Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марина Анатоліївни (далі - відповідач), про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв'язку з його виконанням, припиненням обтяження заставного майна та вилучення запису з реєстру обтяжень. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 24.05.2007 р. між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір №7-238, відповідно до якого банк зобов'язався передати позивачу кошти на придбання автомобіля у розмірі 11597,00 доларів США, а позивач зобов'язався повернути кошти в строки та в порядку указаних в умовах кредитного договору. 24.05.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» було укладено договір застави № 7 - 238 на рухоме майно, а саме: автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець\~П.А. 31.08.2010 р. у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 75688,06 грн. Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області позов задоволено. 27.10.2010 року Ямпільським районним судом Сумської області видано виконавчий лист. 16.09.2014 року ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києві про стягнення з позивача на користь банку суми у розмірі 19309,86 грн., в якій зазначає, що саме ця сума підлягає стягненню оскільки позивач частково вже оплатила борг за рішенням суду. 24.09.2014 року постановою старшого державного виконавця Вахрушева М.В. було відкрито виконавче провадження за заявою ПАТ «ВІЕЙБІ Банк». 20.11.2014 р. постановою Правління Національного банку України, ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію. 30.07.2015 р. постановою старшого державного виконавця Вахрушева М.В. було закінчено виконавче провадження у зв'язку з повним виконання [PERSON] рішення суду. 07.09.2015 року за розпорядженням старшого державного виконавця Вахрушева Р.М. кошти внесені [PERSON] були перераховані на розрахунковий рахунок ПАТ «ВІЕЙБІ Банк». Всі зобов'язання за кредитним договором №7-238 від 24.05.2007 р. позивачем виконані, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Вахрушева М.В. про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2017 року. 12.12.2017 року позивач звернувся до Уповноваженої особи ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» Славкіна М.А. із заявою про видачу довідки про повне погашення кредиту та зняття обтяження з заставного майна. 12.01.2017 р. позивач отримав відповідь від Уповноваженої особи ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» М.А.\~Славкіна, що по кредитній угоді існує не сплачена заборгованість по сплаті кредиту, відсотків, комісії та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 5373,79 доларів США - тіло кредиту та нараховані відсотки, 9223,12 грн. - штраф та пеня. Отже, відповідачем не визнаються припиненими правовідносини за кредитним договором у зв'язку з його виконанням. Тому, позивач просив суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №7-238 від 2-.05.2007 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» у зв'язку з його виконанням; припинити обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 20.06.2007 року о 15.15 за номером 5172901 реєстратором Київська обласна філія Інформаційного центру Міністерства юстиції України, автомобіля марки CHEVROLET, модель AVEO SF69Y, рік випуску 2007, колір сірий № шасі (кузов, рама) [NUMBER] [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] за договором застави № 7 - 238 від 24.05.2007 року укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» у зв'язку з припиненням основного зобов'язання; Вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження зареєстрованого від 20.06.2007 року о 15.15 за номером 5172901 реєстратором Київська обласна філія Інформаційного центру Міністерства юстиції України. Ухвалою суду від 22.02.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке позивач отримав 05.04.2018 року. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке представник відповідача отримав 12.03.2018 року. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що 24.05.2007 року між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір №7-238, відповідно до якого банк зобов'язався передати позивачу кошти на придбання автомобіля у розмірі 11597,00 доларів США, а позивач зобов'язався повернути кошти в строки та в порядку указаних в умовах кредитного договору до 24.05.2013 року (а.с. 6-11). 24.05.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» було укладено договір застави №7 - 238 на рухоме майно, а саме: автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А. (а.с. 12-15). 16.09.2014 року ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києві про стягнення з позивача на користь банку грошової суми у розмірі 19309,86 грн., в якій зазначає, що саме ця сума підлягає стягненню, оскільки позивач частково вже оплатив борг (а.с. 17). 24.09.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-635/10 виданого 27.10.2010 року Ямпільським районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» коштів у розмірі 75688,06 грн. (а.с. 18). 30.07.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-635/10 виданого 27.10.2010 року Ямпільським районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» коштів у розмірі 75688,06 грн., у зв'язку з виконанням боржником рішення суду в повному обсязі (а.с. 18). Позивач надає на підтвердження сплати коштів квитанцію від 30.07.2015 року в розмірі 26978,76 грн. (а.с. 20). 07.09.2015 року за розпорядженням старшого державного виконавця Вахрушевої Р.М. кошти внесені [PERSON] 31.07.2015 року були перераховані на розрахунковий рахунок ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» (а.с. 21). 20.11.2014 р. постановою Правління Національного банку України, ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію. Позивач звертався до Уповноваженої особи ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» Славкіної М.А. із заявою про видачу довідки про повне погашення кредиту та зняття обтяження з заставного майна (а.с. 22-23). 29.12.2017 р. позивач отримав відповідь від Уповноваженої особи ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» Славкіної М.А., що станом на 19.12.2017 року по кредитній угоді існує не сплачена кредитна заборгованість по сплаті кредиту, відсотків, комісії та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту: по сплаті кредиту - 1686,67 доларів США, по сплаті відсотків - 3687,12 доларів США, комісія за обслуговування кредиту - 2512,29 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту (згідно до рішення суду) - 5117,17 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту (за останній рік) - 1593,66 грн., повідомлено, що звернення до суду не є підставою для зупинення банком нарахування процентів та штрафних санкцій (а.с. 24). Позивач зазначає, що відповідачем не визнаються припиненими правовідносини за кредитним договором у зв'язку з його виконанням, проте, всі зобов'язання за кредитним договором №7-238 від 24.05.2007 р. позивачем виконані, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Вахрушевою М.В. про закінчення виконавчого провадження від 30.07.2017 року, у зв'язку з чим звернувся до суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003, реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Відповідно до ст. 28 цього Закону застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право у будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п'ять років. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими. Так як неустойка (пеня) точно як і порука та застава є способами забезпечення виконання зобов'язань (міститься у тій самі главі 49 ЦК України як і статті про заставу та поруку), то вони є похідними від основного зобов'язання - кредитного договору, який забезпечують. Тому, в силу попередніх позицій ВСУ в разі погашення кредиту і процентів як предмету кредитного договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України) основне зобов'язання вважається виконаним і припиненим, тому є припиненим і зобов'язання похідні від основного. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 06.07.2016 р. по справі №цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке б підтверджувало стягнення заборгованості саме за цим кредитним договором, у постановах державного виконавця не зазначено за яким саме кредитним договором стягнуто кошти, крім того, суд бере до уваги лист відповідача від 29.12.2017 року, з якого вбачається, що у позивача наявна заборгованість та зазначено, що звернення до суду не є підставою для зупинення банком нарахування процентів та штрафних санкцій.

Outcome: dismissed