Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] та знаття з даного автомобіля арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 31 серпня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER], відповідно до якого, він отримав у власність вказаний автомобіль, а відповідачу було виплачено вартість автомобіля в сумі 35000 грн., що підтверджується розпискою. Нотаріально сторони угоду не укладали у звязку із відсутністю грошових коштів. 31 серпня 2011 року [PERSON] видав на імя позивача довіреність на право керування зазначеним автомобілем. Після отримання довіреності позивач став користуватись автомобілем і вважав його своєю власністю, встановив авто магнітолу, сигналізацію, зробив ремонт. Також, згідно розписки, відповідач зобовязався при першій його вимозі укласти договір купівлі-продажу автомобіля. Восени 2014 року позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою нотаріально оформити договір купівлі-продажу автомобіля, між тим відповідач відмовляється укласти вказану угоду, що порушує права позивача. На підставі зазначеного просить задовольнити позовні вимоги. 24 травня 2016 року уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, зняти арешт з автомобіля Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява про визнання позовних вимог та можливість розгяду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON], [INFO], є громадянином України, що підтверджується наданою копією паспорта. Відповідно до листа територіального сервісного центру №1441 в м.Маріуполі № 31/5-1441-2211 від 18 серпня 2016 року, також листа територіального сервісного центру №1443 в м.Краматорська від 01 вересня 2016 року, спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON],[INFO]. Нотаріально оформленою довіреністю від 31 серпня 2011 року, [PERSON] , який діє на підставі довіреності від імені [PERSON], власника автомобіля ВАЗ 21101 ЗНГ, 2007 року випуску, обєм двигуна 1596, шасі (кузов, рама) № Y6L2110107L021534 ХТА21101071063006, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований РЕВ 17 МРВ м. Словянська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 17 липня 2007 року, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС №076005, уповноважив [PERSON] та [PERSON], керувати, розпоряджатись зазначеним транспортним засобом. Відповідно до розписки від 31 серпня 2011 року, громадянин [PERSON], ІПН [NUMBER], [NUMBER], виданого 07 лютого 1996 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, який проживає в [INFO], отримав від [PERSON], ІПН [NUMBER], [NUMBER], виданий 03 грудня 2002 року Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області, який зареєстрований в [INFO], грошові кошти в сумі 35000 грн. в рахунок продажу йому автомобіля [NUMBER]. Також, відповідно до розписки, [PERSON] зобовязався за першою вимогою [PERSON] укласти договір купівлі-продажу автомобіля та зняти його з автомобільного обліку. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з ст.ст. 202, 203, 204, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, як це передбачено ст. 207 ЦК України, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочини, що підлягають вчиненню в письмовій формі, згідно ст. 208 ЦК України, є такі, що укладаються між фізичними особами між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму. Підставою недійсності правочину, на підставі ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). З довіреності випливає, що вчиняючи правочин, сторони вчинили дію, спрямовану на набуття позивачем та припинення відповідачем права власності на автомобіль. Недійсність даного правочину законом прямо не передбачена. Правочин вчинено в письмовій формі і підписаний стороною, як це передбачено законом. Сторони досягли усіх істотних умов та виконали їх. Цей факт підтверджується тим, що довіреність видана з правом розпорядження, передоручення, та діє до її скасування. На підтвердження укладення угоди відповідач [PERSON]А фактично передав [PERSON] спріний автомобіль, передав всі документи на вказаний автомобіль, та ключі, з чого суд робить висновок, що сторони домовились про всі істотні умови угоди та виконали їх. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги ту обставину, що на час накладання арешту на спірний автомобіль, він автомобіль належав на праві власності [PERSON] і враховуючи правомірність відчуження [PERSON] вказаного автомобіля [PERSON], для поновлення прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно зняти арешт з вказаного автомобіля. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Outcome: approved