Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтувала тим, що є співвласником квартири за вищевказаною адресою. Іншими співвласниками є її чоловік [PERSON] та дві дочки - [PERSON], [PERSON] Відповідач доводиться їй онуком і з 2003 року в квартирі не проживає, нею не користується та участі в її утриманні не приймає. Його реєстрація в цьому житлі створює додаткові витрати по сплаті комунальних послуг і позбавляє її можливості оформити субсидію, тим самим створює перешкоди у здійсненні права власності. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач відмовляється з мотивів перебування за кордоном і браком часу. Позивач в канцелярію суду подала заяву про підтримання позову і розгляд справи за її відсутності. Висловила згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.09.2009 року серії [NUMBER] вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Копіями будинкової книги і довідки Любомльської міської ради від 12.07.2018 року стверджено, що у цій квартирі зареєстровані три її співвласники - позивач, її чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та онук позивача [PERSON], який як стверджено довідкою міської ради за цією адресою з 2003 року не проживає. Відповідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У справі встановлено, що позивач є співвласником спірного житла. Відповідач у ньому не проживає без поважних причин уже понад п'ятнадцяти років. При цьому він вибув із квартири за власним волевиявленням і поважність причин його непроживання в житлі під час розгляду позову не доведена. Перешкоди для вселення відповідача в квартиру упродовж цього періоду були відсутні, оскільки інше по справі не встановлено. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved