Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У лютому 2018 року ПАТ «Сбербанк» в особі представника позивача [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за заявою-договором №26201000636906/980/Р в розмірі 164\~858,52 грн. та суму сплаченого судового збору, посилаючись на те, що банк 22.07.2013 року відкрив [PERSON] картковий рахунок №26255001636906/980 та встановив кредитний ліміт в сумі 250\~000 грн. Відповідач не виконала взяті на себе зобовязання і станом на 24.01.2018 року заборгованість складає 164\~858,52 грн., у звязку з цим позивач був змушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. Суд,\~дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.07.2013 року між Публічним акціонерним банком «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником всіх прав та зобовязань якого на підставі зареєстрованих змін до Статуту від 26.11.2015 року є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та [PERSON] був укладений договір №26201000636906/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Лояльний»/»Зарплатний плюс» в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до якого банк відкрив [PERSON] 22.07.2013 року картковий рахунок №26255001636906/980 в національній валюті України, видав відповідачу кредитну картку та встановив кредитний ліміт в сумі 250\~000 грн. За розрахунком заборгованості за договором №26201000636906/980/Р від 19.07.2013 року,укладеного між ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] вбачається, що відповідач станом на 24 січня 2018 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 164\~858,52 грн. Оскільки ПАТ «Сбербанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 02 лютого 2018 року, позовна заява датована 25 січням 2018 року, вона подана зі спливом трирічного строку. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс 16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зіст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В домовленості сторін збільшення строку позовної давності не було. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15, що в силу вимог ч.2\~ст.360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті266, частини другої статті258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З розрахунків заборгованості за договором №26201000636906/980/Р від 19.07.2013 року, укладеного між банком та відповідачкою вбачаєтьс наступне. Відповідно до виписки по особовим рахункам з 22.07.2013 року по 24.01.2018 року, останнє надходження готівки здійснено 29.08.2014 року в сумі 382,36 грн. (а.с.7-20). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 17.02.2014 року по 11.12.2018 року, останнє надходження готівки здійснено 16.12.2014 року в сумі 135,10 грн. (а.с.21). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 16.07.2014 року по 11.12.2017 року, останнє надходження готівки здійснено 11.08.2014 року в сумі 907,88 грн. (а.с.22). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 17.04.2014 року по 11.12.2017 року, останнє надходження готівки здійснено 25.04.2014 року в сумі 413,80 грн. (а.с.23-24). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 22.07.2013 року по 17.03.2015 року, останнє надходження готівки здійснено 11.08.2014 року в сумі 18729,10 грн. (а.с.25-26). До суду за захистом порушеного права банк звернувся 25.01.2018 року, тобто на час звернення позивача до суду пройшло більше ніж три роки з часу здійснення останнього платежу. Позивач в своєму позові не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому вважаю, що у задоволенні позову необхідно відмовити за пропуском трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 126 ЦПК України, що визначає наслідки пропущення процесуальних строків , право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, строк позовної давності згідно наданих документів сплинув 16.12.2017 року, проте позивач звернувся до суду 25.01.2018 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed