Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а мати є [PERSON] , яка померла [INFO] , після якої за рішенням виконкому Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради №432 від 26 жовтня 2012 року, опікуном малолітньої дитини призначена [PERSON] , яка є рідною тіткою дитини, з визначенням місця проживання дитини разом із нею, та за рішенням виконкому Бабушкінської районної у місті Дніпрі ради №209 від 25 травня 2012 року дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, враховуючи, що батько дитини - [PERSON] , на той час перебував під слідством та утриманням і доглядом дитини не займався та не піклувався про неї. Наразі дитина проживає разом із позивачем, батько дитини вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2012 року визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.115 КК України, та засуджений до 10 років позбавлення волі і відбуває покарання у ДУ Криворізькій виправній колонії (№80), внаслідок чого позивач самостійно опікується дитиною [PERSON] , утримує її за власний рахунок, без матеріальної підтримки її батька [PERSON] . Таким чином відповідач батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не контактує з дитиною взагалі, не спілкується з нею, не утримує та не виховує дитину, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим місцем його перебування. Представник третьої особи, на виконання вимог ст.179 ЦПК України, письмових пояснень не надавав, однак 13 серпня 2021 року на адресу суду надіслав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . З відкриттям провадження за ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сліщенка Ю.Г. від 17 квітня 2020 року, за ухвалою судді Яковлева Д.О. від 30 липня 2020 року у загальному позовному провадженні та за ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 02 лютого 2021 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з потребою у витребуванні доказів. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судове засідання 09 грудня 2021 року сторони не з`явились, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, однак 09 грудня 2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у повному обсязі, з можливістю ухвалення заочного рішення судом, що узгоджується з її поясненнями по суті спору, наданими в судовому засіданні 01 листопада 2021 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09 грудня 2021 року не прибув, про причини своєї неявки не повідомив, однак засобами поштового зв`язку 04 та 17 листопада 2021 року на адресу суду направив заяви про повне визнання позовних вимог, в яких також просив розглядати справу у його відсутності Представник третьої особи в судове засідання 09 грудня 2021 року не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, однак в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні 01 листопада 2021 року, зазначила, що підтримує позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , дане питання також розглядалось на комісії, однак вирішено не було, оскільки відповідач знаходився у місцях позбавлення волі, але 05 липня 2021 року він прийшов до органу опіки та написав заяву про відмову від батьківських прав, тоді і була заслухана дитина [PERSON] , яка повідомила, що не хоче проживати разом із батьком, на підставі чого представник просила ухвалити рішення, яке відповідатиме інтересам дитини та проти позбавлення відповідача його батьківських прав відносно [PERSON] не заперечувала. Також в судовому засіданні 01 листопада 2021 року судом заслухані свідки [PERSON] та [PERSON] , який є братом [PERSON] , які пояснили, що [PERSON] ніколи не виконував батьківські обов`язки, бив їх матір, долею [PERSON] не цікавився і не утримував її, внаслідок чого вдома ніколи не було поїсти, постійно вживав алкогольні напої, влаштовував бійки, був агресивним і коли звільнився з місць позбавлення волі також не став виконувати батьківські обов`язки, навіть не спілкується з меншою дитиною [PERSON] . Також свідок [PERSON] зазначила, що ніколи не хоче проживати разом із батьком, не спілкується з ним, він не приймає участі у її вихованні та утриманні, а позивач [PERSON] стала їй матір`ю, з якою вона проживає і донині, проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Враховуючи, що в судове засідання 09 грудня 2021 року сторони не з`явились, висловивши свої думки по суті спору як раніше усно, так і в поданих заявах, суд, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засіданні 09 грудня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здйснює. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що батьками народженої [INFO] [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вчинено актовий запис № 387 та 17 квітня 2007 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , долучене до матеріалів справи в копії (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим23 березня 2012 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області серії [NUMBER] , долученого до матеріалів справи в копії (а.с.23). 25 травня 2012 року рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради №209 дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування(а.с.13). 26 жовтня 2012 року рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради №432 [PERSON] , 1964 року народження, призначено опікуном над дитиною [PERSON] , [INFO] , та визначено місце проживання дитини з опікуном за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12). В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати разом із тіткою [PERSON] , сестрою матері дитини, за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується з інформацією, наданою позивачем про її фактичне місце проживання у довідці №10094 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб(а.с.30). Також факт проживання дитини разом із позивачем у справі підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним членів комісії [PERSON] , [PERSON] 10 січня 2019 року, засвідченими підписом начальника управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті ради Ровної В.Д. (а.с.27). Цими ж письмовими документами встановлено і підтверджується факт непроживання разом із дитиною її батька [PERSON] - відповідача у справі, при цьому судом встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2012 року останнього визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.115 КК України, та засуджений до 10 років позбавлення волі (а.с.14-16) та він відбував покарання у ДУ Жовтоводській виправній колонії (№26) з 14 грудня 2012 (а.с.17), а з 26 серпня 2020 року - у Криворізькій виправній колонії (№80) (а.с.93). З пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що жодного разу відповідач не привітав дитину з днем народження, до того, як його засудили до позбавлення волі вів асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, з дитиною зв`язок не підтримує, не цікавиться її життям взагалі, аліменти на утримання доньки не сплачує, а з тіткою у неї гарні стосунки, вона піклується про неї, допомагає робити уроки, купує всі необхідні речі, не зважаючи на маленький розмір її заробітної платні, яку вона отримує у КП «Дніпровський елестротранспорт», працюючи кондуктором громадського транспорту, що узгоджується з довідкою про доходи [PERSON] за 2019 рік(а.с.32). Також судом встановлено, що виключно позивач виконує обов`язки опікуна, як батьківські, з виховання, піклування, розвитку, утримання [PERSON] , що підтверджується характеристикою з місця роботи [PERSON] , виданої за №98 24 вересня 2020 року, характеристикою з місця навчання [PERSON] , [INFO] , КЗО «Середня загальноосвітня школа №112» ДМР, сукупно з показаннями свідка [PERSON] (а.с.29,31). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Так, адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради 04 серпня 2021 року складено висновок №4/3-82 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , який долучений до матеріалів справи (а.с.118-120). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на опікуна [PERSON] , враховуючи при цьому смерть матері дитини та відсутність опікування дитиною батьком, відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач з дитиною не проживає вже тривалий час, не спілкується з дитиною навість після звільнення з місць позбавлення волі, у вихованні, розвитку та лікуванні участі не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає, що встановлено в судовому засіданні. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно її доньки.

Outcome: approved