Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми індексації аліментів. У обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, первісно позивач посилалась на ті обставини, що сторони знаходились у шлюбі, в період перебування в якому в них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами був розірваний в судовому порядку в 2014 році, спільного господарства сторони не ведуть, на підставі судового рішення з липня 2013 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 2500,00 гривень на місяць. Оскільки протягом усього часу індексація аліментів не проводилась, [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила суд стягнути з [PERSON] індексацію аліментів у розмірі 34756,00 гривень. Відповідач [PERSON] скористався наданим процесуальним правом та подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач посилався, що розрахунок суми індексації, складений стороною позивача, є необґрунтованим, та що ним у повному обсязі своєчасно сплачуються аліменти з урахуванням індексації. У зв`язку з цим [PERSON] просив відмовити в задоволенні вимоги [PERSON] . Позивач [PERSON] не скористалась наданим процесуальним правом та не подала до суду відповідь на відзив [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання не з`явились, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання не з`явились, але від представника особи надійшла заява про заперечення проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду справи суд установив, що з 20 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу в сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2014 року у справі №521/9942/13-ц, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 липня 2013 року у справі №521/9971/13-ц, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Спільна дитина сторін постійно проживає з матір`ю. Як регламентує частина 2 статті 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачають частини 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі частин 1, 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Правова позиція [PERSON] ґрунтується на тому, що індексація аліментів, присуджених та визначених судом у твердій грошовій сумі, протягом усього часу стягнення не проводилась. А у зв`язку з інфляцією та підвищенням цін тих аліментів, що сплачуються відповідачем [PERSON] , не достатньо для задоволення потреб дитини. Перевіряючи обґрунтованість позову суд установив, що згідно з інформаційним листом Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області №9282 від 25 квітня 2019 року, у виконавчому провадженні ВП №46755936 з виконання виконавчого листа №521/9971/13-ц, виданого 29 липня 2013 року Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , - індексація аліментів не проводилась. Згідно з положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», який набув чинності з 12 червня 2016 року, до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» були внесені зміни стосовно індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Як регламентує частина 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною 7 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача виходить з розрахунку суми індексації аліментів за період з червня 2013 року по квітень 2019 року включно, згідно якого загальна сума становить 34756,00 гривень. Розрахунок інфляційних зроблений на підставі офіційних даних Державної служби статистики України щодо показників індексу інфляції (індексів споживчих цін) за відповідний період. Сторона позивача не надано суд пояснень з причин і підстав того, що [PERSON] не зверталась із вимогами про проведення індексації аліментів до державного виконавця та не заявляла подібних вимог у судовому порядку з липня 2013 року. У провадженні суду знаходилась на розгляді цивільна справа №521/4477/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. Проте суд не погодився із доведеністю вимог, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси 22 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Судове рішення оскаржене стороною позивача в апеляційному порядку та законної сили не набрало. Зважаючи на викладене суд погоджується з обґрунтованістю вимог [PERSON] про індексацію аліментів за рахунок коштів платника та стягнення відповідної суми. Однак при цьому убачає, що відповідний період має бути обмежений червнем 2016 року. Таким чином суд доходить висновку про стягнення з відповідача суму індексації за період з червня 2016 по квітень 2019 року включно в розмірі 10996,00 гривень. Разом з тим суд зазначає, що ті обставини, що [PERSON] своєчасно, у повному обсязі сплачує аліменти на користь [PERSON] та імовірне утворення переплати в платника аліментів, не можуть вважатись підставою для відмови в їх індексації. У разі наявності, така переплата підлягає зарахуванню в рахунок майбутніх платежів державним виконавцем та не має пов`язуватись із індексацією. Суд звертає увагу, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частина 1, 6 статті 81 ЦПК України). Твердження сторони відповідача про сплату аліментів на користь [PERSON] з 2013 року вже із урахуванням індексації належними та допустимими доказами не підтвердженні, у зв`язку з чим суд не може їх взяти до уваги. У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Отже перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial