Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

у лютому 2018 р. із Апеляційного суду м. Києва надійшла вищевказана позовна заява, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 38995 грн 91 коп. та судові витрати по справі. Позивач посилається на ті підстави, що 22.02.2013 між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено договір №19-000882-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 22.02.2013 відповідно до якого ПАТ «Енергобанк» відкрив відповідачу картковий рахунок №2625851122120 у гривнях та випустив кредитну картку Visa Electron, із процентною ставкою 42% річних, а додатковою угодою №1 від 25.02.2013 встановлено кредитний ліміт у розмірі 6500 грн 00 коп., однак у зв'язку із несплатою відповідачем кредитних коштів, винагороди банку у встановлені договором строки виникла заборгованість. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 53). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Ухвалою Святошинського районного суду на підставі заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було замінено позивача в участі у зазначеній справі із ПАТ «Енергобанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.02.2013 між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено договір №19-000882-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 22.02.2013 відповідно до якого ПАТ «Енергобанк» відкрив відповідачу картковий рахунок №2625851122120 у гривнях та випустив кредитну картку Visa Electron, із процентною ставкою 42% річних (а.с. 6-11). Додатковою угодою №1 від 25.02.2013 встановлено кредитний ліміт у розмірі 6500 грн 00 коп. (а.с. 12). На підставі розписки відповідач отримав платіжну картку 07.03.2013 (а.с. 14). У зв'язку із несплатою відповідачем кредитних коштів, винагороди банку, у встановлені договором строки, у нього виник овердрафт, який залишається несплаченим станом на 20.01.2018 загальна сума заборгованості, яка підлягає поверненню, становить 38955 грн 91 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом 5935 грн 14 коп.; заборгованість за процентами 7358 грн 74 коп. за період з 19.03.2013 по 19.01.2018; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту) 12674 грн 91 коп. за період з 27.05.2014 по 19.01.2018; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення прострочених % по кредиту: 7737 грн 12 коп. за період з 27.02.2015 по 19.01.2018 та заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (константа) 5250 грн 00 коп. за період з 01.05.2014 по 31.12.2017 (а.с. 18-40). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вомог, а тому підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1762 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved