Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Харківський завод будівельних сумішей» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором.В обґрунтування заявленого позову позивач вказав, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу №05/02-18 від 01.02.2018 року між позивачем та [PERSON], позивач (продвець) зобовязався продавати сухі будівельні суміші ТМ «ТОКАН» за ціною і номенклатурі згідно видаткових накладних, а покупець зобовязався приймати та оплачувати товар. ТОВ «ХЗБС» виконало зобовязання за договором та покупцеві доставлена продукція на суму 35588, 00 грн., однак відповідач [PERSON] порушив умови договору і не сплатив продану йому продукцію. Просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності і винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засiдання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Жодних заяв, заперечень або відзиву до суду не надавав. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, оскільки після його укладення сторони набувають взаємних прав та обовязків стовно його предмету. У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно достатті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. На підставі ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У відповідності до ч.2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Судом встановлено, що 01.02.2018 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Харківський завод будівельних сумішей» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №05/02-18, згідно якого продавець продає сухі будівельні суміші ТМ «ТОКАН» покупцю за ціною і номенклатурі згідно видаткових накладних, а покупець приймає товар і оплачує в порядку, передбаченому п. 3.1 договору. У відповідності до п.3.3 договору, оплата за кожну поставлену партію товару по окремій видатковій накладній повинна бути проведена покупцем протягом 7 календарних днів з дати отримання продукції по видатковій накладній, шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу підприємства або через відділення банку на безготівковий розрахунковий рахунок продавця. Згідно поданої позивачем видаткової накладної №39 від 01 лютого 2018 року, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Харківський завод будівельних сумішей» передало [PERSON] замовлення на загальну суму 35588, 00 грн., а останній його отримав, про що свідчить підпис відповідача у відповідній графі накладної. \~ \~ \~ \~Станом на момент подання позову, відповідачем не оплачена продана йому продукція. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки в обумовлений договором строк відповідач не здійснив оплату товару, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем у спростування наданих позивачем доказів про укладання договору купівлі-продажу, суми боргу жодного доказу суду не надано. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, примусове виконання обовязку в натурі є способом захисту цивільних прав та інтересів. Аналізуючи наведене суд встановив, що право позивача є порушеним та підлягає захисту в судовому порядку. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ч.1ст.141 ЦПК України, слід стягнути понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved