Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON], такою що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.11.1998 року. Відповідач [PERSON] є її дочкою, тому з 2011 року була зареєстрована в її будинку, але фактично з 2012 року не проживає, оскільки виїхала за кордон. Добровільно знятися з реєстрації не бажає, домовленості між ними щодо збереження за відповідачем житла не було. Через реєстрацію відповідача позивач не має змоги оформити субсидію на оплату комунальних послуг, а тому звернулася до суду за захистом свого цивільного права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала (а.с.18,24). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується даними копії договору купівлі-продажу від 14.11.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №1794, даними копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144088051 від 06.11.2018 року (а.с. 6,12). Згідно з даними копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача по [ADDRESS] даних копії будинкової книги відповідач [PERSON], дочка позивача, зареєстрована в будинку позивача, але не проживає з 2012 року (а.с.7-10,11). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Оскільки відповідач була членом сім'ї позивача, близько шести років не проживає у вказаному будинку, дані обставини відповідачем не заперечуються, ніким не спростовані, тому у своїй сукупності дають підстави для суду для задоволення позовних вимог про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved