Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У лютому 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11239294000. Відповідно до умов укладеного кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 13000 доларів США на строк до 25.10.2017 року, зі сплатою 13,% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 200,00 дол. США 05 числа кожного місяця. 29.01.2009 року між банком і [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до якої було змінено розмір ануїтетних платежів. 25.11.2009 року між банком і [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, відповідно до якої було знову змінено розмір ануїтетних платежів. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] було укладено договір поруки №11239294000/П від 25.10.2007р., згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань по кредитному договору у солідарному порядку. [PERSON] умови кредитного договору не виконує, погашення кредиту не здійснює. 14.12.2016 року на адресу відповідачів банк направив вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 06.02.2017 рік вони залишені без задоволення. Таким чином, станом на 06.02.2017 рік заборгованість за кредитним договором становить 3771,69 дол. США, яка складається з: 3362,07 дол. США - кредитна заборгованість, в т.ч. прострочена заборгованість з липня 2016р. - 1470,51 дол. США; 409,62 дол. США - заборгованість по процентам. Відповідно до п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит, та/або комісій,відповідач сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Заборгованість відповідачів за пенею станом на 06.02.2017р. становить 4053,56 грн. Позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість за кредитним договором заборгованість за кредитом і процентами в сумі 3771,69 дол. США, заборгованість за пенею у розмірі 4053,56 грн. та понесені ними судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 31.05.2017р. (а.с.153 т.1) вказану вище цивільну справу було об'єднано в одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх позовних вимог (а.с.115-116 т.1) [PERSON] посилається на те, що ним дійсно 25.10.2007 року був укладений з ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки, за яким він зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх своїх зобов'язань, що виникають з договору про надання споживчого кредиту №11239294000 від 25.10.2007р. Відповідно до п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій. Відповідно до п. 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, в наслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами, та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями, та/або укладання поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. За умовами п.1.2.2 кредитного договору від 25.10.2007р. позичальник зобов'язалася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 200,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може бути змінений у випадку зміни процентної ставки згідно з п.1.3.1, 10.2 цього договору. Як йому стало відомо, між банком і [PERSON] були укладені дві додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту, якими були внесені зміни до п.1.2.2 про зміну розміру ануїтетних платежів. Внаслідок внесення цих змін відбулося збільшення ануїтетних платежів до 227,00 дол. США., що призвело до збільшення розміру його відповідальності. Додаткові угоди були укладені без його згоди. Посилаючись на ч.1 ст. 559 ЦК України відповідач просить визнати договір поруки, укладений між ним і банком 25.10.2007 року припиненим. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві. Просить їх задовольнити. Проти позову [PERSON] надіслав письмові заперечення (а.с.6-12 т.2), в яких вказує на те, що відповідно п.1.1 договору поруки від 25.10.2007р. поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли по договору про надання споживчого кредиту №11239294000, як існуючих в теперішній час так і тих, що могли виникнути в майбутньому. А тому у випадку зміни в подальшому умов кредитного договору поручитель підписанням договору поруки підтвердив свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Тобто сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладання сторонами угод щодо внесення змін. Також поручителем не доведено, що мали місце обставини збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом зміни основного зобов'язання без його згоди. Внаслідок укладання додаткових угод з позичальником, обсяг його відповідальності не збільшився, оскільки додатковими угодами не збільшувалися ні строк кредитування, ні процентна ставка за кредитом. В даному випадку було змінено розмір ануїтетних платежів за договором. Загалом же сума повернення кредитних коштів та строк кредитування залишилися без змін. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.39 т.2). Причини неявки не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Надіслав заяву про відкладення розгляду справи через участь його в іншому судовому засіданні. Однак до вказаної заяви ним не долучено жодного документу, який підтверджує його повноваження як представника відповідача у цій справі. Відповідач [PERSON] подала суду заяву про визнання фальшивими подані позивачем докази, а саме: - виписки та кредитних документів по рахунку [NUMBER], оскільки позивачем не надано фінансових документів, які б підтверджували факт здійснення фінансової операції щодо перерахування коштів в іноземній валюті на валютний поточний рахунок відповідача; - вимоги банку від 14.12.2016р. за вих. №30-12/36854 та №30-12/36855, оскільки вони підписані представником банку [PERSON], але довіреності представника до них не долучено; -довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, оскільки заборгованість розрахована провідним фахівцем [PERSON], але підпис цієї особи відсутній. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову банку до нього, як до поручителя за кредитним договором, заперечує з підстав, викладених в позовній заяві про визнання договору поруки припиненим. Просить відмовити у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», задовольнити позов [PERSON], визнати договір поруки, укладений між ним і банком 25.10.2007 року, припиненим. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. За статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, у тому числі виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів кредитної справи ( а.с. 194-278 т.1) 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11239294000 (а.с.227-235 т.1). Відповідно до умов укладеного кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 13000 доларів США на строк до 25.10.2017 року, зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом. Пунктом 8.1 кредитного договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Відповідно до п. 1.2.2 цього договору ( третій абзац) позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 200,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки згідно з п.1.3.1, п.10.2 цього договору. В договорі визначено, що «ануїтетний платіж» - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цим договором. «День сплати ануїтетного платежу» - це 5 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Порядок погашення, а саме щомісячне визначення строкової суми основного боргу і строкових процентів, встановлено в додатку №1 до договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (далі Графік)» (а.с.232-234 т.1). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] було укладено договір поруки №11239294000/П від 25.10.2007р. (а.с.236 т.1), згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у повному обсязі, в солідарному порядку за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту від 25.10.2007 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного дгвоору. Пунктом 2.1 договору поруки встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 29.01.2009 року між банком і [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 25.10.2009 року (а.с.267 т.1), за якою третій абзац п.1.2.2 кредитного договору викладено в іншій редакції, змінено розмір і строки сплати ануїтетних платежів. Зокрема встановлено, що з 05.02.2009р. по 05.07.2009р. позичальник сплачує банку проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 134,02 дол. США, а з 05.08.2009р. по 05.10.2016р. - сплачує суму кредиту і проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 200,00 дол. США, з 05.11.2016р. по 05.09.2017р. - суму кредиту і проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 220,00 дол. США. Останній ануїтетний платіж сплачується 05.10.2017р. у сумі 134,69 дол. США. 25.11.2009 року між банком і [PERSON] була укладена додаткова угода №2 ( а.с.273 т.1) до кредитного договору від 25.10.2009 року (а.с.267 т.1), за якою сторони домовилися про зміну розміру ануїтетних платежів за договором і визначили, що позичальник сплачує суму кредиту і проценти у період з 07.12.2009р. по 05.05.2010р. у розмірі 130,98 дол. США, у період з 07.06.2010р. по 05.10.2016р. - 207,00 дол. США, у період з 07.11.2016р. до кінця терміну дії договору у розмірі 227,00 дол. США. Додатковою угодою також був погоджений новий «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що є Додатком №1/1 до додаткової угоди ( а.с.274-278 т.1). Позичальник [PERSON] останнє погашення кредиту здійснила у травні 2016 року. Станом на 06.02.2017 рік заборгованість за кредитним договором становить 3771,69 дол. США, яка складається з: 3362,07 дол. США - кредитна заборгованість, в т.ч. прострочена заборгованість з липня 2016р. - 1470,51 дол. США; 409,62 дол. США - заборгованість по процентам. За прострочення сплати кредиту банком нарахована пеня за період з 08.07.2016р. по 06.02.2017р. у сумі 3275,89 грн., за прострочення сплати процентів - 777,67 грн., всього 4053,56 грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Таким чином, судом встановлено, що позичальник [PERSON] умови договору про надання споживчого кредиту належним чином не виконувала, з червня 2016 року припинила вносити ануїтетні платежі на погашення кредиту, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість за кредитом. За таких підстав, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, а також пені за прострочення виконання зобов'язання., а тому позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що подані позивачем докази виписка та кредитні документи по рахунку [NUMBER], вимоги банку від 14.12.2016р. за вих. №30-12/36854 та №30-12/36855, довідка-розрахунок заборгованості за кредитом є фальшивими є безпідставними і спростовуються наданою позивачем копією кредитної справи [PERSON] за цим договором. Що стосується позовних вимог банку до поручителя, то суд приходить до такого. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Такий правовий висновок щодо припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України висловлений в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15. Так, судом встановлено, що між банком і позичальником були укладені дві додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту від 25.10.2009р. Додатковою угодою №1 від 29.01.2009 року (а.с.267 т.1), зокрема, було встановлено, що з 05.02.2009р. по 05.07.2009р. позичальник сплачує банку тільки проценти на суму несплаченого кредиту у розмірі 134,02 дол. США (ануїтет ний платіж), сплата основної суми кредиту у цей період не здійснюється. А з 05.11.2016р. по 05.09.2017р. позичальник сплачує суму кредиту і проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 220,00 дол. США. Додатковою угодою №2 від 25.11.2009 року (273 т.1) були внесені зміни розміру ануїтетних платежів, зокрема встановлено, у період з 07.12.2009р. по 05.05.2010р. позичальник сплачує ануїтетні платежі у розмірі 130,98 дол. США, тобто позичальник сплачує банку тільки проценти на суму несплаченого кредит, сплата основної суми кредиту у цей період не здійснюється. У період з 07.06.2010р. по 05.10.2016р. позичальник сплачує ануїтетні платежі у розмірі 207,00 дол. США, у період з 07.11.2016р. до кінця терміну дії договору у розмірі 227,00 дол. США. Додатковою угодою також був погоджений новий «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» ( Додатк №1/1, а.с.274-278 т.1). Відповідно до ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, внаслідок укладення додаткових угод, банк надав позичальнику відстрочку сплати строкової суми основного боргу у період з 05.02.2009р. по 05.07.2009р. і з 07.12.2009р. по 05.05.2010р., тобто були скорочені терміни повернення кредиту. Внаслідок скорочення термінів повернення кредиту, зросла сума ануїтетних платежів до 227 дол. США. За умовами основного договору «ануїтетний платіж» - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цим договором. Як вбачається з Додатку №1 до кредитного договору від 25.10.2009р. і Додатку №1/1 до додаткової угоди №2 від 25.11.2009р., внаслідок скорочення термінів повернення основної суми кредиту (строкових сум основного боргу) зросла сукупна вартість кредиту, а саме зросла сума строкових процентів на 1092,15 дол.США., які є складовою ануїтетного платежу, і як слідство, внаслідок збільшення розміру ануїтетних платежів за основним договором збільшився обсяг відповідальності поручителя за договором. Разом з тим, у пункті 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту зазначено, що розмір ануїтетного платежу може змінитися тільки у випадку зміни процентної ставки згідно з п.п.1.3.1,10.2 договору. Відповідно до п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій. Таким чином, судом встановлено, що додатковими угодами до договору про надання споживчого кредиту були внесені зміни до основного договору без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. У пункті 22 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012р., судам роз'яснено,що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] необхідно відмовити, і задовольнити позовні вимоги відповідача [PERSON] про припинення договору поруки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 грн., з відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial