул на відпочинок в іншу країну з метою, як вказує сама позивач, налагодження у період відсутності батька відносини з сином, не буде мати позитивних наслідків, оскільки [PERSON] зазначив, що він не хоче спілкуватися з матір'ю, не любить її, через те, що вона не дає йому дозвіл на виїзд до батька на канікули. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Так, згідно з п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за межі України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої особи за межі України вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, з урахуванням думки дитини і якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з цим, суд також враховує права матері на спілкування з дитиною в період літніх канікул і вважає, що дозвіл на виїзд дитини з батьком до Туреччини необхідно надати на два місяці, а саме з 01.07.2018р. по 30.08.2018р. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial