Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що з 15 січня 2014 року до 05 лютого 2020 року [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції під актовим записом №17. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. На підтвердження своїх позовних вимог позивач стверджує, що ще два роки до розірвання шлюбу її шлюбні відносини з відповідачем були фактично припинені. В теперішній час вона із сином проживає в орендованій у родичів квартирі за адресою: [ADDRESS] . При цьому вона самостійно сплачує комунальні платежі за користування квартирою, відповідач матеріального забезпечення на утримання сина не надає, участі у життя сина не приймає. За відомою позивачу інформацією, відповідач працює інженером з обслуговування в Одеській компанії «Odecom development» (обслуговує комплекс «Таїровські сади») має високий та стабільний дохід. Також він має на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Corolla». Інших дітей на утриманні відповідач не має. Позивач зазначає, що вказані обставини дають підставу для стягнення з відповідача аліментів у достатньо великому розмірі, щоб забезпечити гідний рівень життя для спільної дитини. Позивач несе щоденні витрати, пов`язані з утриманням сина. В тому числі, це пов`язано з купівлею для нього продуктів харчування, одягу, взуття, а також з відвідуванням школи, занять у секції карате, у гуртку «Радіотехніка», тощо. З урахуванням вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від доходів відповідача щомісяця, починаючи з 30 листопада 2020 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 23 лютого 2021 року. У судове засідання 23 лютого 2021 року з`явились позивач та її представник, відповідач та його представник. Позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі. До суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та подачі відповідачем відзиву на позовну заяву. Судовий розгляд відкладено на 22 квітня 2021 року. До суду 10 березня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву у відзиві представником відповідача зазначено, що позовні вимоги відповідач визначає частково, а саме у стягненні аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини. У судове засідання 22 квітня 2021 року з`явився позивач та її представник. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, зазначивши, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина у розмірі ј частини. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року до 05 лютого 2020 року [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції під актовим записом №17. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2020 року шлюб між вказаними особами був розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. На підтвердження своїх позовних вимог позивач стверджує, що ще два роки до розірвання шлюбу її шлюбні відносини з відповідачем були фактично припинені. В теперішній час вона із сином проживає в орендованій у родичів квартирі за адресою: [ADDRESS] . При цьому вона самостійно сплачує комунальні платежі за користування квартирою, колишній чоловік навіть частково в сплаті цих платежів участі не приймає. Таким чином, після припинення шлюбних відносин та переїзду позивача з сином до окремого від відповідача житла син залишається проживати з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Позивач несе щоденні витрати, пов`язані з утриманням сина. В тому числі, це пов`язано з купівлею для нього продуктів харчування, одягу, взуття, а також з відвідуванням школи, занять у секції карате, у гуртку «Радіотехніка», тощо. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про Державний Бюджет на 2021 рік» передбачено, що у 2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial