Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що її чоловік [PERSON], працював вантажником, зайнятим на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах в ПрАТ «ММК імені Ілліча». [INFO] з 19-30 години, чоловік позивачки, знаходячись на зміні, працював у парі з [PERSON] О 22-54 годині, цього ж дня, вони приступили до вивантаження піввагона-хопера, [PERSON] перейшов на протилежний бік вагона-хопера і в цей момент почув звук відкриття розвантажувальних люків та побачив, що матеріал вивантажився. [PERSON] на місці не побачив, виявив його, лише заглянувши під вагон, де голова [PERSON] була затиснута між важелем відкриття/закриття кришки люка і рамою вагона. Після того, як [PERSON] було витягнуто з під-вагона його перенесли в приміщення вантажників, однак [INFO] о 23-40 годині була констатована його смерть ще до приїзду карети швидкої медичної допомоги. У зв'язку зі смертю чоловіка позивачки, їй завдана моральна шкода, що полягає в глибоких душевних стражданнях, болю, вимушених змінах буденного життя, наявності боргів померлого та тяжкому матеріальному становищі. Просила стягнути з відповідача ПрАТ «ММК імені Ілліча» 300000грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримала, з підстав викладених у позову, 07.12.2018 року до судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «ММК імені Ілліча», [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, надав письмові заперечення, згідно яких, нещасний випадок стався, у зв'язку із експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, а саме вагона-хопера №58928524, власником якого є філія «Панютинський вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця». Крім того, згідно експертного дослідження піввагона-хопера, він прибув на підприємство в технічно несправному, частково працездатному стані. Таким чином, посадові особи ПрАТ «ММК імені Ілліча» не можуть бути винними за нещасний випадок. Додатково зауважено, що факт наявності у позивачки моральної шкоди жодним медичним висновком не підтверджено. Представники відповідача філії «Панютинський вагоноремонтний завод», [PERSON] та [PERSON], які залучені до участі у справі за ухвалою суду від 04.12.2017 року в якості співвідповідача та діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надано відзив, в якому наголошено на тому, що філія не являється юридичною особою, а отже не може бути власником вагона-хопера. Також, у Акті форми Н-1 №4/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.01.2014 року, встановлено, що порушення вимог законодавство про працю допустили працівники ПрАТ «ММК імені Ілліча», крім того виявлена і наявність грубої необережності зі сторони потерпілого, що дає підстави для суттєвого зменшення розміру моральної шкоди. При передачі вагону проводився його огляд та з боку працівників ПрАТ «ММК імені Ілліча» жодних зауважень не було, про що свідчить відсутність записів в графі несправностей та пошкоджень книги ф.ВУ-15. На час події вагон знаходився в нерухомому стані, і тому не може розглядатися як предмет, що створює підвищену небезпеку. Вагон обкотишовоз №58928524 використовувався згідно договору, укладеного 27.12.2016 року, між ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Лемтранс», про надання послуг з використання рухомого складу. Крім того, представник відповідача вказував, що вимоги щодо моральної шкоди не підтверджуються доказами зі сторони позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2013 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07.06.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №171. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 20.02.2017 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №321, [PERSON] помер [INFO]. 26.09.2017 року, складено Акт №4/1 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом (форми Н-1), що стався [INFO] із вантажником зайнятим на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах [PERSON], який в подальшому було скасовано. Так, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 року, яка набрала законної сили 02.03.2018 року, позовну заяву ПрАТ «ММК імені Ілліча» до начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області [PERSON] про призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві задоволено. Зобов'язано начальника ГУ Держпраці у Донецькій області призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався [INFO] о 22-55год. з [PERSON], спеціальною комісією в іншому складі. Як вбачається з висновків, викладених в акті №4/1 від 11.05.2018 року про нещасний випадок зі смертельним наслідком, пов'язаний з виробництвом (форми Н-1), що стався на підприємстві ПрАТ «ММК імені Ілліча» [INFO] з їхнім працівником, а саме вантажником зайнятим на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах [PERSON], скасовано попередній акт №4/1 від 26.09.2017 року. Нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Встановлені особи, дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку, а саме начальник цеха експлуатації УЗТ ПрАТ «ММК імені Ілліча» [PERSON], який не забезпечив виконання вимог інструкції з охорони праці і нормативних документів, що регламентують безпечну роботу персоналу підрозділу, заступник начальника цеха експлуатації УЗТ ПрАТ «ММК імені Ілліча» [PERSON], який не забезпечив виконання вимог інструкції з охорони праці і нормативних документів, що регламентують безпечну роботу з вивантаження вагонів зовнішньої мережі, змінний майстер цеха експлуатації УЗТ ПрАТ «ММК імені Ілліча» [PERSON], який виконував обов'язки начальника дільниці цього ж цеха та не забезпечив безпечну організацію робіт, дотримання правил і норм охорони праці, вантажник зайнятий на розвантаженні гарячого агломерату на бункерах цеха експлуатації УЗТ ПрАТ «ММК імені Ілліча» [PERSON], який виконував обов'язки змінного майстра цього цеху та не забезпечив безпечну організацію робіт в зміні, дотримання правил і норм охорони праці, а також сам потерпілий [PERSON], який на момент настання нещасного випадку виконував обов'язки бригадира вантажників та не забезпечив особистої безпеки, застосував небезпечні прийоми робіт, що виразилося в порушенні безпечної послідовності відкриття кришок люків вагона вручну, а саме: роботи по відкриттю люка проводилися безпосередньо виконуючим обов'язки бригадира вантажників без спостереження змінного майстра; про відкриття люків вагона вручну не було повідомлено машиністу локомотива й упоряднику поїздів; стиснене повітря не було випущене з пневматичної системи розвантаження вагонів; вагони не були відключенні від джерела живлення стисненим повітрям; вантажник знаходився не в стороні від траєкторії руху тяг відкриття/закриття люків вагона, а безпосередньо між тягою і рамою вагона. Визначити конкретних осіб, які проводили зварювальні роботи з порушенням вимог керівництва з експлуатації 4015.00.000 РЕ (зварювання не передбаченого конструкцією вагона шва між зубом заскочки та зубом важеля повороту) комісії з розслідування не представилось можливим. Також до акту додані окрема думка члена комісії [PERSON], який зазначав, що нещасний випадок стався в результаті порушення вимог безпеки потерпілим та порушень нормативної документації з боку ПАТ «Укрзалізниця» і окрема думка члена комісії [PERSON], який вважав необхідним до осіб винних у нещасному випадку долучити і в.о.директора- начальника УЗДТ Аріха І.Г., якому було відомо про несправності вагонів-хоперів. Як вбачається з висновку Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна від 24.04.2017 року на момент огляду 03.04.2017 року, вагон хопер №58928524, у том числі механізм його розвантаження знаходився у технічно несправному, частково працездатному стані. До моменту руйнування зварного з'єднання між зубом заскочки і зубом важеля повороту механізм розвантаження вказаного вагона-хопера, знаходився у технічно несправному непрацездатному стані. У оглядача вагонів під час візуального огляду вагона можна було виявити відсутність ручки тяги роз'єднувального крана. Наявність зварювання деталей запобіжного пристрою між собою зі сторони середини вагона та наявність витоків повітря з розвантажувальної магістралі під час візуального огляду оглядачем вагонів виявити було неможливо. Виявлення приварювання заскочки до зуба важеля повороту, безпосередньо без подачі тиску повітря в пневмосистему вивантаження вагона не було можливим. Виявлення відсутності ручки приводу роз'єднання крану, безпосередньо без подачі тиску повітря в пневмосистему вивантаження вагона було можливим. Першою причиною, що призвела до відкриття люків вагона-хопера є переведення системи розвантаження вагона-хопера у непрацездатний стан шляхом зварювання між собою елементів розвантажувального пристрою найймовірніше на станції навантаження вагона. Другою причиною є невідповідність нормативних та фактичних дій працівника, що проводив розвантаження при виявлені ним неможливості розвантажити вагон шляхом подачі стиснутого повітря. Згідно повідомлення, форми ВУ-36М, 19.09.2016 року було здійснено деповський ремонт вагону обкотишовозу №58928524. Згідно довідки №2653-У ГІОЦ УЗ, 06.02.2017 року також проводився поточний ремонт вказаного вагону обкотишовозу. Як вбачається з Договору про надання послуг із використання рухомого складу №ЦВСВ (ВП- 16.360), укладеного 27.12.2016 року між ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ «Лемтранс», Виконавець надає Замовнику рухомий склад з нумерацією на «5» та на «9» під навантаження та забезпечує перевезення вантажу, а Замовник забезпечує завантаження вантажу або вивантаження та використовує вагони для його перевезення. Згідно виписки із Книги ф.ВУ-15, при передачі вагону проводився його огляд та з боку працівників ПрАТ «ММК імені Ілліча» жодних зауважень засвідчено не було, про що свідчить відсутність записів у відповідній графі книги. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно вимог ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. На роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що смерть [PERSON] настала, у тому числі, з вини ПрАТ «ММК імені Ілліча», оскільки до нещасного випадку призвели дії (чи бездіяльність) працівників підприємства, що не знімає з вказаного відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду позивачці з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив виконання вимог інструкцій з охорони праці і нормативних документів, а також безпечної організації робіт, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Що стосується посилань представника відповідача ПрАТ «ММК імені Ілліча» на відсутність вини з їхнього боку та наявність вини у нещасному випадку філії ««Панютинський вагоноремонтний завод», вказані твердження спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі Актом №4/1 від 11.05.2018 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форми Н-1), яким встановлена наявність вини у нещасному випадку саме зі сторони посадових осіб ПрАТ «ММК імені Ілліча». Крім того, позивачкою були заявлені вимоги по відшкодуванню моральної шкоди лише до ПрАТ «ММК імені Ілліча», в межах яких суд, встановивши наявність вини саме ПрАТ «ММК імені Ілліча» і здійснює судовий розгляд. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до правових висновків, у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю членам сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата жінкою чоловіка, який був її годувальником, опорою і надією, загинув за жахливих обставин, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Посилання відповідачів на відсутність доказів спричинення позивачці моральної шкоди, не заслуговують на увагу, є власними судженням відповідачів та суперечать положенням ст.23 ЦК України, в якій зазначено які фактори беруться до уваги при визначенні розміру морального відшкодування. Втрата чоловіка дружиною беззаперечно свідчить про моральні та душевні страждання останньої, порушення нормальних життєвих зав'язків та про необхідність докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обсяг і тривалість страждань, виходить з того, що переживання, яких зазнала позивачка у зв'язку зі смертю чоловіка, тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. Враховуючи порушення, які спричинили настання нещасного випадку, як з боку посадових осіб ПрАТ «ММК імені Ілліча», так і з боку самого померлого, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПрАТ «ММК імені Ілліча» на відшкодування завданої моральної шкоди дружині померлого 130000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивачка згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати присуджує на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1300 грн., виходячи з наступного розрахунку: 130000х3000/300000=1300 грн., де 130000 грн. - сума задоволених позовних вимог; 3000 грн. - сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання до суду вказаної позовної заяви; 300000 грн. - ціна позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial