Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» (далі по тексту рішення - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У березні 2014 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом (а.с. 50-55) про визнання кредитного договору розірваним з 18 вересня 2013 року. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2014 року (а.с. 77) позови були об'єднані в одне провадження. Представник позивача Шух С.В. позов Банку підтримав; проти зустрічного позову заперечував. Суду пояснив, що 10 вересня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, за яким [PERSON] отримала 564 200,00 грн. на придбання житлової нерухомості на строк до 09 березня 2032 року під 16,8 % річних. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує. Станом на 22 січня 2014 року загальна заборгованість по кредитному договору становить 643 947,59 грн. У задоволенні зустрічного позову представник Шух С.В. просив відмовити, оскільки посилання [PERSON] на фактичне розірвання кредитного договору внаслідок ухвалення судового рішення про дострокове стягнення суми отриманого кредиту з поручителя не грунтується на законі та не відповідає обставинам справи. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 524/5102/13ц було скасоване рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2013 року в частині позову Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, і у позові відмовлено через недотримання Банком передбаченої кредитним договором процедури направлення позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту. Представник [PERSON] просив суд закрити провадження у справі за позовом Банку до [PERSON], оскільки, на його думку, є таке, що набрало законної сили, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2013 року у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором. На думку представника, задоволення нового позову Банку призведе до подвійного стягнення заборгованості, що є неприпустимим. Зустрічний позов [PERSON] представник [PERSON] підтримав і пояснив, що стягнувши достроково всю суму за кредитним договором з поручителя [PERSON], Банк фактично розірвав кредитний договір. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 10 вересня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №155/2012-ф в сумі 564 200,00 грн. для придбання житлової нерухомості строком до 09 вересня 2032 року, під 16,8% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 10 вересня 2012 року було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору. Через неналежне виконання зобов'язань утворилась заборгованість, яка станом на 01 червня 2013 року становила 582 792,47 грн. і складалася із заборгованості по кредиту в сумі 563 904,80 грн. та заборгованості за несплаченими процентами в сумі 18 887,67 грн. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2013 року було задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 582 792,47 грн., розрахованої станом на 01 червня 2013 року. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2013 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2013 року було скасовано в частині позовних вимог до [PERSON], і у позові про стягнення заборгованості з неї було відмовлено (а.с. 65-67). Рішення районного суду в частині задоволення позову до поручителя [PERSON] було залишено без змін. Як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду Полтавської області, підставою для відмови у позові до [PERSON] було недотримання Банком умов пункту 4.2.4. кредитного договору про направлення письмової вимоги позичальнику про дострокове виконання ним своїх зобов'язань. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 липня 2013 року поручителем [PERSON] залишається на даний час фактично не виконаним. 03 грудня 2013 року Банк надіслав [PERSON] письмову претензію про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору (а.с. 37-38) та надав суду докази отримання претензії відповідачкою 17 грудня 2013 року (а.с. 39). Станом на 22 січня 2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 643 947,59 грн., з яких строкова заборгованість за кредитом - 559 331,30 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 4 573,50 грн., заборгованість за процентами поточна - 5 802,90 грн., прострочена заборгованість за процентами - 74 239,89 грн. Вирішуючи спір, суд виходить із положень статтей 525, 526 ЦК України про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із статтею 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Пунктом 4.2.4. кредитного договору визначено право банку вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов'язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день). При цьому, вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору направляються позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі…Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Стаття 598 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що зобов'язання [PERSON] перед Банком залишаються невиконаними. Рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості з іншого солідарного боржника - поручителя [PERSON] - не є законною підставою для фактичного припинення кредитного договору та не створює для кредитора законних перешкод вимагати стягнення заборгованості від позичальника. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: approved