Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У лютому 2014 року позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування якого вказав, що 25.04.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKIPGА00000100, згідно з яким відповідач - [PERSON], отримала у позивача кредит у розмірі - 24 978 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 12% річних та кінцевим строком повернення - 25.04.2018 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 08.05.2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки № NKIPGA00000100, відповідно до якого відповідач - [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість станом на 05.03.2013 року на загальну суму 495090,48 грн., що еквівалентно 61 963,76 доларів США. 05.10.2010 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили 18.10.2010 р., було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 189435,78 грн. та судові витрати у розмірі 1730 грн., а разом 191165 грн.78 коп. В задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки- однокімнатну квартиру [ADDRESS] та виселення із зняттям з реєстраційного обліку відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка представляє інтереси малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO] було відмовлено. Посилаючись на те, що після рішення суду про звернення стягнення та передачі в іпотеку квартири [ADDRESS] банк пропонував відповідачам добровільно виселитися протягом місяця із квартири, однак вони цю вимогу позивача проігнорували, тому вважають що у них є всі підстави для звернення до суду із позовом про виселення відповідачів із спірної квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з вищевикладених підстав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову і просили суд відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що у них немає іншого житла, а також те, що відповідач [PERSON] тяжко хворий. Стверджували, що раніше позивач вже звертався двічі до суду із аналогічними позовами і рішеннями Корабельного районного суду м. Миколаєва у задоволенні вимог про виселення було відмовлено. Крім цього вони зазначили, що повідомлення про виселення отримала тільки [PERSON], інші відповідачі таки вимоги не отримували. Також зазначали, що позивач не отримав згоду третьої особи - Служби у справах дітей, на виселення малолітніх дітей із квартири, що не відповідає діючому законодавству. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка представляє інтереси малолітніх дітей, у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання по справі були повідомлені своєчасно та належним чином, заяв про слухання справи за їх відсутністю не надали, проте направили представника, який позов також не визнав, стверджував, що коли оформляли з банком договір іпотеки, всіх відповідачів представник банку заставив виписатися із квартири, яка є їх єдиним житлом.. Третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району м. Миколаєва, повідомлена своєчасно та належним чином, проте в судове засідання свого представника не направила, однак не згодні з виселенням малолітніх дітей з матір'ю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 25.04.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKIPGА00000100, згідно з яким відповідач - [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі - 24 978 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12% річних та кінцевим строком повернення - 25.04.2018 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 08.05.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки № NKIPGA00000100, відповідно до якого відповідач - [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту, позивач у березні 2009 року звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючої у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення їх із зняттям з реєстраційного обліку. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.10.2010 року вказаний позов був задоволений частково, з [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором № NKIPGА00000100 від 25.04.2008 року та судові витрати по справі на загальну суму- 191 165,78 грн. В задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку позивачу було відмовлено. Із мотивувальної частини даного рішення вбачається, що на час розгляду даної справи діяли ч. ч. 4, 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з метою подолання фінансової кризи», зокрема, в частині введення в дію на 2009-2010 роки мораторію на примусове виселення із житла, у якому зареєстрована фізична особа - іпотекодавець, і це житло є єдиним місцем проживання відповідачів у складі 5 осіб, а тому ця вимога є передчасною, а тому відмовив у задоволенні позову. Крім цього, суд відмовив у задоволенні вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. В квітні 2013 року Банк знову звертається до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом із малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS]. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.10.2013 року, який набув законної сили 18.11.2013 року позовні вимоги банку були задоволенні частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,7 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 26.11.2001 року, укладеного на Універсальній біржі «Номінал» за №1007-Н та зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 102, шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, із встановленням початкової ціни для її реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. В задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], та малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] знову було відмовлено. Відповідно до ч.4 ст.9,ст..109, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Як вбачається з довідки КП «ДЕЗ «Пілот» №1225 від 03.06.2014р. на час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані п'ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] Згідно з частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру: всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити квартиру протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють квартиру у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення проводиться на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивач одним рекомендованим листом від 11.12.2013р. направив відповідачам вимогу про звільнення квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вручені поштою 16.12. тільки одній [PERSON], про що свідчать надані три копії отриманих [PERSON] рекомендованих повідомлень від 11.12.2013р. Крім того судом також встановлено, що разом з [PERSON] в квартирі, що є предметом іпотеки, проживають двоє малолітніх дітей: її онук [PERSON], [INFO], та онука [PERSON], [INFO], права та інтереси яких відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» охороняються і захищаються державою. За змістом цього закону неприпустимо обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей. Суд вважає, що оскільки на час ухвалення рішення про виселення у суду відсутні докази про виконання банком усіх положень Закону України «Про іпотеку», то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, а тому у задоволенні позову потрібно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у стягненні судового збору сплаченого позивачем при подачі позову відмовити.

Outcome: dismissed