Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності, накладений постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві від 08.02.2008 року та зняти заборону на її відчуження, виключивши запис [NUMBER] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування вимог позивач зазначає про те, що він є власником квартири [ADDRESS]. 08.02.2008 року Державною виконавчою службою Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві на його майна, до якого належить вищевказана квартира, накладено арешт. 31.01.2008 року Другою державною нотаріальною конторою м.Києва до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено відповідний запис. 22.09.2015 р. позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про зняття арешту з майна. Листом № 20949 від 27.10.2015 р. повідомлено про наступне, що перевіркою Єдиного державного виконавчого реєстру виконавчих проваджень «ВП-Виконавець» встановлено, що даних, які вказані у заяві , стосовно накладеного арешту 08.02.2008 р. на майно, що належить [PERSON] не знайдено. Представник позивача у удовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві вимог. Відповідач Відділ державної виконавчої служб Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає часткового задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено , що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої Київського державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №№ 3-2895.(а.с. 7) Згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру правочинів [NUMBER], вказана вище квартира зареєстрована в державному реєстрі правочинів за реєстровим номером [NUMBER] (а.с.8) Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.12.2015 на підстав постанови [NUMBER] ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва від 31.01.2008 р. накладено арешт на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS](а.с.8) Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача з заявою про зняття арешту, накладеного від 08.02.2008 року. Листом № 20949 від 27.10.2015 р. повідомлено [PERSON] про наступне, що перевіркою Єдиного державного виконавчого реєстру виконавчих проваджень «ВП-Виконавець» встановлено, що даних, які вказані у заяві , стосовно накладеного арешту 08.02.2008 р. на майно, що належить [PERSON] не знайдено. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у дох місячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. З матеріалів справи встановлено, що на даний час виконавчий документ на виконанні не перебуває, а саме: виконавче провадження знищено, тобто обставини, що стали підставою для накладення державним виконавцем арешту на майно позивача на сьогодні усунуті. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших, ніж передбачені частинами 1-4 цієї статті, випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки підстави для арешту зазначеного майна відпали. За наведених підстав та

Outcome: partial