Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У лютому 2014 року позивач, через свого представника, звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що раніше вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З Листопада 2012 року Відповідач залишив родину, та проживає окремо. Рішенням Оболонського районного суду від 11 грудня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач вказувала, що відповідач не виконує обов'язків покладених на нього як на батька дитини, не забезпечує дитину всім необхідним, не надає матеріальної допомоги, та взагалі не турбується її вихованням та життям. Посилаючись на те що відповідач працює приватним підприємцем, та має значні доходи, просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх доньки в твердій грошовій сумі у 3000,00 грн. Також позивач просила суд встановити місце проживання їх дитини, та визначити його за адресою її проживання, а саме у квартирі [ADDRESS]. Свою вимогу щодо проживання їх дитини саме з нею обґрунтовували тим, що вона любить свою дитину і спроможна забезпечити її всім необхідним. У неї нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій пов'язаних з материнством. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю, на її думку, є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову частково заперечував. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що питання визначення місця проживання дочки [PERSON] взагалі вважає неактуальним, оскільки донька [PERSON] після розлучення виявила бажання проживати з матір'ю, зазначивши, що любить батьків однаково, а він ніяким чином не бажає завдавати психологічного болю дитині, забираючи її від матері. Крім того, не дивлячись на те, що після розлучення стосунки з Позивачкою є вкрай негативними, вважає, що Позивачка є гарною матір'ю, здатною забезпечити належні умови виховання та проживання дочки [PERSON], тому відповідач не вважаю за доречне вести спір з цього приводу. Також, відповідач зазначив, що після припинення спільного проживання з Позивачкою у листопаді 2012 року, він приймає активну участь у житті дочки [PERSON] та її утриманні. Двічі на тиждень забирає доньку зі школи, гуляють, спілкуються, кожного разу купує продукти харчування і передає їх Позивачці, крім того, оплачує на вимогу Позивачки інші її витрати, в тому числі і поїздку на відпочинок у 2013 році в Болгарію, необхідний одяг, шкільне приладдя, зазначений у позові страховий поліс, тощо, тому, на його думку, твердження Позивачки про те, що він ніякої допомоги на дитину не надаю є неправдивим та такими що не відповідають обставинам справи. Що стосовно розмірі аліментів на утримання дитини, зазначив, що з листопада 2012 року проживає однією сім'єю з [PERSON], від якої у нього є син, [PERSON], разом з ними проживає син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON], батько якого, в силу життєвих обставин, не сплачує аліменти на утримання сина. Тому на утриманні відповідача перебуває [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, [PERSON], 2013 року народження, та [PERSON], 2002 року народження. Відповідач зазначив, що дійсно працює приватним підприємцем, але його дохід залежить від стабільності ситуації в Україні, а в умовах фінансової і політичної кризи є нерегулярним та мінливим, і відповідно за останні два роки середньомісячно становиь 4965,00 грн, і тому на його думку, з урахуванням всього викладеного, він спроможний та готовий сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн. Представник третьої особи в судовому засіданні в частині позовних вимог стосовно встановлення місця проживання дитини, зазначив, що на його думку спір між сторонами стосовно цього питання взагалі відсутній, оскільки відповідач не заперечує проти проживання дитини з матір'ю та навпаки вважає, що дитині з матір'ю буде краще, тому предмету спору немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача або платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивач та відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). В судовому засіданні представник позивача просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що спільна дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, та на те що відповідач не надає коштів на утримання дитини. Відповідач, в судовому засіданні, не заперечував проти сплати аліментів, але не погодився із їх розміром. З пояснень відповідача вбачається, що на момент розгляду справи він має нерегулярний, мінливий дохід, на його утримання перебувають інші особи, та відповідно до свого матеріального становища готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, та добровільно допомагати позивачу забезпечувати їх спільній доньці належні умови розвитку. В судовому засіданні, відповідач підтвердив той факт що він з 2001 року зареєстрований як ФОП, але не погодився із твердженнями позивача про те що, він як ФОП має великі заробітки, і що сума аліментів в розмірі 3000,00 грн не буде для нього суттєво впливати на його матеріальне становище. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що його дохід залежить від стабільності ситуації в Україні, а в умовах фінансової і політичної кризи є нерегулярним та мінливим, і відповідно за останні два роки середньомісячно становить 4965,00 грн. В судовому засідання відповідач на причину не можливості сплати аліментів в тому розмірі, що визначила позивач, посилався на те що, на його утримання перебувають інші особи, а саме його дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за їх спільним сином, [PERSON], їх син, 2013 року народження, та [PERSON], 2002 року народження (син його дружини від першого шлюбу). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис 2180, у відповідача [INFO] народилась друга дитина - син, [PERSON]. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 13.03.2014 року, що засвідчений Обухівською міською радою Київської області, у квартирі [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], 2013 року народження, [PERSON], 2002 року народження, фактично зареєстровані та проживають, а [PERSON], зареєстрований за іншою адресою, але фактично проживає у вказаній квартирі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial