Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У лютому 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з указаним позовом. Зазначало, що 02 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50006194, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 67405,97 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 8265,60 доларів США, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW модель Jetta NF, 2012 року випуску, строком на 60 місяців, із сплатою щомісячних платежів відповідно до умов кредитного договору та графіка погашення кредиту. \~Крім того, між позивачем та відповідачем 14.10.2013 року укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 50006194, відповідно до якого позивач надав відповідачеві додатковий кредит в сумі 45157,73 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 5510,40 доларів США з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування, укладеного на виконання умов кредитного договору. 05.09.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору № 500006194 від 02.10.2014 року, якою був збільшений термін дії кредитного договору до 63 місяців, а також новий графік погашення кредиту. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 16.10.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено договір застави, згідно з яким останній передав у заставу товариству автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta ,\~д.н.з. [NUMBER]. Починаючи з вересня 2014 року [PERSON] систематично порушував свої зобов»язання та здійснював оплату чергових щомісячних та інших платежів з порушенням строків, визначених кредитним договором та графіком погашення кредиту, у зв'язку із чим станом на 26.01.2016 року у останнього перед товариством виникла заборгованість за несплаченими платежами за кредитним договором на загальну суму 46346,04 грн.(частково за травень 2015 року та повністю за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року). Позивач зазначає, що п.3.3. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов»язаний повернути позивачу в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Вказана вимога була опублікована у газеті «Урядовий кур»єр» від 25.12.2015 року № 242, так як державне підприємство поштового зв»язку «Укрпошта», на підставі листа від 08.04.2015 року не здійснювало пересилання пошти на територію окремих населених пунктів Донецької області. Позивач зазначає, що таким чином, останнім днем повернення кредиту та заборгованості за вказаною вимогою було 24.01.2016 року. Станом на 25.12.2015 року сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості за щомісячними платежами за період з червня 2014 року до грудня 2015 року, яка підлягала поверненню становить еквівалент 4216,72 долари США, що відповідно до обмінного курсу валют ПАТ «Креді [PERSON]» чинного станом на 25.12.2015 року складає 97\~195,40 грн. Враховуючи наведене, те, що відповідач станом на 26.01.2016 року має заборгованість за несплаченими платежами за період з травня 2015 року по грудень місяць 2015 року включно в сумі 46346,04 грн., по достроковому поверненню кредиту у сумі 97195,40 грн, по відсоткам за період з 01.01.2016р. по 26.01.2016р. у сумі 491,37 грн., позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в загальній сумі 144032,81 грн. Крім того просив стягнути з відповідача заподіяні позивачу збитки у вигляді оплачених позивачем юридичних послуг у сумі 5000грн. без ПДВ та 6000грн. з ПДВ. Також, у звязку з простроченням зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 1117,85 грн., яка є сумою втрат від інфляційних процесів та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача частково. Зазначив, що дійсно він в період з травня по грудень 2015 року несвоєчасно та не в повному обсязі виконував кредитні зобов»язання. Але, станом на 26.01.2016 року борг за неоплаченими платежами за договором, за його підрахунками, складає 42\~372,82 грн, а не 46346,04 грн, як зазначено в позові. Також відповідач заперечував проти доводів позивача з приводу настання дострокового строку (24.01.2016 року) повернення кредиту в повному обсязі. Вважає, що доводи позивача з приводу того, що останній не міг, відповідно до п.3.3 кредитного договору, направити відповідачу поштове повідомлення про дострокове повернення кредиту та додаткового кредиту, у зв»язку з тим, що пересилання пошти ДП «Укрпошта» не здійснювалось до м.Добропілля і тому позивач опублікував вказану вимогу у газеті «Урядовий кур»єр», є надуманими та необґрунтованими, так як за весь час проведення АТО на території міста Добропілля здійснювалося приймання та пересилання поштових відправлень. Таким чином відповідач вказував на те, що йому не відомо було про те, що позивач висунув до нього вимогу про дострокове повернення кредиту, так як самим позивачем були порушені умови договору з цього питання, а саме п.3.3. кредитного договору. Зазначив, що він не відмовляється виконувати кредитні зобов»язання, але не має можливості це робити, бо позивач не надсилає йому виставлених рахунків у гривні, як того передбачає кредитний договір. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.\~509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048 ЦК України). Встановлено, що 02 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір № 50006194, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 67405,97 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 8265,60 доларів США, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW модель Jetta NF, 2012 року випуску, строком на 60 місяців, із сплатою щомісячних платежів відповідно до умов кредитного договору та графіка погашення кредиту (а.с.9-22).. \~14.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 50006194 від 02.10.2012 року, відповідно до якого позивач надав відповідачеві додатковий кредит в сумі 45157,73 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 5510,40 доларів США з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № crP266950Га/13скв від 16.10.2013 року, укладеного позичальником з АТ СК «АХА Страхування» на виконання умов кредитного договору. Вказаною додатковою угодою № 1 від 14.10.2013 року, у зв»язку з отриманням позичальником додаткового кредиту, були внесені зміни до загальних умов кредитування, що є невід»ємною частиною кредитного договору. 05.09.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору № 500006194 від 02.10.2014 року, якою був збільшений термін дії кредитного договору до 63 місяців, а також погоджений новий графік погашення кредиту. Крім того п.2 вказаної угоди визначено, що сторони домовились на період з 01.09.2014 року по 30.11.2014 року надати позичальнику відстрочку по сплаті основного боргу за кредитом та процентів та протягом вказаного періоду, відповідно до п.3 даної угоди, штрафні санкції (штраф, пеня, неустойка) за невиконання умов кредитного договору не застосовуються. Графіком погашення кредиту, який є додатком до додаткової угоди від 05.09.2014 року (а.с.31-32) визначено суми та періодичність внесення платежів за кредитним договором. Відповідно до п.1.4.2 Загальних умов кредитування (а.с.10-11), повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовати кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття3). Відповідно до п.1.3.1 загальних умов кредитування, сторони погодились, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід»ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитного договорі. Відповідно до п.1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів у повернення кредиту. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов»язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату. Судом встановлено, що з 06.05.2015 року по 04.12.2015 року позивачем виставлялись рахунки-фактура (а.с.27-38) про сплату відповідачем [PERSON] чергових платежів за договором №50006194 від 02.10.2012 року. Позивач в своєму позові зазначає, що станом на 26.01.2016 року у відповідача перед товариством виникла заборгованість по сплаті чергових платежів за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року в сумі 46346,04 грн., з яких: 3862,45 грн. часткова несплата щомісячного платежу за травень 2015 року відповідно до рахунку № 00259905 від 05.06.2015 року 5868,36 грн. несплата щомісячного платежу за червень 2015 року відповідно до рахунку № 00265822 від 04.06.2015 року 5868,92 грн. несплата щомісячного платежу за липень 2015 року відповідно до рахунку № 00270932 від 03.07.2015 року 5889,02 грн. несплата щомісячного платежу за серпень 2015 року відповідно до рахунку № 00276368від 03.08.2015 року 6100,61 грн. несплата щомісячного платежу за вересень 2015 року відповідно до рахунку № 00281406 від 02.09.2015 року 5899,34 грн. несплата щомісячного платежу за жовтень 2015 року відповідно до рахунку № 00286472 від 05.10.2015 року 6423,17 грн. несплата щомісячного платежу за листопад 2015 року відповідно до рахунку № 00291919 від 02.11.2015 року 6434,17 грн. несплата щомісячного платежу за липень 2015 року відповідно до рахунку № 00296769 від 04.12.2015 року. В якості доказів вищезазначеного позивачем надані рахунку-фактури, які надсилалися відповідача за травень 2015 року № 00259905 від 06.05.2015 року, за червень 2015 року № 00265822 від 04.06.2015 року, за липень 2015 року № 00270932 від 03.07.2015 року, за серпень 2015 року № 00276368від 03.08.2015 року, за вересень 2015 року № 00281406 від 02.09.2015 року, за жовтень 2015 року № 00286472 від 05.10.2015 року, за листопад 2015 року № 00291919 від 02.11.2015 року та за грудень 2015 року № 00296769 від 04.12.2015 року (а.с.40-47). Таким чином, з наданих позивачем рахунків- фактур (а.с.40-47) за період травень грудень 2015 року судом встановлено, що відповідач повинен був сплатити позивачу 48369,38 грн. Згідно з нормою ст.\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач в судовому засіданні не оспорював вищевказані рахунки-фактури, але зазначив, що у зв»язку з тим, що станом на 26.01.2016 року його борг по несплаченим платежам, з урахуванням погашення ним боргу, складає 42372,82 грн. На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду квитанції про сплату платежів за виставленими йому рахунками. З наданих відповідачем квитанцій про сплату кредитних коштів (а.с.---), судом встановлено, що з 15.05.2015 року по 15.02.2016 року відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за період з травня по грудень 2015 року - 15400,00 грн.. Пунктом 1.7 Загальних умов кредитування передбачений порядок зарахування коштів сплачених позичальником. Відповідно до вказаного пункту. Отриманні компанією від позичальника кошти, зараховуються у виконання зобов»язань позичальнику у порядку (незалежно від призначення платежу, визначеного позичальником), який передбачений п.1.7.1 Загальних умов кредитування. Позивачем не надано суду розрахунок заборгованості відповідача за період з травня по грудень 2015 року, що унеможливлює суд перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитом у вказаний період. Крім того, суд зазначає, що розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем в цілому станом на 26.01.2016 року позивачем суду також надано не було. Відсутність розрахунку заборгованості, з якої б вбачалось, яким чином, коли і в яких сумах, здійснювалось погашення заборгованості відповідача, відповідно порядку, передбаченого п.1.7.1 Загальних умов кредитування, з платежів відповідача, що були внесені ним з вересня 2014 року (як вказано позивачем у позові) не дає суду можливості перевірити доводи позивача про те, що у відповідача станом на 26.01.2016 року існує заборгованість по сплаті чергових платежів за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року саме в сумі 46346,04 грн. Враховуючи наведене, виходячи з наявних у суду доказів, які були дослідженні в ході судового засіданні, суд вважає, що станом на 26.01.2016 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за несплаченими платежами за період з травня по грудень місяць 2015 року включно в розмірі 32969,38 грн. (48369,38 грн.- 15400,00 грн.). Що стосується вимог позивача щодо повернення відповідачем в повному обсязі суми кредиту та додаткового кредиту достроково до 24.01.2016 року в сумі 97195,40 грн., то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. З умов кредитного договору (зі змінами та доповненнями) вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідач повинен внести 15.01.2018 року (графік погашення кредиту (а.с.31-33). Пуктом 3.2 Загальних умов кредитування передбачено, в яких випадках компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та\\або вимагати дострокового розірвання кредитного договору. Відповідно до п.3.3 Загальних умов кредитування, позичальник зобов»язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Позивач зазначає, що вимога, передбачена п.3.3 Загальних умов кредитування, була направлена відповідачу, шляхом опублікування її у газеті «Урядовий кур»єр» від 25.12.2015 року № 242 (а.с.51-52). У зв»язку з чим позивач вважає, що останнім днем повернення відповідачем достроково заборгованості за кредитом є саме 24.01.2016 року. З доводами позивача суд не може погодитися, так як вважає, що позивачем порушено процедуру повідомлення відповідача про дострокове погашення кредиту, і тому не можна вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про необхідність повернення суми кредиту достроково. Так, позивач зазначає, що він не міг направити відповідачу поштовим зв»язком вимогу про дострокове погашення кредиту, так як державне підприємство поштового зв»язку «Укрпошта» не здійснювало пересилання пошти на територію окремих населених пунктів Донецької області, тому і здійснив опублікування повідомлення в ЗМІ. При цьому відповідач посилається на лист Українського ДП поштового зв»язку «Укрпошта» від 08.04.2015 року № 30-419. Вказані доводи не відповідають дійсності, так як відповідно до змісту листа Українського ДП поштового зв»язку «Укрпошта» від 08.04.2015 року № 30-419, дійсно в деяких населених пунктах та містах Донецької області не здійснювалась і не здійснюється до теперішнього часу пересилання пошти. Але, слід звернути увагу на те, що у вищевказаному листі м.Добропілля Донецької області, де проживає відповідач, зазначено не було. Тобто, вказане свідчить про те, що позивач, вимогу про дострокове повернення кредиту, мав змогу направити безпосередньо відповідачу за місцем його проживання за адресою [INFO], але з не зрозумілих суду причин цього не зробив. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у відповідача, за вказаних обставин, зобов»язання з повернення у повному обсязі суми кредиту та суми додаткового кредиту не виникло. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 3.3 Загальних умов кредитування сума дострокового повернення позичальником суми кредиту розраховується позивачем і вказується у повідомленні позивача. В судовому засіданні позивачем не надано суду розрахунку вказаної суми, що унеможливлює перевірити вірність її розрахунку. Крім того, з повідомлення, яке позивач опублікував в газеті «Урядовий кур»єр» (а.с.51-52) взагалі не вбачається відомостей, які б свідчили про те, яку суму кредиту повинен був повернути позивачу відповідач достроково. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як вбачається із змісту кредитного договору та додатків до нього, сторони при укладанні договору встановили умову - повернення кредиту проводиться частинами, у гривні, але кожний черговий платіж визначається як еквівалент у доларах США з таким розрахунком, щоб сума повернутого кредиту в гривнях відповідала сумі 8265,60 доларів США(за кредитним договором) та 5510,40 доларів США (за додатковою угодою). Таким чином кредитор забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив'язки її до долара США. Тому суд вважає, що кредитор внаслідок повернення кредиту в еквіваленті до долара США не поніс збитків викликаних знеціненням гривні. Що стосується позовних вимог про стягнення збитків у сумі 6000 гривень, то при вирішенні вказаних вимог суд виходить з наступного. Позивач посилаючись на\~ст.22 ЦК України, зазначає, що відповідачем завдано збитків позивачу у вигляді оплачених позивачем юридичних послуг у сумі 5000грн. без ПДВ та 6000грн. з ПДВ. Відповідно до ч.2\~ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні\~ст.22 ЦК України, як помилково зазначає позивач, а є витратами на правову допомогу і відповідно до п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~відносяться до судових витрат, та підлягають розподілу за правилами\~ст.88 ЦПК України. У звязку з викладеним, позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №50006194 від 02.10.2012р. та додатковою угодою №1 до нього від 14.10.2013 року за несплаченими платежами за період з травня по грудень місяць 2015 року включно в розмірі 32969,38 грн. У задоволенні вимог по достроковому поверненню кредиту, інфляційних втрат та збитків слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення\~статті 88\~ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, суд враховує роз»яснення, викладені в п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року\~№ 10\~«Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI). Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у вигляді сплаченого позивачем судового збору - у розмірі 498,80 грн.(22%). Крім того, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24\\2010 від 15.10.2010 року (а.с.53-58), Додаткову угоду №8 від 09.01.2013 року до вказаного договору (а.с.59-62), Додаткову угоду №224 від 10.08.2015 року до вказаного договору (а.с.63-66), заявку на надання юридичних послуг № 371 (а.с.67), рахунок-фактуру № 45 від 05.01.2016року(а.с.68), акт № 45 від 05.01.2016р.(а.с.69), платіжне доручення № 50007205 від 18.01.2016р. (а.с.70), згідно яких виконавець - ТОВ «Юридична Фірма «Вернер» надав замовнику ТОВ «Порше Мобіліті» юридично-консультаційні послуги по справі за позовом до [PERSON] і загальна вартість послуг складає 5000грн., які було сплачено виконавцю(а.с.70), доказів перерахування на вказану суму податку на додану вартість позивачем не надано. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що згідно рахунку-фактури №45 від 05.01.2016 року позивачу надано юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях(а.с.68), враховуючи, що дана справа розглядалась за відсутності представника позивача на підставі ч.2\~ст.158 ЦПК України\~та що позивачем не надано доказів на підтвердження погодинної тривалості часу затраченого ТОВ «Юридична Фірма «Вернер»» на юридичне консультування позивача та підготовку процесуальних документів, як того вимагає\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у звязку з чим відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу виходячи із граничного розміру, визначеного\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у розмірі 551 гривня 20 копійок, що становить 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі відповідно до\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016р.». Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Порше Мобіліті» складає 1050,00 гривень (498,80 грн +551,20грн.).

Outcome: partial