Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON]. звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому поставлено питання про: - скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі - Концерн РРТ) від 12.11.2014 №94/ок «Про припинення трудового договору (контракту); - поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Концерну РРТ; - зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві: щомісячну премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 р. в сумі 9502,98 грн.; премію в сумі 4035,00 грн. до Дня Незалежності України; премію в сумі 4035,00 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку; вихідну допомогу в розмірі 16430,62 грн.; - стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних останньому сум при звільненні по день фактичного розрахунку, та середній заробіток за час вимушеного прогулу, з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 994,50 грн.; - стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 12.11.2014 р. був звільнений з посади провідного юрисконсульта юридичного відділу Концерну РРТ згідно до наказу №94/ок у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Проведення скорочення можливе лише за умови попередньої згодою профспілкового органу за положеннями ст. 43 КЗпП України. Проте, Професійна спілка Концерну РРТ, яка була створена на підприємстві, відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, про що листом від 21.11.2014 р. за №96 повідомила генерального директора Концерну РРТ. Крім того, позивач посилався на ухвал Тельманівського районного суду Донецької області від 14.07.2014 р. та від 17.07.2014 р. у справі №246/796/14 генеральному директору Концерну РРТ [PERSON] було заборонено самостійно затверджувати штатний розпис і встановлювати чисельність, у т.ч. приймати на роботу та звільняти, працівників Концерну РРТ. Також позивач посилався на те, що оскільки він є депутатом Олевської районної ради Житомирської області, то місцева рада мала бути повідомлена не менш ніж за 15 днів до його звільнення на підставі Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Позивач стверджував, що відповідачем зменшено йому розмір щомісячної премії, яка передбачена колективним договором. А саме, позивач вказував на неправомірність зменшення розміру належної йому згідно п.5.12 Колдоговору у жовтні 2014 р. зі 100% до 50%, а у листопаді 2014 р. зазначена премія була взагалі відсутня. Крім того, з посиланням на п.5.17 Колдоговору зазначав про своє право на отримання премій до Дня Незалежності України та до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку. Отже, у зв'язку з незаконним звільненням, у відповідності до ст.ст. 116, 117 КЗпП України позивач стверджував про необхідність стягнення на його користь вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та у відповідності до ст.237-1 КЗпП України моральної шкоди, яка полягає у незаконному позбавленні права позивача на працю, моральних страждань у зв'язку з обмеженням в засобах для забезпечення належного рівня життя сім'ї, а отже - втратою душевного спокою і постійним перебуванням у роздратованому стані. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях. Так, у письмових запереченнях відповідач вказував на те, що звільнення відповідача цілком відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, проводилися консультації з Первинною профспілковою організацією Концерну РРТ, якій листом від 08.08.2014 р. за вих.№3975/1 (за три місяці до запланованих звільнень) було направлено лист з повідомленням про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ осіб, яких це стосувалось. Також, 23.10.2014 р. Первинній профспілковій організації Концерну РРТ за допомогою кур'єрської доставки було направлено подання №5024/1-08 про надання згоди на скорочення [PERSON] (повідомлення отримано адресатом 24.10.2014 р.). Проте, у встановлений згідно вимог ст.43 КЗпП України строк, який сплинув 10.11.2014 р., про прийняте рішення адміністрацію Концерну РРТ повідомлено не було, тому є підстави вважати що надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем. Стосовно посилань на ухвали Тельманівського районного суду Донецької області від 14.07.2014 р. та від 17.07.2014 р. у справі №246/796/14, відповідач вказував, що 14.10.2014 р. Концерн РРТ визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12014100100010493, яке розслідується за фактом протидії законній господарській діяльності підприємства, а саме - заступником директора [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.206 КК України. Щодо тверджень про порушення відповідачем вимог Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», то відповідач зазначав, що рішенням Конституційного суду України від 26.03.2002 р. у справі №6-рп/2002 визнано неконституційними положення ч.1 та ч.2 ст.28 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» в частині регулювання трудових прав депутатів місцевих рад. Стосовно вимоги про нарахування та виплату позивачеві премії за серпень-листопад 2014 р. відповідач вказував на те, що керівник Концерну РРТ скористався своїм правом, визначеним у п.10 Додатку №4 до колективного договору, та визначав розмір преміювання працівників, у т.ч. позивача, з урахуванням особистого вкладу кожного у загальні результати роботи та стану виконання посадових обов'язків. Таким чином, встановлені позивачеві премії за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 р. були нараховані позивачеві та виплачені. Щодо вимоги про преміювання до Дня Незалежності України та до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку згідно п.5.17 колективного договору, то враховуючи відсутність трудового внеску позивача, який був фактично відсутній на роботі (у вересні 2014 р. 8 робочих дні перебував на лікарняному, а з 30.09.2014 по 11.11.2014 р. був відсторонений від роботи), тому враховуючи його трудовий внесок в роботу Концерну РРТ, підстави для здійснення преміювання до свят були відсутні. За таких обставин, відповідач стверджував про дотримання підприємством процедури скорочення посади позивача, а тому підстави для задоволення його вимог щодо поновлення на роботі, стягнення на користь позивача вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відсутні. Представник Первинної профспілкової організації Концерну РРТ в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.07.2013 р. до 12.11.2014 р. працював на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Концерну РРТ, що підтверджується копією його трудової книжки. В Концерні РРТ створена та діє Об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення, до складу якої входить первинна профспілкова організація Концерну РРТ, членом якої є позивач. 23.04.2014 р. на конференції трудового колективу Концерну РРТ був затверджений Колективний договір про взаємні обов'язки між адміністрацією Концерну РРТ та об'єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на 2014-2016 роки. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про заплановане вивільнення працівників, з зазначенням відповідних посад та прізвищ працівників, з проханням надати консультації щодо наступного вивільнення працівників Концерн РРТ повідомив завчасно та належним чином листом від 08.08.2014 року №3975/1 (підтвердження - поштові повідомлення, акт) - Первинну профспілкову організацію Концерну РРТ. 18.08.2014 р. Концерн РРТ повідомив позивача особисто під підпис про майбутнє скорочення, а також ознайомив з переліком вакантних посад. Наказом №94/ок від 12.11.2014 р. позивач був звільнений із посади провідного юрисконсульта юридичного відділу Концерну РРТ в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з позивачем з підстави, передбаченої п.1 ст. 40 Кодексу, могло бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету підприємства за результатами розгляду обґрунтованого письмового подання керівника підприємства у присутності позивача. Вимогами ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 23.04.2014 р. у справі №6-30цс14 зазначено, що звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог статей 43, 252 Кодексу законів про працю України, статті 41 Закону України від 15.09.1999 р. №1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним. Подання №5024/1-08 про надання згоди на скорочення [PERSON] на ім'я Первинної профспілкової організації Концерну РРТ було направлене 23.10.2014 р. (отримано - 24.10.2014 р.), що підтверджується матеріалами справи. Однак, по закінченню строку розгляду подання, визначеного ч.2 ст. 43 КЗпП України, та у встановлений ч.5 даної статті цього Кодексу 3-денний термін від профспілки не надійшло повідомлення про його розгляд, а тому відповідно до зазначеної норми трудового законодавства вважається, що така згода виборним органом первинної профспілкової організації була дана, що свідчить про відсутність порушень з боку адміністрації при звільненні позивача. Відповідь було надіслано листом Первинної профспілкової організації Концерну РРТ на ім'я генерального директора Концерну РРТ від 21.11.2014 р. №96 «Про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору». Отже, профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації Концерну РРТ розглянуто Подання Концерну РРТ №5024/1-08 від 23.10.2014 р. лише 21.11.2014 р., та про прийняте рішення щодо відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору із провідним юрисконсультом юридичного відділу Концерну РРТ [PERSON] відповідач був повідомлений після видання наказу про звільнення (12.11.2014 р.). При цьому, відмова Первинної профспілкової організації Концерну РРТ в наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем датована після спливу строку, установленого, зокрема, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім цього, встановлено та підтверджено, що відповідачем були виконані вимоги ст.49-4 КЗпП України щодо своєчасного повідомлення Первинної профспілкової організації Дирекції Концерну РРТ про заплановане вивільнення працівників, підстави таких дій, зазначення посад та прізвищ працівників, які планується скоротити, та було прохання надати пропозиції щодо проведення консультацій з цього питання. Однак, саме Первинною профспілковою організацією Дирекції Концерну РРТ не було вчинено за три місяці жодних дій, визначених законодавством, спрямованих на пошук заходів щодо соціального захисту членів профспілок, які вивільняються. Все вищевикладене дає суду підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати є похідними від вимоги про визнання незаконним звільнення, тому задоволенню не підлягають також. Щодо донарахування позивачеві вихідної допомоги та премій, суд зазначає наступне. Згідно п. п. 8-16 Порядку преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності, затвердженого 23.04.2014 р., розміри преміювання по показникам та додатковим показникам умов преміювання, з урахуванням впливу на кінцеві результати роботи структурного підрозділу та Концерну РРТ в цілому визначаються філіями Концерну РРТ та дирекцією Концерну РРТ самостійно у розмірах преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. Розміри преміювання можуть бути диференційовані за ознакою структурного підрозділу, видів виробництв, професійних груп в залежності від мети, завдань і спрямованості преміювання. Конкретний для кожного працівника розмір преміювання визначається директором філії (для філій Концерну РРТ), генеральним директором Концерну РРТ (для дирекції) на підставі рапортів начальників структурних підрозділів з урахуванням особистого вкладу працівника у загальні результати роботи та стану виконання ним посадових обов'язків: обсягів і якість виконуваних робіт, дотримання термінів виконання планових робіт та доручень, виконання позапланових та додаткових робіт, подання та відпрацювання ініціативних пропозицій щодо вдосконалення роботи з профільних питань та діяльності філії та Концерну в цілому, рівень професійної кваліфікації, дотримання трудової та виконавської дисципліни та ін. Розмір преміювання встановлюється у відсотках до основного розміру премії, та може перевищувати його не більше, як на 100 %, або зменшуватися до 50%. Сума премії кожному працівнику визначається шляхом множення суми нарахованої йому заробітної плати за фактично відпрацьований час у звітному місяці на розмір преміювання, визначений відповідно до п. 10 даного Порядку. До складу заробітної плати, на яку нараховується премія, належать нараховані працівникові у звітному місяці: оплата за тарифними ставками і (окладами), посадовими окладами; доплати та надбавки до тарифних ставок (окладів), посадових окладів: за суміщення посад (професій): за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт; за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника; за роботу в нічний час; за роботу у вечірній час, за роботу у важких і шкідливих умовах праці; за інтенсивність праці робітників; за роботу з ненормованим робочим днем водіям автотранспортних засобів; за виконання обов'язків щодо ведення військового обліку військовозобов'язаних і призовників та бронювання військовозобов'язаних; за науковий ступінь кандидата наук; за керівництво бригадою; за високі досягнення в праці; за високу професійну майстерність; за інтенсивність праці та особливий характер роботи; за виконання особливо важливої роботи (на певний термін її виконання); за класність водіям автотранспортних засобів; за роботу в умовах режимних обмежень; за виконання робіт з ремонту та технічного обслуговування автомобілів. За роботу у святкові, вихідні дні та надурочний час премія нараховується на одинарний оклад (тарифну ставку), посадовий оклад. Працівникам, які прийняті на роботу за сумісництвом (внутрішнім та зовнішнім), нарахування та виплата премії проводиться у відповідності з даним Порядком. Працівники, які у звітному місяці вчинили прогул, були відсутні на робочому місці понад 3-х годин без поважних причин, з'явилися на роботі у нетверезому вигляді, позбавляються премії повністю (на підставі раніше виданого наказу про застосування заходів дисциплінарного впливу). Працівники, на яких накладено дисциплінарне стягнення, можуть позбавлятися повністю або частково премії за підсумками місяця, в якому було виявлено порушення. Із Додатку №31.4 до розділу 5 «оплата праці» від 25.04.2014 вбачається, що з урахуванням трудового внеску кожного із працівників дирекції Концерну РРТ при наявності фінансової можливості в межах коштів визначеного та затвердженого фонду оплати праці проводиться разове преміювання з нагоди державних та професійних свят: Дня Конституції України в розмірі до 0,5 посадового окладу, тарифної ставки (окладу), але не менше ніж законодавчо встановлена мінімальна заробітна плата; Дня Незалежності України - в розмірі до одного посадового окладу, тарифної ставки (окладу); Дня працівника радіо, телебачення і зв'язку - в розмірі до одного посадового окладу, тарифної ставки (окладу). В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до розрахункових листків за вересень - листопад 2014 року, [PERSON] мав не повні відпрацьовані місяці, тобто, кількість фактично відпрацьованих ним днів значно менша за кількість днів, у які він повинен був виконувати свої трудові обов'язки. Тому, виходячи з викладеного, приймаючи до уваги те, що були враховані: сума нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьований час, обсяг виконаної роботи, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо порушення роботодавцем трудових прав працівника, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що підтверджень вимог про наявність підстав для заявленого відшкодування моральної шкоди відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed