Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 17272 грн. 90 коп. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 22.09.2004 року № 218. Між сторонами 13.05.2016 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 42 (далі - договір про надання послуг).У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, у останньої станом на 31.12.2019 виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 14004 грн. 05 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції у сумі 2253 грн. 22 коп., та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1015 грн. 63 коп. за період з 01.07.2017 по 29.02.2020. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2020 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 22.09.2004 року № 218 передано КП «Житло-Сервіс» для обслуговування житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 5). Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності (а. с. 10). За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем станом на 31.12.2019 виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 14004 грн. 05 коп. (а. с. 11-13). Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком збитків інфляції, судом встановлено, що за період з 01.07.2017 по 29.02.2020 втрати позивача від інфляції склали суму в розмірі 2253 грн. 22 коп., а три відсотки річних за вказаний період прострочення становить суму в розмірі 1015 грн. 63 коп. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову, а відтак, необхідність задоволення заявлених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved