Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації у звязку із порушенням строків її виплати, три відсотка річних та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що в період з 05.01.2011р. по теперішній час працює в структурному підрозділі Молокозавод ПАТ «Азовзагальмаш» на посаді майстра зміни, де їй з липня 2014 року не в повному обсязі виплачують заробітну плату. Сума заборгованості по заробітній платі складає 10 059,41 грн. Також вказує, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» має сплатити додатково передбачену законом компенсацію, розмір якої за розрахунком позивача складає 4818,55 грн. Також за неправомірне користування грошовими коштами позивачем відповідно до вимог статті 625 ЦК України було нараховано 3% річних. та моральна шкода в сумі 3000,00 грн. У ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2016 року в розмірі 14 752 грн. 00 коп., із розрахунком розміру інфляції 5 910 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 420,00 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. В судове засідання представник позивача надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі та проводити розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково та підтвердив, що існує заборгованість підприємства із заробітної плати перед позивачем за період роботи з вересня 2014 року по січень 2016 року в розмірі 14 754,48 грн.. Іншу частину позовних вимог не визнав. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період з 05.01.2011 року по теперішній час працює у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-2851 від 22.02.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з вересня 2014 року по січень 2016р. становить 14 754,48 грн., що також підтверджується відповідачем у письмових запереченнях. Зазначена сума заборгованості є обґрунтованою, оскільки також підтверджується розрахунковими листами, представленими позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказаний принцип диспозитивності, який не дозволяє суду вийти за межі позовних, суд вважає обґрунтованим та підтвердженим належними доказами заявлену позивачем суму заборгованості по заробітні платі за період з вересня 2014 року по січень 2016 року в розмірі 14 752 грн. 00 коп. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується розрахунковими листами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 752 грн. 00 коп. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 5 910 грн. 00 коп. суд керується наступним. Судом було встановлено, що відповідач по сьогоднішній день має заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період роботи позивача з вересня 2014 року по січень 2016р. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд не приймає доводи відповідача щодо звільнення від обовязку проводити компенсацію доходів у випадку простою підприємства, оскільки положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» таких обмежень не містять та прямо зобовязують підприємство здійснювати компенсацію доходів незалежно від режиму праці підприємства та періоду простою. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має безумовний обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку. В представленому позивачем розрахунку до позову зазначені положення Порядку дотримані не були. При перевірці правильності нарахування компенсаційних виплат суд виходить із довідки відповідача №238/ро-2851 від 22.02.2016 року, в якій відображено розмір та місяць виникнення заборгованості по заробітній платі. З урахуванням визначеного Держкомстатом України індексу споживчих цін за період з жовтня 2014 року по день ухвалення рішення за підрахунком суду розмір компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати становить: - за вересень 2014 року 457,27 грн. (834,56 грн. х 102,40% х101,90% х103,00% х103,10% х105,30% х110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за жовтень 2014 року 3,64 грн. (7,12 грн. х 101,90% х 103,00% х103,10% х105,30% х110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за листопад 2014 року 381,23 грн. (788,55 грн. х 103,00% х103,10% х105,30% х110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за грудень 2014 року 333,87грн. (758,37 грн. х 103,10% х105,30% х110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за січень 2015 року 484,52 грн. (1 220,64 грн. х 105,30% х110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за лютий 2015 року 312,30 грн. (956,15 грн. х 110,80% х114,00% х102,20% х100,40% х 99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за березень 2015 року 196,36 грн. (995,17 грн. х 114,00% х 102,20% х100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за квітень 2015 року 41,55 грн. (826,40 грн. х 102,20% х 100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%). - за травень 2015 року 21,45 грн. (775,24 грн. х 100,40% х99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за червень 2015 року 20,57 грн. (872,40 грн. х 99,00% х99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за липень 2015 року 38,00 грн. (1120,40 грн. х 99,20% х102,30% х98,70% х102,00% х 100,70% х100,90% х99,60%); - за серпень 2015 року - 38,21 грн. (904,41 грн. х 102,30% х98,70% х102,00% х100,70% х 100,90% х99,60%); - за вересень 2015 року - 19,21 грн. (1020,67 грн. х 98,70% х102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за жовтень 2015 року - 39,80 грн. (1234,52 грн. х 102,00% х100,70% х100,90% х99,60%); - за листопад 2015 року - 14,26 грн. (1188,87 грн. х 100,70% х100,90% х99,60%); - за грудень 2015 року - 6,21 грн. (1251,01 грн. х 100,90% х99,60%); Всього загальна сума компенсації за період несвоєчасної виплати з вересня 2014 року по грудень 2015 року становить 2 408,45 грн. (457,27 грн. + 3,64 грн. + 381,23 грн. + 333,87 грн. + 484,52 грн. + 312,30 грн. + 196,36 грн. + 41,55 грн. + 21,45 грн. + 20,57 грн. + 38,00 грн. + 38,21 грн. + 19,21 грн. + 39,80 грн. + 14,26 грн. + 6,21 грн.) У звязку із цим, суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 2 408,45 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку. Стосовно вимог позивача про стягнення 3% річних за несвоєчасну виплату заробітної плати та користування грошовими коштами суд відзначає наступне. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 9 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Спеціальним нормативним правовим актом Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати», а також Законом України «Про оплату праці» (стаття 34) встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Згідно розяснень, викладених Верховним судом України в листі від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», було відзначено, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо). Оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства, а не нормами Цивільного кодексу України, тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних не ґрунтуються на вимогах закону та в їх задоволені слід відмовити. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 3 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, а також наявність на утриманні позивача сина, який навчається на денному відділені у Маріупольському коледжі ДВНЗ «ПДТУ», приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 700 грн. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial